Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Комерційний Банк «Глобус» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту АТ «КБ «Глобус» для фізичних осіб від 06.01.2022 року, в розмірі 28692,08 грн., яка складається з: простроченої заборгованості по кредиту 18624,40 грн.; простроченої заборгованості по процентам (комісіям) 10067,68 грн., а також судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 3028,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7500,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 06.01.2022 між АТ «Комерційний Банк «Глобус» та [PERSON] укладено договір про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус» шляхом подачі заяви - анкети на приєднання до вказаного договору. У заяві - анкеті позичальником погоджено умови кредитування та графік платежів, згідно яких сума кредиту 20974,00 грн., строк кредитування - 24 місяців, пільговий період 8 місяців, комісія 3%, розмір процентної ставки річних 0,00001%, реальна процентна ставка річних 56,62761%, загальна вартість кредиту 31042,08 грн. У зв`язку з невиконанням умов договору відповідач станом на 01.03.2025 має заборгованість у розмірі 28692,08 грн., з яких: 18624,40 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 10067,68 грн. - прострочена заборгованість по процентам. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. У відповіді на відзив зазначив, що між сторонами у справі укладений договір у відповідності до вимог чинного законодавства, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Позивачем умови договору виконано в повному обсязі, шляхом перерахування кредитних коштів продавцю товару, про що свідчить копія меморіального ордеру №7522 від 10.01.2022. Натомість відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять, таким чином, заборгованість відповідача за договором становить 28692,08 грн. Щодо твердження відповідача про сплив строку позовної давності, то зазначив, що з 17.03.2022 до 29.01.2024 діяла «пауза» на підставі доданого п .19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, яким на період дії воєнного стану було зупинено перебіг строків позовної давності за ст. ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК. З 30.01.2024 до 03.09.2025 діяла зупинка перебігу строків давності також із прив`язкою до воєнного стану. Після 04.09.2025 почали діяти строки позовної давності на підставі Закону №4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності. Враховуючи вище викладене, позивач подав позовну заяву відповідно до діючих норм діючого законодавства України, а тому у представника відповідача відсутні підстави стверджувати про сплив позовної давності. Крім того зазначив, що позивачем надано до позовної заяви копію паспорту та ідентифікаційного коду відповідача, і такі ж дані вказані представником відповідача у відзиві. У заяві-анкеті №41681347 також вказані загальні відомості про відповідача, які відповідають доданим документам. Тому, особу відповідача встановлено і підтверджено доданими документами до позовної заяви. Відповідач та його представник-адвокат Остапенко С.Ю. у судове засідання не з`явилися. У відзиві на позовну заяву, наданим представником відповідача, остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечення вказала, що позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з [PERSON] прострочену заборгованість за кредитом та прострочену заборгованість по процентам (комісії), в той час, коли до позову надаються в додатках документи, такі як заява-анкета №41681347 від 06.01.2022 та паспорт споживчого кредиту від 06.01.2022, складених на прізвище [PERSON] (остання буква прізвища «о»), що на думку сторони відповідача, унеможливлює встановлення особи відповідача по даному споживчому кредиту. Крім того, представник відповідача посилається на пропуск позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 06.01.2022 року відповідачка підписала\~заяву-анкету\~№ 41681347 про\~приєднання до\~Договору комплексного\~банківського обслуговування\~фізичних осіб\~у АТ\~«Комерційний банк\~«Глобус» та\~паспорт споживчого\~кредиту,\~відповідно до\~яких сума\~кредиту - 20974,40 грн., строк кредитування - 24 місяці, з яких перші 8 місяців пільговий період, реальна процентна ставка - 56,62761 % річних. АТ «КБ» Глобус» в повному обсязі виконало взяті на себе зобов`язання за вказаним договором шляхом перерахування кредитних коштів продавцю товару у розмірі 20131,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером №7522 від 10.01.2022, призначення платежу: надання кред.коштів зг. Дог.41681347 від 06.01.2022 [PERSON] РНОКПП [NUMBER] на оплату рах.-факт. №3113-0000062022 від 06.01.2022. Відповідачка користувалась кредитними коштами, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку, однак в порушення умов договору свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 28692,08 грн., яка складається з: простроченої заборгованості по кредиту 18624,40 грн.; простроченої заборгованості по процентам 10067,68 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною відповідача розрахунок заборгованості не спростований, доказів помилковості чи неправильності наданого позивачем розрахунку, а також належного виконання зобов`язань за кредитним договором не надано. Факт укладення кредитного договору не оспорювався [PERSON] в установленому законом порядку, та, більш того, відповідачка добровільно частково погасила позивачу отриману суму тіла кредиту в розмірі 2350,00 грн. Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 вказано, що факт не вчинення жодних дій щодо розірвання кредитних договорів або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами - є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка не виконала передбачені кредитним договором і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, то суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо розбіжностей у зазначені позивачем прізвища відповідача у позовній заяві з доданими до нього документами, то суд зауважує, що позивачем надано до позовної заяви копію паспорту та ідентифікаційного коду відповідача, і такі ж дані вказані представником відповідача у відзиві. У заяві-анкеті №41681347 також вказані загальні відомості про відповідача, які відповідають доданим документам. Тому підстав вважати, що відповідний кредитний договір укладався не з відповідачкою, а з іншою особою, немає. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог сторона відповідача також посилається на сплив строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Законом України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами18 і19 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24лютого2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». 30 січня 2024 року набув чинності Закон України № 9288, який визначав, що на строк дії воєнного стану в Україні мав зупинятись перебіг позовної давності, який визначений Цивільним кодексом України. 14 травня 2025 року Верховна Рада України прийняла Закон України №4434-IX, який виключає пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, який зупиняв перебіг позовної давності на період воєнного стану. Оскільки Закон України №4434-IX набрав законної сили лише 04 вересня 2025 року, тому не може бути застосований судом до виниклих правовідносин. У зв`язку із наведеним суд вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності за вищевказаним кредитним договором. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7500 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст.\~1\~ЗУ «Про\~адвокатуру та\~адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. На підставі п. 1 ч. 3 ст.133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1,2 ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано: договір №010725 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01.07.2025, акт № 41681347 прийому-передачі послуг за вказаним договором від 21.07.2025, платіжна інструкція. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження №14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною. За таких обставин суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 7500 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на корить позивача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. На підставі\~ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при подачі позову.

Outcome: approved