Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що вона та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . З батьком дитини у шлюбі вона не перебувала. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24.10.2019 №285/3062/19 із [PERSON] стягнено на її користь аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення сином повноліття - [INFO] . 14.05.2020 старшим державним виконавцем Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Титорчук Л.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62075132 із примусового виконання виконавчого листа №285/3062/19, виданого 13.05.2020 Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області. Більше року відповідач не сплачує аліментів на утримання сина та станом на 04.03.2024 року розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 29518,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 04.03.2024 №41537. За ухилення від сплати аліментів СКП Звягельсьткого РВП ГУ НП в Житомирській області 09.03.2023 було заведено розшукову справу категорії «Розшук» №1671004 та проводяться розшукові заходи, спрямовані на встановлення місцезнаходження [PERSON] . Також постановою Старшого державного виконавця Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Титорчук Л.М. від 25.05.2023 ВП №62075132 на [PERSON] за несплату аліментів було накладено штраф у розмірі 3849,50 грн. у зв`язку з наявністю заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів понад 1 рік. Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, вихованням дитини не займається, не піклується про стан його здоров`я, не цікавиться життям та навчанням сина, з дитиною не проживає та не спілкується. Наразі вона та її син [PERSON] , а також її діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також її чоловік - [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Фактично утриманням, вихованням та матеріальним забезпеченням її сина [PERSON] займається вона та її чоловік - [PERSON] , оскільки біологічний батько дитини - [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Встановити зв`язок з відповідачем їй не вдалось, оскільки за наявною інформацією він виїхав за межі України ще 02.09.2021 року. Від спільних знайомих їй стало відомо, що [PERSON] виїхав до російської федерації. [PERSON] не знає та не пам`ятає свого біологічного батька, а вважає таким її чоловіка - [PERSON] . Будь-який зв`язок з відповідачем у неї та в сина [PERSON] відсутній. Ухвалою судді Баранівського районного суду Житомирської області Самойленко Л.М. від 28.05.2024 відкрито провадження по даній справі. 14.01.2025 року за результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано на розгляд судді Бєлкіній Д.С. Ухвалою судді Баранівського районного суду Житомирської області Бєлкіної Д.С. від 11.04.2023 справу прийнято до провадження судді та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 14.11.2025 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася , про час і місце розгляду справи повідомлена належно, направила до суду заяву , в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився і не повідомив причин своєї неявки, про час і місце розгляду справи повідомлений належно шляхом оголошення на офіційному порталі судової влади, правом відзиву не скористався. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Звягельської міської ради в судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву, в якій просить справу слухати без їхньої участі, при прийнятті рішення покладаються на думку суду. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02 серпня 2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17 червня 2023 року вбачається, що 17 червня 2023 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с.10) Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2020 року (ВП №62075132) на виконанні Новоград-Волинського міськрайонного ВДВС знаходиться виконавчий лист №285/3062/19 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення сином повноліття [INFO] (а.с. 15). Станом на 04.03.2024 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів склала 29518,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.20-21). Відповідно до повідомлення Звягельського РВП від 10.11.2023 року працівниками СКП Звягельсьткого РВП ГУ НП в Житомирській області 09.03.2023 було заведено розшукову справу категорії «Розшук» №1671004 та проводяться розшукові заходи, спрямовані на встановлення місцезнаходження [PERSON] (а.с.23). Відповідно до постанови старшого державного виконавця Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Титорчук Л.М. від 25.05.2023 ВП №62075132 на [PERSON] за несплату аліментів було накладено штраф у розмірі 3849,50 грн. у зв`язку з наявністю заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів понад 1 рік (а.с.22). В рамках виконавчого провадження було здійснено запит до Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону, на який 28.02.2024 року отримано відповідь про те, що [PERSON] 02.09.2021 року виїхав за кордон (а.с.25,26). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 05.03.2024 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю матір`ю [PERSON] , вітчимом [PERSON] , батьком вітчима [PERSON] , братом [PERSON] та сестрою [PERSON] . Сім`я проживає в будинку із зручностями, для дітей наявне місце для сну, відпочинку, підготовки уроків (а.с.32). Згідно довідки ліцею №4 Звягельської міської ради від 01.03.2024 року № 45 [PERSON] навчається у 6-Д класі. Його батько [PERSON] контакту з ліцеєм не підтримує успішністю сина не цікавиться, батьківські збори не відвідує (а.с. 24). Згідно листа служби у справах дітей Звягельської міської ради від 20.03.2025 року №494 висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] , надати неможливо, оскільки він не зареєстрований та не проживає на території Звягельської територіальної громади (а.с. 74). Листом служби у справах дітей Звягельської міської ради від 23.04.2025 року №670 було додатково повідомлено суд про те, що в період з 22.03.2022 року по 31.08.2022 року [PERSON] , [INFO] , разом із своїм братом [PERSON] та сестрою [PERSON] , перебували на первинному обліку служби у справах дітей, як діти, залишені без батьківського піклування, оскільки їхня мати [PERSON] , [INFO] , покинула своїх дітей та зникла у невідомому напрямку. Батька [PERSON] , [PERSON] було повідомлено про дану обставину через додаток WhatsApp. З пояснення [PERSON] з`ясовано, що він перебуває в м. Саратів, приїхати до сина не може. В змісті листа [PERSON] для Служби у справах дітей вказано, що він просить не позбавляти його батьківських прав , на даний час проживає в російській федерації і в зв`язку з ситуацією, що склалася між державами, не може приїхати до сина, але зобов`язується при можливості забрати сина до себе (а.с.80-81). Вирішуючи спір, суд виходить з такого. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами 1-4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина 1 статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100). Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18). Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 (справа №753/2025/19) дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), вказано, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття\~166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), зазначено, що під час\~вирішення судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує невиконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо. В листі, направленому службі у справах дітей, відповідач заперечував щодо позбавлення його батьківських прав стосовно сина [PERSON] , та виявляє бажання спілкуватись із ним, підтримувати його, проте по причині того, що він проживає на даний час в росії, він не може цього зробити. На даний час перебування відповідача на території росії дійсно створює певні труднощі у налагодженні стосунків з дитиною, але при цьому відповідач бажає в подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки та не втратив інтересу до сина. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок та рішення органу опіки та піклування є дорадчим і не може розцінюватись судом як вказівка для відповідного судового рішення. Суд вважає за необхідне зазначити, що органом опіки взагалі не надано суду висновок щодо позбавлення відповідача батьківських прав . Докази, які були надані позивачем, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно його сина. Суд не вбачає достатніх підстав вважати, що відсутність спілкування батька з сином, пов`язано з суто винними, злісними, умисними його діями. Суд звертає увагу на висновок у справі "Mandet c. France", в якій 11 років бездіяльності батька не розглядалась Європейським судом як обставина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Навпаки, суд зазначив, що існує потенційна вигода майбутніх дитячо-батьківських відносин, оскільки поновлення цього зв`язку надає дитині можливість отримати більше, ніж втратити. Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. У цій ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне невиконання відповідачем своїх обов`язків. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому суд вважає за необхідне у позові відмовити. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного, ст. 164 -167 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: dismissed