Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить відібрати малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , [INFO] , які проживають за адресою: будинок [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . [PERSON] за час проживання в селі зарекомендувала себе з негативної сторони, спиртними напоями не зловживає, не працює, неналежним чином виховує своїх дітей, на зауваження не реагує, діти не охайні, брудні. Рішенням виконавчого комітету Буджацької селищної ради Болградського району Одеської області №607 від 22 вересня 2025 року дітей [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] відібрано від матері [PERSON] та тимчасово влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Болградської РДА 23 вересня 2025 року. Враховуючи викладене, з метою захисту прав дітей представник позивача звернулась до суду з зазначеним позовом. В судове засідання представник позивача Органу опіки та піклування Буджацької селищної ради Болградського району Одеської області Куруч А.Г. не з`явилась, надала суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує щодо розгляду справи у відсутності відповідача, просила судове засідання провести за її відсутністю, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилась, повідомлявся належним чином, за адресою реєстрації місця проживання, однак на адресу суду від відповідача повернувся конверт з відміткою «адреса відсутній за вказаною адресою». Пунктом 4 частини 8 статті 128 ЦПК України передбачено, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач належним чином сповіщена про дату, час та місце проведення підготовчого засідання, однак до суду не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву та заяву про відкладення слухання справи не надала. В подальшому, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача [PERSON] до суду в судове засідання, однак остання в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явилась, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без її участі до суду не надіслала, про причини неявки суд не повідомила. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Пунктом 1 частини 3 статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України). Враховуючи, що відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про судове засідання, відзиву на позовну заяву не подала, в судове засідання не з`явилась та не повідомила причини неявки, суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи, що представник позивача не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] , [INFO] є матір`ю: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 04 жовтня 2016 року; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04 липня 2018 року; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 22 червня 2020 року; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13 вересня 2022 року. Згідно довідки Лісненського старостинського округу Буджацької селищної ради Болградського району Одеської області №167 від 21 вересня 2025 року, [PERSON] , [INFO] проживає в будинку [ADDRESS] разом з дітьми: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] за час мешкання на території Лісненського старостинського округу Буджацької селищної ради Болградського району Одеської області зарекомендувала себе з негативної сторони, спиртними напоями не зловживає, психотропні та наркотичні речовини не вживає, неналежним чином виховує дітей, на зауваження не реагує, вихованням дітей належним чином не займається, діти неохайні, брудні, що підтверджується характеристикою Лісненського старостинського округу Буджацької селищної ради Болградського району Одеської області від 21 вересня 2025 року. З Акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 21 вересня 2025 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] проживає в будинку [ADDRESS] разом з дітьми: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та співмешканцем [PERSON] , [INFO] , в будинку брудно, речі розкидані, відсутні меблі, постіль, засоби гігієни, продукти харчування у мінімальній кількості, кухонне приладдя відсутнє, діти брудні та голодні, в будинку повна антисанітарія. З Акту обстеження умов проживання №39 від 23 вересня 2025 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] проживає в будинку [ADDRESS] разом з дітьми: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та співмешканцем [PERSON] , [INFO] , в будинку брудно, речі розкидані, продукти харчування у мінімальній кількості, в будинку повна антисанітарія. Згідно повідомлення начальника відділення поліції №2 Болградського РВП ГУНП в Одеській області від 22 вересня 2025 року, у зв`язку з наявною загрозою життю та здоров`ю дітей необхідно негайно вжити заходи щодо вилучення малолітніх дітей з родини та їх тимчасового влаштування до центру соціально психологічної реабілітації дітей. Рішенням виконавчого комітету Буджацької селищної ради Болградського району Одеської області №607 від 22 вересня 2025 року дітей [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] відібрано від матері [PERSON] та тимчасово влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Болградської РДА 23 вересня 2025 року. 22 вересня 2025 року Буджацькою селищною радою Болградського району Одеської області було затверджено висновок про доцільність відібрання дітей [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з пп. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 ч.1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органу опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть погоджувати свою поведінку. Відтак основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Оцінюючи необхідність відібрання малолітніх дітей від їхньої матері без позбавлення її батьківських прав, суд враховує наступне: відповідач ніде не працює; батько дітей записаний зі слів матері, де він не відомо; відповідач має статус одинокої матері та отримує відповідну допомогу на дітей. Отже, відповідач має хоч і невеликий дохід, проте мінімальний дохід для того, щоб діти були чисті та забезпечені продуктами має. Натомість той безлад в погані санітарні умови в будинку, де вона живе з дітьми, не потребує грошових витрат, щоб як мінімум будинок був чистим і прибраним. Також у дітей виявили ознаки недогляду та занедбаності, поруч з дітьми відчувався неприємний запах, вони були одягнені в брудний одяг, спостерігався низький рівень гігієни дітей, у зв`язку з недоглядом та занедбаністю. Діти не забезпечені належним харчуванням, необхідною медичною допомогою, доглядом, який відповідає віку та сезону. Будинок, де проживали діти захаращений, брудний. Суд робить висновок, що матір дітей, хоч і є особою з незадовільним матеріальним становищем, проте це не є причиною для створення дітям умов, де вони повинні жити в брудних умовах і бачити розпивання спиртними напоями до такого стану, щоб це викликало занепокоєння у сусідів. Тим більше, матір є особою молодого віку, може працювати, навіть не офіційно і забезпечувати хоча б мінімально дітей і себе. В судове засідання з метою відстоювання залишення дітей з нею, матір також не з`явилась. Тобто матір влаштовує перебування дітей в дитячому закладі, де вони мають їжу, чисте приміщення, навчаються. Вона за весь час їх ні разу не відвідала, спроб для повернення дітей не робила. Згідно з ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Отже, матір у разі зміни свого відношення до виконання нею батьківських обов`язків має право на звернення до суду із позовом про повернення їй дітей. Враховуючи наведене, суд вважає, що залишення дітей у матері є безумовно небезпечним для їх життя, здоров`я, морального виховання та розвитку, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити. Згідно ч.4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1,2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно положень ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частинами 1, 2 статті 193 СК України передбачено, що влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Відповідачкою [PERSON] не були вказані підстави та не були надані відповідні їм докази, що унеможливлюють стягнення з неї аліментів на утримання дітей. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч. 2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. Крім того, пунктом 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Згідно п. 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з другої сторони пропорційно до задоволеною чи відхиленої частини вимог. Представник позивача звернулась до суду з зазначеним позовом 30 вересня 2025 року (а.с.1). Згідно п.п.2 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0.4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» передбачено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року в розмірі 3028 гривень 00 копійок. Враховуючи вище викладене розмір судового збору по даній категорії справ складає 1211 гривень 20 копійок. Тож, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2422 гривні 40 копійок за дві позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved