Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. До суду 26.11.2025 року надійшла заява представника ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» адвоката Гончарова Д.О. про ухвалення додаткового рішення, згідно якого просили стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 55 468 грн. В обґрунтування заяви зазначено, що ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 02.10.2023 року відкрито провадження по цивільній справі № 522/17516/23 за позовом ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення простроченої заборгованості та штрафних санкцій по договору фінансового лізингу № 12549/12/21-Г від 07.12.2021 року. 21.11.2025 року Приморським районним судом по даному цивільному спору винесено рішення, яким задоволено позовну заяву. Згідно додатку від 25.11.2025 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 18.03.2020 року, витрати ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» на професійну правничу допомогу по даному цивільному спору станом на 25.11.2025 року склали 55 468,00 грн. Матеріали заяви разом зі справою суддя отримала 27.11.2025 року. Ухвалою суду від 27.11.2025 року заяву представника ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» адвоката Гончарова Д.О. прийнято до провадження та призначена до розгляду на 08.12.2025 року. До суду 08.12.2025 року від представника [PERSON] адвоката Шаповалова Р.Ю. надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, згідно яких просить відмовити повністю у задоволенні заяви ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» від 25.11.2025 р. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування заперечень зазначено, що із заяви випливає, що винагорода адвоката визначається «за домовленістю» сторін (п. 5.2 договору), однак жодного документа, який би фіксував таку домовленість як самостійний правочин чи додаток із погодженими ставками, у матеріалах немає. Посилання на «додаток від 25.11.2025 р.» не підкріплено окремим файлом; фактично є тільки акт, який фіксує прийняття робіт post factum і не встановлює узгоджену ціну. За відсутності письмово зафіксованої домовленості про розмір гонорару або метод його визначення суд рівно як і представники відповідачів позбавлені можливості співвідносити заявлену суму з реально погодженими умовами сторін і перевірити її розумність. Другою проблемою є відсутність доказів того, що роботи виконувалися «за дорученням Клієнта», як цього вимагає п. 2.1 договору. Подані матеріали не містять жодного письмового доручення чи завдання на конкретні процесуальні дії, включені до акту. Тому не доведено причинно-наслідкового зв`язку між переліком зазначених у акті робіт і потребами розгляду цієї справи, а отже - і їх необхідності в розумінні ст. 141 ЦПК України. Третє - відсутній детальний опис виконаних робіт. Сам акт засвідчує факт приймання, але не дає суду можливості оцінити обсяг і тривалість окремих дій, дату їх виконання, їх процесуальну доцільність та вплив на результат. Без такої деталізації неможливо виконати тест співмірності витрат зі складністю справи, що є обов`язковим критерієм при вирішенні питання про їх розподіл. У прохальній частині міститься вимога про солідарне стягнення витрат із двох відповідачів. Такий спосіб суперечить усталеній позиції Верховного Суду щодо розподілу витрат - при кількох відповідачах витрати можуть покладатися в частках, але не солідарно. Отже, вже сама форма заяви не відповідає закону. У поданому пакеті відсутні дані про подання попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат разом із першою заявою по суті спору, як це передбачено ст. 134 ЦПК України. За відсутності такого розрахунку суд наділений правом відмовити у компенсації витрат (за винятком судового збору), що додатково підтверджує необґрунтованість заявленого клопотання. У судове засідання 08.12.2025 року сторони не з`явились, розгляд справи відкладено на 18.12.2025 року. У судове засідання 18.12.2025 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, у матеріалах справи наявні заяви представників сторін, згідно яких просили справу розглянути за їх відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення цього судового рішення датою складення цього судового рішення є 29.12.2025 року. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судом встановлено, що у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Так, згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»). За приписами ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 28.12.2020 року по справі № 640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу адвокатом часу. Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Щодо доводів представника [PERSON] адвоката Шаповалова Р.Ю. про ненадання стороною позивача доказів відсутності у договорі про надання правничої допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару, суд зазначає таке. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. Уразі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Крім того, у пункті 6.5 постанови від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 Верховний Суд зробив висновок, що «за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу)». Представник ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» - адвокат Гончаров Д.О. у позові зазначив про вирішення питання про розподіл судових витрат. До заяви про розподіл судових витрат адвокат Гончаров Д.О. додав: договір про надання правової (правничої) допомоги від 18 березня 2020 року, додаток до договору- акт від 25 листопада 2025 року приймання-передачі правової (правничої) допомоги по договору від 18 березня 2020 року, що є невід`ємною частиною цього договору (пункт 5.5 договору), з якого вбачається, що адвокатом надано послуги з: складання позовної заяви - 8 052 грн.; участь у судовому засіданні 06.11.2023 року, 04.12.2023 року, 22.01.2024 року, 04.03.2024 року, 14.03.2024 року, 29.04.2024 року, 03.06.2024 року, 10.06.2024 року, 01.04.2025 року, 08.07.2025 року, 11.09.2025 року, 04.11.2025 року - по 2 684 грн. та 3 028 грн., складання заяви про зменшення/збільшення позовної заяви 2 684 грн. та 3 028 грн., складання заперечень на прийняття зустрічного позову 3 028 грн., складання на вимогу суду узагальненого обґрунтованого розрахунку сум 3 028 грн. Складений на підстав Договору про надання правової (правничої) допомоги від 18 березня 2020 року Акт від 25.11.2025 року, який є Додатком до нього, на думку суду не потребує окремого доручення від ТОВ «УЛФ-Фінанс», оскільки у даному акті визначені дії по конкретній справі. Суд вважає, такі витрати є обґрунтованими та підтверджують фактичні обставини участі в судових засіданнях, та подання певних процесуальних заяв. Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 При цьому суд погоджується з доводами представника [PERSON] адвоката Шаповалова Р.Ю., щодо стягнення таких витрат в солідарному порядку з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Суд вважає, що вимога стягнення витрат на правову допомогу з відповідачів солідарно, не підлягає задоволенню, а такі витрати підлягають стягненню з відповідачів у рівних частинах. Таким чином, суд, надавши оцінку доказам, поданим представником ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» - адвокатом Гончаровим Д.О. на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, з огляду на складність справи, кількість судових засідань, необхідність вчинених представником дій, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості, з урахуванням вимог частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, дійшов висновку про їх співмірність із заявленими вимогами. При цьому суд констатував, що відповідачі не скористалися своїм правом, наданим їм положенням частини п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України.

Outcome: approved