Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачкою є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . За рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дочки в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітної плати. З 15 листопада 2016 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з ним. За відповідними рішеннями суду з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітної плати (доходу) та на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітної плати (доходу). Вважає, що для забезпечення потреб дитини доцільним буде зменшити розмір аліментів, а тому просить зменшити розмір аліментів з 1/6 до 1/8 частки з усіх видів його заробітку, які стягуються з нього на користь відповідачки [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] . Представником відповідача [PERSON] подано відзив на позов, відповідно до якого проти позову заперечує, зменшення розміру аліментів на утримання доньки сторін вважає несправедливим. Вказує, що після звільнення позивача з військової служби, розмір аліментів, які отримала відповідачка на дитину у вересні та жовтні 2025 року склав 1590 грн. Цих коштів не вистачає навіть на харчування, не кажучі про мінімальні потреби дитини. Окрім доньки [PERSON] на утримання відповідачки перебуває ще двоє дітей. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, її дохід становить 2960,00 грн щомісячно. Позивач має постійне місце роботи та заробіток, жодних безумовних доказів погіршення його майнового стану, що унеможливлює сплату аліментів ним не надано. Народження дитини у новому шлюбі не є підставою для зменшення розміру аліментів. Відсутність у батька чи матері можливості надавати дитині аліменти відповідного розміру не звільняє батьків від обов`язку утримання дитини. Просить відмовити в задоволенні позову. Позивачем надані додаткові пояснення у справі, в яких зазначає, що позивач реалізує своє законне право на зменшення розміру стягнутих з нього аліментів на утримання дитини. Підставами для зміни розміру аліментів є як зміна матеріального так і зміна сімейного стану позивача, які є самостійними підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до заяви від 04.12.2025 просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила, будь - яких заяв про розгляд справи за її відсутності не направила. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників процесу. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 22 серпня 2025 року позов надійшов до суду. Ухвалою судді від 04 вересня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання. 30 жовтня 2025 року подано відзив на позов. 04 грудня 2025 року від позивача надійшли додаткові пояснення у справі. Ухвалою від 04 червня 2025 року справу призначено до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2023 року у справі №213/2600/22 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітної плати (доходу), щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили, і до досягнення повноліття (а.с.13-14). 15 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб (а.с.7). [INFO] народився [PERSON] та [INFO] народився [PERSON] , батьками яких в свідоцтві про народження дітей вказані [PERSON] і [PERSON] (а.с.8, 10). Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2023 року у справі №213/3376/22 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу), щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 грудня 2022 року і до повноліття дитини (а.с.12). Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2025 року у справі №213/1777/25 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 квітня 2025 року і до повноліття дитини (а.с.15-16). В частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. В постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьоїстатті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утриманні дітей, позивач посилався на те, що з нього стягуються аліменти на трьох дітей по 1/6 кожній дитині, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. В наказному, тобто безспірному порядку, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.5ст.183СК України). Тобто законодавець допустив, що у випадку наявності трьох дітей платник має сплачувати на їх утримання половину свого заробітку (50/3=16,66 % фактично на кожну дитину). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Викладене дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Верховний суд зазначає, що така обставина як зміна сімейного стану, відповідно до положень статті 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14грудня 2022року у справі №727/1599/22(провадження№ 61-7814св22). Отже, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Зміна сімейного стану позивача була врахована судом у рішенні від 07.03.2023 року по справі № 213/2600/22. Суд було встановлено, що наданими відповідачем доказами підтверджено, що на його утриманні знаходиться ще одна малолітня дитина, на яку судом теж стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частки доходу, та з огляду на те, що діти мають право знаходитись у рівних умовах щодо матеріального забезпечення, суд вважав, що буде справедливим змінити спосіб стягнення з відповідача аліментів з твердої грошової суми на частку доходу відповідача, але у розмірі 1/6 частки. Такий розмір аліментів буде достатнім і не порушуватиме прав та інтересів інших осіб. Після цього рішення у позивача народилася ще одна дитина, на утримання якої судом було стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку. Звертаючись до суду із позовом, позивач просив зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду на утримання старшої дитини з 1/6 частини до 1/8 частини всіх видів заробітку боржника. При цьому позивач зазначає, що син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , проживають разом з ним. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Утримання інших осіб впливає на матеріальне становище утримувача. Суд вважає, що стягнення аліментів на утримання дітей має відбуватися справедливо та на рівних умовах, неможливо погіршувати становище однієї дитини порівняно з іншою. Сини, проживаючи з батьком, отримують від нього більше, ніж та дитина, що проживає окремо. Не дивлячись на кількість дітей, обов`язок батьків щодо їх виховання, утримання не може зменшуватися. Таким чином, відсутні передбачені законом підстави для зменшення розміру аліментів, які сплачує позивач на користь відповідачів. Діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21.07.2021 у справі № 691/926/20 (провадження № 61-7627св21). Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed