Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

У вересні 2025 позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». В обґрунтування позову вказано, що позивач перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 26.10.2004, мають сина повнолітнього сина [PERSON] . Позивач з відповідачем повністю припинили сімейні стосунки та проживають окремо. Сторони втратили почуття любові один до одного та бажання бути разом. Позивач вважає, що сім`я розпалась остаточно, а розірвання шлюбу відповідатиме інтересам сторін. 23.10.2025 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні 24.11.2025. В заявах на адресу суду від 24.09.2025 та від 24.12.2025 позивач підтримала позов, просить розглянути справу у її відсутність та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Судовий збір залишає за собою та просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою зареєстрованого місця проживання, з відзивом (запереченням) на позов до суду не звертався, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести по справі заочний розгляд. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. З 26.10.2004 [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 1220, що вбачається з копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . В матеріалах справи містяться копія свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками якого є сторони по справі. При вирішенні справи суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. У даній справі суд враховує, що з позовна заява про розірвання шлюбу подана до суду у вересні 2025, в заявах на адресу суду позивач підтримала позов, сторони для надання пояснень в судове засідання не з`явились та будь-яких інших заяв (клопотань) на час вирішення справи на адресу суду не надходило. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Слід роз`яснити, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 СК України).

Outcome: approved