Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Тетіївської міської ради, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті [PERSON] , що настала [INFO] , яке складається із: 1/4 частини житлового будинку загальною площею 58,9 м.кв., житловою площею 27.7 м.кв. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частини земельної ділянки площею 1.9011 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кошівської сільської ради, Білоцерківського (в минулому Тетіївського) району Київської області, кадастровий номер: 3224684400:03:006:0006. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що після смерті [INFO] діда позивачки відкрилася спадщина на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] , що належав померлому відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, на земельну ділянку площею 1.9011 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кошівської сільської ради, Білоцерківського (в минулому Тетіївського) району Київської області, кадастровий номер: 3224684400:03:006:0006. Позивачка спадщину прийняла. Після померлого [PERSON] у державного нотаріуса Тетіївської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за №70/2009 від 19.02.2009 року. Іншими спадкоємцями на майно померлого були дружина - [PERSON] , яка одержала свідоцтво про право власносі на 1/2 частку (частка в майні подружжя), 1/4 частку свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок та 1/2 частку на земельну ділянку. [PERSON] померла [INFO] . Єдиним спадкоємцемпісля неї також є позивачка. 1/4 частка вищевказаного житлового будинку та 1/2 частка земельної ділянки з кадастровим номером 3224684400:03:006:0006 залишилися відкритими. При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] не було враховано частку [PERSON] . Проте, вона є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] 18.01.2024 року позивачка звернулася до державного нотаріуса Тетіївської державної нотаріальної контори щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок та земельну ділянку. Оглянувши подані документи нотаріус повідомила, що не може видати свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно, оскільки при видачі спадщини [PERSON] не була врахована частка [PERSON] . В зв`язку з чим, нотаріус винесла Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.01.2025 року № 48/02-14 та рекомендувала звернутись до суду. За вказаних обставин, позивачка [PERSON] не може реалізувати своє право на спадщину. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 19.06.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 02.10.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Порхун О.П. не прибули, до суду позивачка та її представник подали клопотання, в яких просять розгляд справи здійснювати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача Тетіївської міської ради у судове засідання не прибув, до суду надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Рада не вбачає правових підстав для визнання позову. Разом з тим, просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи подані сторонами заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі доказив їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.08.2008 (а. с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/4 частини житлового будинку загальною площею 58,9 м.кв., житловою площею 27.7 м.кв. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав йому свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 06.02.2009, та 1/2 частини земельної ділянки площею 1.9011 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кошівської сільської ради, Білоцерківського (в минулому Тетіївського) району Київської області, кадастровий номер: 3224684400:03:006:0006, та належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 776090 ( а. с. 13-14, 25-26). Позивачка претендує на зазначену спадщину як спадкоємець за законом по праву представлення, так як її батько [PERSON] (син [PERSON] ) помер [INFO] , до відкриття спадщини, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 09.04.1997 року ( а. с. 12). Факт родинних відносин позивачки та [PERSON] підтверджується копіями свідоцтва про народження батька позивачки [PERSON] серії [NUMBER] від 16.12.1966 року, копією свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] від 10.12.1991 року, та копією свідоцтва про шлюб позивачки серії серії [NUMBER] від 04.05.2014 року ( а. с. 11, 9, 10). Спадкоємцями за законом до майна померлого [PERSON] також була його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] , та син [PERSON] , громадянин рф, який помер [INFO] , позивачка, як спадкоємець за законом по праву представлення, так як її батько [PERSON] (син [PERSON] ) помер [INFO] , до відкриття спадщини, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 09.04.1997 року та копією спадкової справи ( а. с. 12, 64-105). На звернення позивачки до державного нотаріуса Тетіївської державної нотаріальної контори Давидової С.М. з заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/6 частки житлового будинку під номером під номером [ADDRESS] , та на 2/3 частки земельної ділянки з кадастровим номером 3224684400:03:006:0006, після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] , їй було відмовлено, оскільки підчас видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] не було враховано частку [PERSON] ( а. с. 27-28). Крім того, з матеріалів спадкової справи №70/2009 від 19.02.2009 року заведеної до майна померлого [PERSON] встановлено, що після смерті [PERSON] , громадянина рф, яка настала [INFO] , який прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , ніхто не звертався з заявою про прийняття спадщини. На неодноразові запити Тетіївської районної державної нотаріальної контори до компетентних органів рф, жодних спадкових справ чи існуючих заповітів не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни №7від 30травня 2008року «Про судову практику у справах про спадкування`передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в наслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Враховуючи, що батько позивачки [PERSON] , син померлого [INFO] [PERSON] , помер [INFO] , позивачка є спадкоємцем за правом представлення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки позивачка позбавлена можливості здійснити своє право на спадкування за законом у зв`язку з тим, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] не було враховано її частку, таке право підлягає захисту в судовому порядку. До тверджень сторони відповідача зазначених у відзиві, суд відноситься критично, оскільки вони спростовуються наданими матеріалами справи. Отже, враховуючи наведені вище норми права, оцінюючи надані докази, встановивши фактичні обставини справи, а саме, що померлому [PERSON] належали житловий будинку загальною площею 58,9 м.кв., житловою площею 27.7 м.кв. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 1.9011 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кошівської сільської ради, Білоцерківського (в минулому Тетіївського) району Київської області, кадастровий номер: 3224684400:03:006:0006, його спадкоємцем за законом є позивачка, яка спадщину прийняла, втім в позасудовому порядку позбавлена можливості оформити право власності на дане спадкове майн у зв`язку з відмовою державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а будь - яких інших спадкоємців, які б претендували на вказане майно судом не встановлено, тому це право позивачки підлягає захисту судом шляхом його визнання. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved