Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача В жовтні 2025 року Товариство з обмеженої відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі - ТОВ «Українські фінансові операції») звернулось до Чемеровецького районного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, вказавши, що 04.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі - ТОВ «Лінеура Україна») та [PERSON] було укладено договір № 4786178, за умовами якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 15000,00 грн. строком на 360 днів. 06.07.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було підписано додатковий договір, за яким останній отримав кредитні кошти в розмірі 6000,00 грн. 27.02.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено Договір факторингу №27/02/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 27.02.2025 до Договору факторингу №27/02/2025 від 27.02.2025 року, ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 106515,00 грн, з яких: 21000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 75015,00 грн - сума заборгованості за процентами, 10500,00 грн сума заборгованості за пенею, штрафами. Після відступлення позивачу права вимоги до відповідача, відповідач не здійснив жодного платежу на погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора, тому в межах строку дії кредитного договору ТОВ «Українські фінансові операції» нарахувало відповідачу відсотки на загальну суму 38115,00 грн. З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з відповідача 134130,00 грн. заборгованості, а також судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 2420,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. Також позивач просить суд в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України, ухвалити рішення щодо нарахування та стягнення з [PERSON] в порядку примусового виконання рішення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості. Відповідач відзиву до суду не подав. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Представник позивача, разом з поданням позовної заяви подав також клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Чемеровецького районного суду від 16.10.2025 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, зобов`язано АТ КБ «Приват Банк» надати суду виписку по карткових рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] 19.12.2025 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення суду по суті заявлених вимог. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 04 липня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 4786178 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі - Договір). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника 76988, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить розділ 10 Кредитного договору «Реквізити та підписи сторін». Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. кредитного договору, сума кредиту складає 15000,00 грн. Строк кредитування - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору. Відповідно до п. 1.4. Договору тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується у межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 1.5. Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредитування 9541,79% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 96000,00 грн (п. 1.6. Договору). Згідно з п. 2.1. Договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Відповідно до п. 2.2. Договору суму кредиту товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього Договору. Дата надання кредиту: 04.07.2024 або 05.07.2024. Згідно з п. 2.4. Договору кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п. 2.1. Договору (а.с. 21-31). 06 липня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір до договору № 4786178 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04.07.2024 року. Згідно п. 1.2. додаткового договору сторони за взаємною згодою домовились, що згідно з умовами цього додаткового договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту, яка надається згідно з цим Договором складає 6000,00 грн. Відповідно до п. 1.3. додаткового договору внести зміни у п.1.2 Договору та викласти його у наступній редакції «1.2 на умовах, встановлених Договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає 21000,00 грн. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Згідно п. 1.5. додаткового договору строк кредитування та періодичність сплати процентів залишаються незмінними, відповідно до п. 1.3 Договору. За користування кредитом нараховуються проценти на умовах, встановлених п. 1.4 Договору. Денна процентна ставка за цим Договором при застосування стандартної процентної ставки дорівнює 1,496% (п. 1.6.). З врахуванням зміненої суми кредиту за Договором (п.п. 1.2.-1.3. Додаткового договору), визначити, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає за стандартною процентною ставкою за весь строк кредиту 9471,03% річних. З врахуванням зміненої суми кредиту за Договором (п.п. 1.2.-1.3. Додаткового договору), орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього Додаткового договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 134130,00 грн (п. 1.8 Додаткового договору). Відповідно до з п. 2.1. Додаткового договору товариство протягом двох робочих днів з моменту укладення цього договору надає кредит (додаткову суму) у безготівковій формі шляхом перерахування коштів додаткової суми кредиту за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Дата надання додаткової суми кредиту 06.07.2024 або 07.07.2024 (а.с. 36-37). ТОВ «Пейтек» повідомило ТОВ «Лінеура Україна» про успішне перерахування 06.07.2024 року о 16 год. 12 хв. на платіжну карту № [NUMBER] коштів у сумі 6000 гривень (а.с. 47). ТОВ «Універсальні платіжні рішення» повідомило ТОВ «Лінеура Україна» про успішне перерахування 04.07.2024 року о 10 год. 11 хв. на платіжну карту № [NUMBER] коштів у сумі 15000 гривень (а.с. 48). Повідомленням АТ КБ «Приватбанк» від 30.10.2025 року підтверджується, що на ім`я [PERSON] емітовано платіжну карту № [NUMBER] , на яку 04 липня 2024 року зараховано 15000 грн. та 06 липня 2024 року зараховано 6000,00 грн (а.с. 126). 27.02.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено Договір факторингу № 27/02/2025, згідно з умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 72-76). Відповідно до Реєстру боржників від 27.02.2025 року до Договору факторингу №27/02/2025 від 27.02.2025 року, в реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються, значиться боржник [PERSON] , кредитний договір № 4786178, сума заборгованості за основною сумою боргу - 21000,00 грн; сума заборгованості за відсотками 75015,00 грн, сума заборгованості за пенею, штрафами 10500,00 грн (а.с. 61-62). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права. Стосовно правонаступництва за борговими зобов`язаннями. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Досліджені судом докази, підтверджують, що ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» за своїми правовими статусами відносяться до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, а тому договори відступлення права вимоги є обов`язковими для виконання. Також наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та сторонами не оспорюється факт переходу прав грошової вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Українські фінансові операції» за договором №4786178 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладеним 04.07.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] .. Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір №4786178 про надання коштів на умовах споживного кредиту від 04 липня 2024 року та додатковий договір від 06 липня 2024 року в електронній формі, які підписані за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). Відповідно до умов договору ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу кошти в сумі 21000 грн. строком на 360 днів, а останній зобов`язувався повернути кошти, сплатити відсотки за користування ними, розмір яких визначений договором. 04 липня 2024 року відповідачу були перераховані кредитні кошти в сумі 15000,00 грн, 06 липня 2024 року 6000,00 грн. Отже, факт отримання відповідачем коштів у ТОВ «Лінеура Україна» суд вважає доведеним, крім цього зазначена обставина не заперечується відповідачем. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 4786178 від 04.07.2024 року, заборгованість складається із основного боргу 21000,00 грн, процентів 75015,00 грн, штрафні санкції 10500 грн, а всього 106515,00 грн (а.с. 65-68). Враховуючи, що отримані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не сплачені, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 21000,00 грн. основного боргу. Щодо стягнення процентів за користування кредитом, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22 квітня 2024 року); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (до 20 серпня 2024 року). Враховуючи, що кредитний договір було укладено 04.07.2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тому вказані норми повинні бути враховані під час укладення договору. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22 квітня 2024 року - не більше 1,5%, з 20 серпня 2024 року - не більше 1%. Таким чином умова укладеного між сторонами договору щодо встановлення стандартної процентної ставки у розмірі 1,5 % після 20 серпня 2024 року у порядку ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною. Згідно з розрахунком заборгованості складеним ТОВ «Лінеура Україна» загальний розмір заборгованості за процентами за період з 04.07.2024 року по 27.02.2025 року становить 75015,00 грн. з розрахунку процентної ставки 1,5% від тіла кредиту в день. Суд вважає обґрунтованим нарахування первинним кредитором процентів за період із 04 липня 2024 року по 19 серпня 2024 року в розмірі 14535,00 грн, оскільки такий проведений із розрахунку процентної ставки 1,5% від тіла кредиту ((15000,00х1,5%х3дні) + (21000,00х1,5%х44 дні)), що відповідає вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». В подальшому з 20 липня 2024 року по 27 лютого 2025 року первинним кредитором нарахування процентів проведено із застосуванням процентної ставки у розмірі 1,5 %.Проте суд повторює, що умова кредитного договору щодо застосування процентної ставки у розмірі 1,5 % після 20 серпня 2024 року є нікчемною. Враховуючи обмеження щодо розміру процентної ставки,розмір заборгованості за процентами за період з 20 серпня 2024 року по 27 лютого 2025 року становить 40320,00 грн (21000,00х1%х192дні.) Таким чином загальний розмір заборгованості за процентами становить 54855,00 грн (14535,00+40320,00). Крім того, позивачем додатково здійснено нарахування процентів за договором за період з 28.02.2025 року по 28.06.2025 року на загальну суму 38115,00 грн, з розрахунку денної процентної ставки 1,5% від тіла кредиту (а.с. 63-64). Вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості по процентам за період з 28.02.2025 року по 28.06.2025 року суд бере до уваги наступне. Відповідно до п. 1.1. Договору Факторингу № 27/02/2025 від 27 лютого 2025 року Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору. Згідно з п. 1.2. вказаного договору Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2 та надходження Ціни Продажу у повному обсязі, відповідно до п.3.3 цього Договору, на рахунок Клієнта, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимог. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників Клієнта підтверджують факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості. За змістом розділу «Визначення термінів» договору факторингу № 27/02/2025 Заборгованість грошові зобов`язання Боржників перед Клієнтом, що містяться у Реєстрі Боржників, які належать до сплати Клієнту Боржниками у зв`язку з наданими кредитами. До заборгованості включається сума основного зобов`язання (повернення кредиту), плата за кредитом (плата за процентною ставкою), відповідальність за порушення грошових зобов`язань та інші платежі згідно кредитних договорів. Право вимоги права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) Заборгованостей з Боржників, які виникли на підставі кредитних договорів. Отже, аналізуючи зміст наведених умов договору факторингу в їх сукупності, суд констатує, що у ТОВ «Українські фінансові операції» відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідачки процентів за договором в сумі 38115,00 грн. Стосовно вимог про застосування судом положень частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України. Положеннями частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України визначено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому VII цього Кодексу. Вказаній нормі кореспондує положення частин одинадцятої, дванадцятої статі 26 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачений порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за механізмом (формулою) визначеним у цьому рішенні суду. Зокрема, визначено: якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі №911/952/22 вказала, що положення частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України та частин одинадцятої, дванадцятої статті 26 Закону «Про виконавче провадження» закріплюють механізм, який позбавляє кредитора необхідності звернення до суду з позовом щодо нарахування та стягнення відсотків та пені за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як був розглянутий по суті і задоволений його позов про стягнення боргу, відсотків, пені за невиконання того самого зобов`язання між тими ж сторонами. Застосування частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України полягає у продовженні нарахування відсотків (пені) поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті позовних вимог. Вони застосовуються лише в тих випадках, коли суд, розглянувши спір по суті, ухвалив рішення про застосування відсотків (пені). Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) охоплюються положеннями десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України. Натомість положення вказаної вище норми не передбачають права суду зазначити в рішенні про нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Вимог про стягнення з відповідача 3% річних в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК Українипозивачем у позові не заявлено. Крім того, положеннями пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, передбачено: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Отже,\~підстави для\~застосування положень\~частини десятої,\~одинадцятої статті 265 ЦПК України відсутні. За таких обставин, позовна заява ТОВ «Українські фінансові операції» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 75855,00 грн, з яких: 21000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 54855,00 грн заборгованість по процентам. У задоволенні решти позовних вимог, відмовити. Розподіл судових витрат. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 134130,00 грн. та задоволено на суму 75855,00 грн, тобто на 56,55 % (75855,00х100:134130,00). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1369,87 грн. (2422,40х56,55%:100) та витрати на правничу допомогу в сумі 5655,00 грн (10000,00х56,55%:100).

Outcome: partial