Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 28.08.2013 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тлумацького районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 56. У шлюбі народилися двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , які на даний час є малолітніми. Сімейне життя між ними не склалось, через різні характери та погляди на подружнє життя. Не підтримують шлюбних відносин, шлюб існує тільки формально. Надалі перебувати у шлюбі не бажає, примирення не можливе, збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Просить постановити рішення, яким шлюб мiж нею та відповідачем розірвати та залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON] ». У судове засідання позивач, [PERSON] не з`явилася, однак у позовній заяві просила розгляд справи провести у її відсутності. Відповідач, [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак 22.12.2025 року останній через канцелярію суду подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, позов визнає (а.с. 19). 01.12.2025 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що 28.08.2013 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тлумацького районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 56, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.08.2013 року (а.с. 2). Від даного шлюбу у них народилися двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , які на даний час є малолітніми, що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] (а.с. 3-4). Сторони мають різні характери та погляди на життя, різні інтереси. Шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач просила залишити їй шлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». На підставі наведеного, відповідно до ст. 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved