Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Позивач звернулась до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] ( [INFO] ) і [PERSON] ( [INFO] ) у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, до досягнення [PERSON] трирічного віку. Позовні вимоги мотивує тим, що 08.07.2022 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Після укладення шлюбу прізвище [PERSON] було змінено на « [PERSON] ». [INFO] у подружжя народилась донька - [PERSON] . [INFO] народився син [PERSON] . На даний час [PERSON] проживає окремо, ухиляється від свого обов`язку щодо утримання і виховання дітей, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом. Позивач вказує, що відповідач є працездатним, не має інвалідності та хронічних захворювань. Матеріальне становище відповідача є достатнім для забезпечення належного утримання власних дітей та дружини до досягнення молодшою дитиною трьох років. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06.10.2025 справу передано на розгляд Дрогобицькому міськрайонному суду Львівської області у зв`язку із тим, що судом з`ясовано - позивач та діти фактично проживають/перебувають за адресою: [ADDRESS] . 04.11.2025 ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області справа прийнята до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Дана ухвала надсилалась сторонам по справі. Відповідач не скористався правом на відзив. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини восьмої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного провадження на підставі доказів та письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, 08.07.2022 між [PERSON] та [PERSON] Комунальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , актовий запис №440. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 25.10.2022, [PERSON] народилась [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 29.07.2025 [PERSON] народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно з довідками від 24.09.2025 №1302-5003823037, №1302-5003823038 та №1302-5003826226 від 26.09.2025 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У п.17 постанови Пленуму ВС від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, із ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При визначенні розміру аліментів суд враховує думку сторін, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Згідно з ч.1, 2 ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стаття 150 цього Кодексу зобов`язує батьків піклуватися про виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК Україн). Крім того, ч.1, 2 ст.181 СК України передбачають, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати придбання нерухомого майна: та аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів враховується як матеріальний стан відповідача, так і матеріальний стан позивача і дітей, стан їх здоров`я, а також те, що статтею 182 СК України встановлено мінімальний розмір аліментів на утримання однієї дитини, меншим за який за даних обставин суд призначити аліменти на утримання однієї дитини не може. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідач не подав докази щодо працевлаштування, розміру доходів, його стану здоров`я, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити неспроможність останнього сплачувати суму, яку позивач просить стягнути на утримання дітей. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на дітей підлягають задоволенню. Згідно зі ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Ч.4 ст.84 СК визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум" визначає прожитковий мінімум як вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Виходячи з вимог ст.80, 84 СК України, з врахуванням обов`язку відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, його матеріального становища, приймаючи до уваги прожитковий мінімум, суд вважає, що наявне порушене право позивача, за захистом якого вона звернулась до суду. Позивачем належними доказами доведені свої позовні вимоги. Відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем, і у суду немає підстав вважати обставини, викладені в матеріалах справи, такими, що не відповідають дійсності. Суд вважає, що позивачем доведено, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення сином трирічного віку. Таким чином, суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог закону, встановивши, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей, які проживають зі своєю матір`ю, вважає, що відповідач має обов`язок не лише утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а й обов`язок щодо утримання дружини з якою проживає дитина, яка не досягла трирічного віку, тому дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Суд встановив, що відповідач є особою працездатного віку, є фізично здоровим чоловіком і може працювати та виконувати обов`язок по утриманні своєї дружини і дітей та сплачувати визначену суму аліментів, яка відповідає засадам розумності і справедливості, не є завищеною в нинішніх умовах проживання. Позов до суду пред`явлений 02.10.2025, а тому відповідно до ст.79, 191 СК України аліменти стягуються з вказаної дати. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує положення ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідач пільг щодо сплати судового збору не має. Оскільки позивач за подання позову майнового характеру до суду відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» мала би сплатити судовий збір, суд при ухваленні рішення присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі на час подачі позову. Ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Враховуючи вищевикладене, судовий збір, який підлягає сплаті, за дві вимоги немайнового характеру становить 2 422,40 грн. (1 211,20 грн х 2 = 2 422,40 грн). .

Outcome: approved