Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Представниця позивачки адвокат Левицька Ю.В. в інтересах позивачки за допомогою системи "Електронний суд" 07.04.2025 звернулась до суду з вказаною позовною заявою, що уточнено 22.04.2025, за змістом якої просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , тривалістю 2 місяці. За змістом позовної заяви після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 01.12.2005, виданого Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради. За життя [PERSON] склав заповіт від 05.06.2012, посвідчений Котляр А.І., державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори, р.№ 4-917, згідно з яким все належне йому на час смерті майно заповідав позивачу - [PERSON] . Інша половина квартири належить [PERSON] , яка в розпорядження померлого щодо заповіту померлого не увійшла. Протягом встановленого законом строку на прийняття спадщини, позивачка не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого дяька через поважні причини, оскільки втрата близької людини завдала позивачу душевних страждань,через що вона переживала стрес, та у зв`язку з повномаштабним вторгеннням РФ на територію України. Крім того, м. Запоріжжя постійно перебувало і зараз перебуває під обстрілами, тому позивачка вимушена була виїзжати з міста то повертатися. Позивачка не могла приділяти увагу питанням оформлення спадщини у зв`язку з агресією РФ на території України, а саме у м. Запоріжжя. 19.05.2025 позивачка звернулась до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою з питань прийняття спадщини за заповітом після померлого [PERSON] . Постановою П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори від 03.04.2025 нотаріус [PERSON] відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право власності за заповітом, оскільки на день смерті позивачка з померлим не проживала, у визначений законом строк до нотарільної контори не звернулася, відповідно, вважається, що вона пропустила строк на прийняття спадщини. Відповідно до доводів сторони позивача спадкові права [PERSON] підлягають захисту у судовому порядку. Враховуючи наведене, із посиланням на норми ст. 1258, 1261, 1268-1270, 1272 ЦК України, представниця позивачки, діючи в інтересах довірительки, просить задовольнити позов у визначений спосіб. Ухвалою судді від 28.04.2025 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання. Судом визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачкою. Роз`яснено, що відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. Судом роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України також роз`яснено, що у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Ухвалою суду від 11.06.2025 клопотання сторони позивача про витребування доказів задоволено, в порядку витребування доказів зобов`язано П`яту запорізьку державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи №99/2025, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , оголошено перерву в підготовчому засіданні внаслідок необхідності витребування нових (додаткових) доказів. Ухвалою суду від 15.09.2025 постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі, призначено цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Клопотання сторони позивача про виклик свідків задоволено. Свідків попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. Згідно з мотивувальною частиною ухвали суду постановлено такий порядок проведення судового розгляду, а саме: вислухати пояснення учасників справи, дослідити письмові докази, здійснити допит свідків. Сторона позивача під час судового розгляду справи (в судовому засіданні 22.10.2025) (позивачка [PERSON] та її представниця адвокатка Левицька Ю.В.) підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов у визначений спосіб. [PERSON] пояснила, що спадкодавець є її рідним дядьком, крім того, існує другий заповіт, посвідчений від імені відповідачки, також на користь позивачки. [PERSON] своєчасно не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки на початку повномасштабного вторгнення РФ очолювала заклад громадського харчування ресторан, в якому зебезпечували харчування військових, ТРО, працівників поліції, режим роботи був понаднормовим. 11.09.2025 до суду надійшла заява відповідачки [PERSON] про визнання позову в повному обсязі.\~Проте, питання про прийняття визнання позову судом не розглядалось на час її отримання, оскільки до заяви не долучено доказів на підтвердження особи відповідачки. Копія позовної заяви скеровано стороною позивача безпосередньо перед зверненням до суду. Третя особа в особі державного нотаріуса Сидорук К.В. згідно з заявою, вх.№ від 04.11.2025, просить здійснювати розгляд справи за її відсутності, а також ухвалити ріщення на розсуд суду з урахуванням вимог чинного законодаства. Крім того, 13.11.2025 від відповідачки [PERSON] надійшла заява, за змістом якої вона визнає заявлені позовні вимоги в повному обсязі, проти визначення [PERSON] додаткового строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] не заперечує. 18.11.2025 від представниці позивачки надійшла заява, за змістом якої адвокатка Левицька Ю.В. просить розглянути справу за відсутності сторони позивача, на задоволенні позову наполягає, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. 18.11.2025, прийнявши заяву про визнання позову, розпочавши з?ясування обставин справи та перевірку їх доказами, відповідно до раніше визначеного порядку (в ухвалі суду від 15.09.2025), дослідивши позовну заяву, суд оголосив перерву в судовому засіданні перед дослідженням письмових доказів. Підстав для відкладення розгляду справи або оголошення перерви у судовому розгляді відповідно до вимог ст.223, 240 ЦПК України судом не встановлено. Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи сторонами подано не було. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було, відповідні клопотання не заявлено. Суд зауважує, що сторона відповідача висловила свою позицію щодо позову, фактично заява про визнання позову є відзивом на позовну заяву, відповідно, підстав для проведення заочного розгляду судом не встановлено й суд ухвалив розглядати справу відповідно до загального порядку, встановленого під час підготовчого засідання. Відповідно до ч.2 ст.49, ч.1,4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, розглянувши позовну заяву, та, окрім цього, -дослідивши письмові докази, вислухавши пояснення сторони позивача, здійснивши допит свідків, встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та, прийнявши визнання позову відповідачем, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що за даними засвідченої копії свідцоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.09.2022, виданого Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Дніпро), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , місце смерті Шевченківський район м.Запоріжжя. На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, яким все належне майно заповів [PERSON] , [INFO] , посвідчений 05.06.2012 державним нотаріусом П?ятої Запорізької державної нотаріальної контори Котляр А.І., р.№4-917, номер у спадковому реєстрі №52902739 (витяг №30660965 від 05.06.2012 та №80163223 від 19.02.2025). 19.02.2025 П?ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справі №99/2025 після смерті [PERSON] витяг №80163177 від 19.02.2025) за заявою позивачки. Матеріалами справи підтверджено, що до складу спадкового майна входить 1/2 частка квартири [ADDRESS] , загальною площею 33,07 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м. Право власності на даний об?єкт нерухомості зареєстроване на [PERSON] , [PERSON] в рівних частках на праві спільної часткової власності згідно зі свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] (дублікат від 01.12.2005), виданим Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради. Право власності зареєстровано ОП «ЗМБТІ», що видно з витягу №25379273 від 22.02.2010, р.№ 13094057, номер запису 36203 в книзі 231, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 22.02.2010. Згідно з постановою державного нотаріуса Сидорук К.В. від 03.04.2025 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, враховуючи положення ст.1270 ЦК України, оскільки позивачкою пропущений визначений зазначеною нормою 6-місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. З даної постанови також встановлено, що [PERSON] був зареєстрований у [ADDRESS] , з 22.02.1982 по 20.09.2022, разом з ним на день смерті була зареєстрована [PERSON] (дружина спадкодавця), що видно з відповіді на запит нотаріуса, отриманої від Департаменту адміністративних послуг ЗМР від 20.02.2025. Факт перебування у шлюбі підтверджений витягом №00049564225 від 19.02.2025. Зазначені обставини підтверджені копією спадкової справи, витебуваної судом та дослідженої під час розгляду справи. Судом допитано свідків з боку позивачки [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] підтвердила пояснення, надані суду позивачкою, показала, що є колежанкою [PERSON] . Дійсно, ресторан, яким завідувала позивачка, працював фактично з ранку до ночі, з 10-00 години до 22-23 години, із графіком 6 днів робочих на 1 вихідний, орієнтовно з квітня 2022 року по 2024 рік. Свідок [PERSON] показала суду, що також працювала разом із позивачкою, була у підпорядкуванні [PERSON] , яка виконувала обов?язки адміністратора в ресторані «Міммо». Підтвердила понаднормовий режим роботи позивачки майже без вихідних днів та часу для відпочинку. Факт працевлаштування позивачки з 01.07.2019 по 19.05.2024 у ТОВ «Сігма Фуд груп» на посаді адміністратира ресторану «МІммо» підтверджений засвідченою копією трудової книжки [PERSON] . Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Відповідно до Рішення КСУ у справі N 1-25/2010 від 29.06.2010 N 17-рп/2010, одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Способи захисту порушеного права та / або інтересу містяться у нормі ст.16 ЦК України. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч. 1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.1,3 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Подання усної заяви (звернення) спадкоємця не передбачено. Відповідно до ч.3 ст.1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. При цьому, правила ч.3 ст.1272\~ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~№ 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропущення строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. За змістом листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п.207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року). Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п.3.5, 3.6 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22 лютого 2012 року № 296/5. Так, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Не допускається приймати заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяви про їх відкликання, складені від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей. Відповідно до ст.1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. При цьому, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є виключно ті, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (стаття 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (частина перша статті 1273 ЦК України). Крім того, за загальним правилом рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Разом з цим, однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суди керується й аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Так, у даній справі судом встановлено, що позивачка своєчасно дізналась про смерть спадкодавця, що встановлено під час судового розгляду на підставі наявних доказів, у їх сукупності та взаємозв`язку, крім того, на її ім?я складено заповіт від імені спакодавця. Разом з спадкодавцем мешкала на час смерті його дружина, що подала заяву про визнання позову, відповідно, фактично прийняла спадшину, із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка до нотаріуса не зверталась. Інших спадкоємців, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] під час розгляду справи не встановлено. Понаднормовий режим праці позивачки в період з початку повномасштабного вторгнення РФ до 19.05.2024 підтверджений належними та допустимими доказами, зокрема, показами свідків. При розгляді справи суд виходить з того, що оцінка суду у даній категорії справ повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Так, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про доведеність поважності причин, які дійсно могли вплинути на своєчасність подання спадкоємицею заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом. Задовольняючи позовні вимоги, суд враховує й введення воєнного стану на території України, що у сукупності із іншими встановленими обставинами обґрунтовує заявлену позовну вимогу. Разом з цим, судом прийнято визнання позову відповідачкою, яка є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] , окрім позивачки. За змістом ст. 89, 213 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За нормою ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За приписами ст.251-253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Враховуючи наведене, обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права, суд ухвалює рішення про задоволення позову, а саме, шляхом визначення [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ,\~померлого [INFO] ,\~тривалістю 2\~місяці,який необхідно обраховувати з дати набрання рішенням законної сили. Визначений строк, на переконання суду, буде достатнім для виконання необхідних дій спадкоємицею з метою захисту її спадкових прав. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи рішення суду та критерії, визначені ч.3 ст.141 ЦПК України, що обов`язково мають бути взяті до уваги судом при вирішенні питання про розподіл судових витрат, оскільки порушення прав позивачки не є наслідком дій, бездіяльності та/або рішень відповідача, судові витрати, понесені [PERSON] , у вигляді судового збору у сумі 968,96 гривень, сплаченого за подання до суду позовної заяви, необхідно залишити за нею.

Outcome: approved