Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] звернулася із зазначеним позовом до суду, вказавши, що [INFO] померла її баба [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 3.24 га., що знаходиться на території Яблунівської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №783893. Позивач є спадкоємцем до майна померлої [PERSON] , проте при зверненні її до нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав на вказану земельну ділянку їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на земельну ділянку, яким є державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №826004, виданий 21.10.2002 року на підставі рішення Яблунівської сільської ради народних депутатів від 17.10.2002 року, тобто державна реєстрація права власності здійснена після смерті [PERSON] . Враховуючи наведене, позивач, просила визнати недійсним вказаний державний акт на право приватної власності на землю з підстав здійснення реєстрації права власності за [PERSON] після її смерті, а також визнати за нею в порядку спадкування після смерті останньої право на земельну частку (пай), розміром 3.6 в умовних кадастрових гектарах у землі, що перебувала у власності сільськогосподарського об`єднання пайщиків «Авангард» в с.Яблунівка Деражнянського району Хмельницької області. Ухвалою судді від 22.09.2025 року відкрито провадження у справі заданим позовом та призначено справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. Ухвалою суду від 24.11.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити їх з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність та зазначив, що при винесенні рішення покладається на думку суду. Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання учасників справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 29.03.2024 року Деражнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.7). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно. За життя [PERSON] склала заповітне розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що вона за законом матиме право, заповіла своєму сину [PERSON] (а.с.10). [PERSON] прийняв спадщину, проте не оформив свої спадкові права, що підтверджується довідкою Літинської державної нотаріальної контори №257/02-14 від 25.03.2025 року, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті [INFO] матері [PERSON] (а.с.11). Так, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , підтверджується, що [PERSON] була мамою [PERSON] (а.с.12). З архівної довідки №596/01-15 від 21.03.2025 року виданої Хмельницьким обласним державним нотаріальним архівом вбачається, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] в 1997-2004 роках не заводилась. Також встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Кулизькою сільською радою Літинського району Вінницької області 04.10.2006 року (а.с.8). Разом з тим, дослідивши цивільну справу №673/903/25 та витребувану судом спадкову справу №81/2007 до майна померлого [PERSON] , встановлено, що [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.07.2009 року на спадкове майно [PERSON] . Так, позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] ,що підтверджується її свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.13), свідоцтвом про шлюбу серія [NUMBER] (а.с.14). В липні 2025 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про оформлення спадкових прав на земельну ділянку, яку [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] , проте не оформив своїх спадкових прав, проте їй в цьому було відмовлено у зв`язку з тим, що державна реєстрація права власності [PERSON] на таку земельну ділянку відбулася після її смерті. У зв`язку з наведеним позивач звернулася до суду за захистом свого порушеного права. Вирішуючи обґрунтованість доводів позивача, наведених в обґрунтування позову, судом також встановлено наступне. Так, судом встановлено, що померлій [PERSON] за життя належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського об`єднання «Авангард» с. Яблунівка, розміром 3,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Яблунівської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, що підтверджується повідомленнями Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 05.04.2024 року № 852/291-24 та доданим до повідомлення Списком громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, який є додатком № 1 до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ № 0010, в якому зазначено, що [PERSON] за реєстровим номером 711 внесена до Списку, а також Витягом з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), в якій зазначено, що згідно запису за № 711 від 19.02.1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), які видаються Деражнянською райдержадміністрацією, зареєстровано видачу на ім`я [PERSON] сертифікату серії на право на земельну частку (пай) розміром 3,6 в умовних кадастрових гектарах. Як вбачається з державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ 0010 сільськогосподарському об`єднанню «Авангард» с. Яблунівка передано землі у колективну власність для ведення товарного виробництва 01.02.1996 року. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), сільськогосподарського кооперативу (далі СК), сільськогосподарського акціонерного товариства (далі САТ), в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельну частку (пай) здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). На момент видачі державного акта на право колективної власності від 01.02.1996 року, [PERSON] була включена до списку громадян-членів КСП. Аналізуючи наведені норми закону, а також встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай), що перебуває у колективній власності сільськогосподарського об`єднання «Авангард» с. Яблунівка Деражнянського району Хмельницької області і таке право входить до складу спадкової маси після її смерті. Як зазначено у повідомленні Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 05.04.2024 року №852/291-24, сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 3,6 в умовних кадастрових гектарах, виданий на ім`я [PERSON] в Секторі №2 Відділу №1 відсутній. З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими твердження позивача про те, що вона позбавлена можливості у встановленому законом порядку оформити свої спадкові права на зазначене спадкове майно. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК Української РСР (в редакції Закону, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Згідно ст.549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.529 цього Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за позивачем [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] , права на земельну частку (пай) розміром 3,6 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Яблунівської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, яка перебуває у власності сільськогосподаського обєднання пайщиків «Авангард» с. Яблунівка Деражнянського району Хмельницької області. Також встановлено, що на ім`я [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії Р1 №783893 від 21 жовтня 200_ року, площею 3,24 га з цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Яблунівської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області. Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги, те, що державна реєстрація права власності [PERSON] на вказану земельну ділянку, а також сама видача державного акта відбулися після смерті останньої, суд дійшов висновку, що у [PERSON] , як у спадкодавця, право власності на таку земельну ділянку не виникло, а тому останнє не увійшло до складу спадкового майна після її смерті. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18;від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших. Водночас застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня вересня 2022 року у справі 910/14224/20, провадження № 12-20гс22). Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин(постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19). Таким чином вимоги позову про визнання недійсним державного акта не призведе до відновлення права власності на земельну ділянку, а тому така не є ефективним способом захисту, в зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання державного акта на право власності на земельну ділянку серії Р1 №783893 виданого 21.10.2002 року недійсним . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed