Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] укладено електронний договір №4897691 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого сума кредиту складає 19000,00 грн., строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів. Даний договір укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом реєстрації відповідача та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором84764. Оскільки ТОВ «Лінеура Україна» не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Зарахування кредитних коштів на платіжну карту Відповідача відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного Договору № 210222-1 про організацію переказу коштів від 21.02.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Пейтек Україна». Відповідач на вебсайті мав змогу ознайомитись з текстом примірного кредитного договору, правилами та паспортом споживчого кредиту. Відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту, не виконував взяті на себе зобов`язання, в строки визначені договором. 31.03.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу №31/03/2025, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги по вказаному кредитному договору. У порушення умов вказаного договору відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за вказаним кредитним договором. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму простроченої заборгованості у розмірі -121550,00 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 19000,00 грн, проценти за кредитом нараховані первісним кредитором 64360,00 грн., проценти нараховані позивачем за 134 календарні дні - 38190,00 грн., а також судовий збір та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 29 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено судове засідання, яке відкладено до 23 грудня 2025 року, а також даною ухвалою витребувано докази у АТ «Універсал Банк», щодо інформації про зарахування коштів відповідачу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно позовної заяви просить розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Згідно письмового відзиву заявлені позовні вимоги відповідач [PERSON] визнав частково в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, в іншій частин позову просив відмовити. Свої заперечення мотивує тим, що 18.08.2024 ним фактично було отримано кредитні кошти у розмірі 19000,00 грн, що ним не заперечується, водночас заявлена позивачем заборгованість у сумі 121550,00 грн є безпідставною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства. [PERSON] зазначає, що позивач не надав належних і допустимих доказів того, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема з розміром процентної ставки, порядком та періодичністю її нарахування, строками повернення кредиту та загальною вартістю кредиту для споживача, а також не довів факт усвідомленого погодження відповідача саме з такими умовами, а посилання позивача на внутрішні документи, у тому числі оферти та паспорти кредиту, не можуть вважатися належними доказами погодження відповідачем істотних умов договору, оскільки зазначені документи не містять підпису відповідача та не підтверджують його волевиявлення на прийняття відповідних фінансових умов. Також, відповідач не надавав згоди на нарахування процентів у розмірі, який у кілька разів перевищує суму фактично отриманого кредиту, а про існування такої заборгованості дізнався лише після отримання матеріалів позовної заяви. За таких обставин відповідач вважає, що правові підстави для стягнення з нього процентів та додаткових нарахувань відсутні, а нараховані проценти є неспівмірними, необґрунтованими та такими, що суперечать принципам добросовісності, справедливості та розумності. Відповідач визнає обов`язок повернути лише фактично отриману суму кредитних коштів у розмірі 19000,00 грн, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у решті. Відповідно до письмової Відповіді на відзив представник позивача не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, та вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам справи й вимогам чинного законодавства України, а саме відповідач визнає факт укладення кредитного договору та не заперечує отримання кредитних коштів, а отже підтверджує виникнення між сторонами договірних правовідносин. Часткове визнання позовних вимог свідчить про усвідомлення відповідачем існування зобов`язання за кредитним договором, що спростовує його твердження про відсутність погодження умов кредитування. Як підтвердження розміру заборгованості Позивачем подано розрахунок заборгованості за кредитним договором, який оформлений належним чином, підписаний уповноваженою особою та скріплений печаткою товариства. Зазначений розрахунок здійснено відповідно до умов кредитного договору та в межах строку користування кредитом. Станом на момент розгляду справи кредитний договір, а також його окремі положення, включно з умовами щодо ціни договору та процентної ставки, не визнані у встановленому законом порядку недійсними, несправедливими чи такими, що суперечать принципам добросовісності. Таким чином, факт укладення кредитного договору, належного надання кредитних коштів та наявність у позивача права грошової вимоги до відповідача підтверджені належними та допустимими доказами, а нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснювалося відповідно до умов кредитного договору та вимог чинного законодавства України. У зв`язку з викладеним позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3ст. 12 ЦПК України). Судом встановлено, що 18.08.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір № 4897691 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 19000 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів (а.с.65-69). Згідно з п.1.1 Договору, укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Вебсайт або Мобільний застосунок «Сredit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому Клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Вебсайту/ІКС Товариства.. Відповідно до п.9.7.1 Договору, договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку Товариства електронним підписом, що створений шляхом накладення на Договір аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання (за зразком, попередньо узгодженим Сторонами в Договорі про встановлення ділових відносин та використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів), в Особистий кабінет/Мобільний застосунок «Credit7» для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється Клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІКС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом Одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис Клієнта на Договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. Відповідно до п.1.4.1 Стандартна процента ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Згідно п.2.1, 5.4.1 Договору, Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Відповідно до п. 5.1.3 Договору, Товариство має право укладати договори щодо відступленням права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення. Згідно п. 5.4.1 Договору, Клієнт зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені договором. Як вбачається з кредитного договору, він підписаний електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону з зазначенням адреси проживання відповідача, його паспортних даних, РНОКПП, що підтверджується п. 10 договору - реквізити та підписи сторін. 18.08.2024 позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора «84764» був підписаний Додаток №1 до договору №4897691 «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача» та Паспорт споживчого кредиту, з підписанням яких відповідач був ознайомлений та погодився із загальною вартістю кредиту, порядком та сумами платежів (а.с. 70, 52-53). Виконання кредитором ТОВ «Лінеура Україна» обов`язку щодо надання позичальнику грошових коштів у розмірі 19000,00 грн., які було йому перераховано 18.08.2024 підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» від 01.04.2025 (а.с.61). Крім того, як вбачається з довідки АТ «Універсал Банк» від 24.10.2025, банком було емітовано платіжну картку №4441-11хх-хххх-0103. 18.08.2024 на дану платіжну картку було зарахування коштів у сумі 19000,00 грн, які зараховувались не по реквізитах, а через платіжну систему, тому у банку відсутня інформація, щодо призначення, та рахунків відправників, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платіж надходив за ініціативою ТОВ «Лінеура Україна» (код ЄДРПОУ 42753492) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «Пейтек», банк не може (а.с.79). Отже, відповідач належним чином ознайомлений з умовами укладеного кредитного договору, погодився з такими умовами та взяв на себе відповідні зобов`язання. ТОВ «Лінеура Україна» виконав умови договору та надав відповідачу грошові кошти за договором в сумі 19000 грн, а відповідач [PERSON] їх отримав. Враховуючи невиконання Відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Первісним кредитором, 31.03.2025 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу №31/03/2025 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до Відповідача. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу №31/03/2025 від 31.03.2025 ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит Фактору, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про Фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті Боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms - повідомлення) на зазначену в анкеті Боржника електронну адресу та/або телефонний номер (а.с.44-46). На виконання вимог ст.18 Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до положень п. 1.3 Договору факторингу №31/03/2025 від 31.03.2025, листом від 01.04.2025 ТОВ «Лінеура Україна» повідомило ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» про те, що в особистих кабінетах усіх боржників, права вимоги за кредитними договорами до яких передані Новому кредитору - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», проінформовано про відступлення права грошової вимоги за Договорами та передачу персональних даних ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» із зазначенням банківських реквізитів нового кредитора, а також направлення відповідного текстового повідомлення (SMS - повідомлення) боржникам, згідно реєстру SMS повідомлень (а.с. 54). З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного договору між відповідачем та ТОВ «Лінеура Україна та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором факторингу. У позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором № 4897691 від 18.08.2024, у розмірі - 121550 грн 00 к., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 19000 грн. 00 к, нарахованих процентів первісним кредитором - 64360 грн 00 к., та нараховані позивачем процентів за 134 календарних днів у розмірі 38190 грн 00 к. Аналізуючи правові норми, що регулюють спірні правовідносини, і надані докази, суд доходить таких висновків. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку, або якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ст. 207 ЦК України). Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Заперечень щодо укладення кредитного договору з ТОВ «Лінеура Україна» від [PERSON] до суду не надходило. Доказів сплати ним коштів на виконання кредитного договору, про який йдеться, крім 50 грн. 00 коп. на погашення відсотків по кредиту, які враховані позивачем, суду не надано. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц орієнтує суди нижчих ланок на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В пункті 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом ст. 514 цього Кодексу, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 1077 цього ж Кодексу, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже кредитор у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається до закінчення строку кредитування, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин, в тому числі нового кредитора щодо отримання процентів за правомірне користування позичальником грошовими коштами на підставі ст. 1048 ЦК України. З урахуванням встановленого, судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми тіла кредиту 19000 грн. Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості є доведеною. Однак суд не погоджується із розміром заборгованості за відсотками, які позивач просить стягнути з відповідача за вказаними правочинами виходячи з наступного. Так, суд враховує, що відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Враховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 12 лютого 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, тому нарахування процентної ставки слід розраховувати у відповідності до чинного законодавства у розмірі 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень закону. Частиною другою розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. У даній справі кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем був укладений 18.08.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, умови договору щодо встановлення денної процентної ставки вище 1 % є нікчемними в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи наведене, суд здійснює перерахунок відсотків, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за ставкою 1 % в день, що складає: 68350 грн. (19000 грн. х 1 % = 190 х 360= 68400 грн.-50 грн. (оплата по кредиту)=68350 грн.). Враховуючи, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 102550 грн. суперечить положенням частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», принципам розумності та добросовісності, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума неповернутого кредиту в розмірі 87350 грн., що складається з тіла кредиту -19000 грн. та розмір процентів за ставкою 1 % на день в сумі 68350 грн. в межах строку кредитування (360 днів). У задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення відсотків слід відмовити. Доводи відповідача про те, що заявлена позивачем вимога про стягнення суми заборгованості за нарахованими процентами є неспівмірною з сумою кредиту і не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, суд відхиляє з таких мотивів. За змістом частин першої, другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Водночас в укладеному між сторонами кредитному договорі повно, чітко та однозначно викладена вся інформація, необхідна для усвідомлення споживачем потенційного обсягу його зобов`язання, зокрема, але не виключно, шляхом зазначення процентної ставки за користування кредитом, реальної процентної ставки та орієнтовної вартості кредиту. Умови кредитного договору містять в собі графік платежів, який передбачає вчасне виконання своїх зобов`язань Позичальником та сплату процентів за зниженою процентною ставкою. У разі якби відповідач вчасно сплачував проценти за користування кредитними коштами та повернув тіло кредиту, то не утворилося б великої суми заборгованості, яку він вважає несправедливою. Положеннями частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. З аналізу Кредитного договору вбачається, що Кредитором було виконано приписи вищенаведених норм. Договір укладений за участю і згодою позичальника й, відповідно, не порушує жодного принципу договірних зобов`язань та не містить несправедливих умов. Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку також посилається Позичальник, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Водночас частиною п`ятої цієї ж статті передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Тобто вказаною нормою права передбачено, що договір у частині положень, які споживач уважає несправедливими, є оспорюваним, тобто таким, який може бути визнаний недійсним за позовом, пред`явленим споживачем кредитних послуг. З даним позовом відповідач до суду не звертався. Кредитний договір не визнаний судом не дійсним. Щодо вимог позивача про застосування приписів ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язання органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦПК України, суд зазначає наступне. За змістом ч.ч. 10, 11 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Так, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п.18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 18.08.2024, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, тому в цій частині в позовних вимогах слід відмовити. Відповідно до вимог ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 1744 грн. 12 коп. в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1. п. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 1ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання професійної правничої допомоги, представником позивача надано: договір про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024, укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М. (а.с.42-43); акт наданих послуг правової допомоги №10913 від 22.09.2025, згідно якого позивач отримав від адвоката Столітнього М.М. послуги вартістю 10000,00 грн (а.с.59). Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 7200 грн. в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату правничої допомоги.

Outcome: partial