Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

03 липня 2025 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про визнання спільної сумісної власності на автомобіль та його поділ. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 09 червня 2018 року по 09 червня 2025 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними був придбаний легковий автомобіль марки Lada Granta 219010, 2021 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який зареєстрований на ім`я відповідачки, як власника транспортного засобу. На даний час між сторонами шлюб розірвано на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09.06.2025 по справі №541/1812/25. Будь-якої згоди відповідач на відчуження транспортного засобу позивачу не надавала. Окрім того, вона не погоджується на жоден з варіантів поділу: не хоче передати автомобіль позивачу в особисту власність та отримати від нього грошову компенсацію за половину вартості майна та навпаки. Позивач [PERSON] стверджує, що на час подачі позову спірний автомобіль марки Lada Granta 219010, 2021 року випуску, коштує від 5300 до 7200 доларів США, що підтверджується цінами на авто такої марки на інтернет-сайтах з авто продаж. Беручи до уваги середню вартість автомобіля даної марки в 6300 доларів США, його вартість еквівалента складає в національній валюті України 264 600 грн, згідно курсу долара США відповідно до української гривні з офіційних джерел Міністерства фінансів України та Національного Банку України. Враховуючи зазначене, позивач просив суд визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] легковий автомобіль марки Lada Granta 219010, 2021 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та поділити його, шляхом визнання, що розмір часток співвласників є рівними. В порядку поділу виділити йому в особисту приватну власність автомобіль, стягнувши з нього на користь відповідача [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 132 300 грн 00 коп. Ухвалою суду від 27 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, її розгляд ухвалено проводити у порядку загального провадження, у зв`язку з чим розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 21). 25 вересня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, відповідно до якого остання просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] . У відзиві зазначила, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою. Окрім того, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Разом з тим, до матеріалів позовної заяви не додано доказів внесення позивачем на депозитний рахунок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 132 300 грн грошової компенсації за половину вартості належного сторонам спірного автомобіля. Таким чином, відповідач категорично заперечує проти присудження їй грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль (а.с. 30-31). Відповідно до розпорядження керівника апарату Миргородського міськрайонного суду Іванко Л.С. №90/25 від 07.10.2025 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи в зв`язку із звільненням судді [PERSON] із займаної посади згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 02.10.2025 (а.с. 37). Автоматизованою системою документообігу суду справа передана на розгляд судді Городівського О.А. для продовження розгляду даної цивільної справи. Ухвалою суду від 17 листопада 2025 року підготовче провадження у справі закрито, її розгляд призначено у відкритому судовому засіданні (а.с. 43). Позивач [PERSON] з`явився в судове засідання, просив суд підтримати позовні вимоги в повному обсязі. Вказав, що попередньо вже оплатив грошову компенсацію на користь [PERSON] у розмірі 132 300 грн, що підтверджується наданою ним квитанцією до платіжної інструкції від 18.11.2025. Відповідач [PERSON] також з`явилася в судове засідання, визнала позовні вимоги позивача, однак просила стягнути кошти у виді компенсації на її рахунок. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Так, сторони 09 червня 2018 року у Миргородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис №115 і видано свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та [NUMBER] від 09.06.2018 (а.с. 6). 23 червня 2021 року за відповідачем [PERSON] був зареєстрований автомобіль марки Lada Granta 219010, 2021 року випуску, об`єм двигуна 1596 см. куб., номер кузова [NUMBER] , з реєстраційним номером [NUMBER] . Орган, що здійснив реєстрацію ТСЦ 5341 (а.с. 5). Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 червня 2025 року, яке набрало законної сили 10 липня 2025 року (справа №541/1812/25), позов [PERSON] задоволено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 7 зворот). Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За змістом ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В силу ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Із положень ч. 1 ст. 69 СК України слідує, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Аналогічні положення закріпленні у ст. 372 Цивільного кодексу України. Як передбачено ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом усе майно, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі, є його спільною сумісною власністю. Розпорядження спільним майном подружжя повинно здійснюватися за їх спільною згодою, зокрема для відчуження автомобіля як цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Подружжя має право на поділ спільного майна незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки сторін є рівними. Поділ неподільної речі, яка відноситься до спільної сумісної власності подружжя, можливий у спосіб присудження цієї речі одному з подружжя та компенсації вартості частини речі іншому з подружжя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 30 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Також Верховний Суд України у пункті 22 цієї постанови роз`яснив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статті 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Зібрані докази достовірно вказують на те, що спірний автомобіль набутий [PERSON] і [PERSON] за час шлюбу, належав їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Доводи відповідача про те, що позивач не довів, що спірне майно було придбане за рахунок спільних коштів подружжя, їх праці або трудової діяльності та не надано доказів на підтвердження існування у позивача необхідних джерел доходу, які б дозволили придбати спірне рухоме майно, суд також відхиляє, оскільки норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі №402/849/18 (провадження №61-8383св19), зазначив: у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При зверненні до суду з даним позовом позивачем було надано скріншоти з інтернет-ресурсів, на яких зазначено вартість відповідного автомобіля марки Lada Granta 219010, 2021 року випуску, що коливається в межах від 5300 до 7200 доларів США та вище. Середня ринкова вартість вказаного транспортного засобу становить 6300 доларів США. Станом на дату подання позовної заяви зазначена сума в еквіваленті до національної валюти України складає 264 600 грн, що визначено відповідно до офіційного курсу долара США до гривні, встановленого Національним банком України та оприлюдненого на офіційних ресурсах Міністерства фінансів України (а.с. 8-12). Клопотання про призначення у цій справі відповідної експертизи щодо визначення дійсної вартості вказаного транспортного засобу відповідачем не заявлялися. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2021 року в справі №748/2338/19 зазначено, що: «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення порушення прав інтересів співвласника, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку». Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №1.406985065.1 від 18.11.2025, позивачем [PERSON] внесено на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області грошові кошти у сумі 132 300 гривень, що є вартістю 1/2 частини спірного автомобіля. Враховуючи перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання спільної сумісної власності на автомобіль та його поділ не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі і тому підлягають задоволенню в повному обсязі. За правилами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З урахуванням того, що суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про поділ майна подружжя, позивач має право на компенсацію витрат понесених при вирішенні вказаного спору за рахунок відповідача. Зокрема, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню документально підтвердженні судові витрати, що складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 1211 грн 20 коп. (а.с. 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved