Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин із [PERSON] після його смерті. В позові зазначив, що [INFO] помер рідний брат її батька [PERSON] . Позивач являється єдиним спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] , але своєчасно не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Причину пропуску вважає поважною, вказуючи, що не звернулась до нотаріальної контори через відсутність доказів родинних відносин із спадкодавцем, а також вказує на те, що спадкоємців за законом першої черги у померлого не було, однак його єдними спадкоємцем другої черги за законом був його рідний брат- її батько [PERSON] , який [INFO] помер, при житті батько спадщину померлого [PERSON] не приймав та не оформляв її на себе, тому спадщина не прийнята ніким до цього часу, про цю обставину позивач [PERSON] не знала ні на день смерті дядька, ні на день смерті батька, а дізналась про це лише у грудні 2024 року в Петрівській сільській раді. У зв`язку з цим, позивач просить встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON] , як між дядьком та племінницею та визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В підготовче засідання позивач не з`явилась, однак надала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Представник Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в підготовче засідання також не з`явився, надавши до суду клопотання, в якій визнав позов у повному обсязі та просив розглянути цивільну справу у його відсутність. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3.95 га., кадастровий номер № 5122583900:01:001:0024, що розташована на території Кодимської територіальної громади за межами с.Петрівка, яка належала йому згідно державного акту на землю ОД-12 № 776400, виданого 13 червня 2008 року Кодимською райдержадміністрацією Одеської області. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. я1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] у шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подала. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцю з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. В п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" Пленум Верховного Суду України дав роз`яснення, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд у Постанові від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17 зауважив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При вирішенні цивільно-правового спору суд враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004. Стаття 17 Закону України "Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Ільхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року зазначив, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Крім того, позивачем також заявлено вимогу про встановлення факту родинних відносин між нею та [PERSON] , як між дядьком та племінницею, оскільки відсутні документи, які б підтверджували даний факт. Зокрема, родинні відносини між позивачем та померлим [INFO] , [PERSON] , як між дядьком та племінницею підтверджується копією "свидетельства о рождении"( мовою оригінау), серії IX-БМ № 449829; свидетельством о заключении брака (мовою оригіналу), серії III-ВС № 368617; копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію гародження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України; копією довідки № 350 від 01.10.2024 року, за підписом старости [PERSON] , з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: с.Петрівка Кодимського району Одеської області та знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю [INFO] , поховання проводила [PERSON] за власний рахунок. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що факт родинних відносин, який просить встановити позивач, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Відповідно дост. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно з п. 10 цієї Постанови суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Пунктом 18 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення про те, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до ст. 1262 ЦК України рідні брати та сестри спадкодавця мають право на спадкування у другу чергу. Таким чином, від встановлення факту родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON] як між дядьком та племінницею залежить можливість реалізації позивачем права на спадщину за законом. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 та п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку може бути встановлено факт родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.2Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню. Крім того, відповідач визнав позов у повному обсязі, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що з урахуванням положень ч.4 ст.206 ЦПК України, надає суду підстави для задоволення позову.

Outcome: approved