Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дітей. Позовна заява мотивована тим, що з 08 червня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Через російське вторгнення, 16 березня 2022 року, позивач разом з дітьми виїхала за кордон. Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року шлюб між сторонами був розірваний. Відповідно до листа Управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради інформації щодо неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно дітей до управління-служби не надходило, що свідчить про належне виконання нею своїх батьківських обов`язків. Відповідно до листа Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області не встановлено інформації щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, у тому числі за ст. 184 КУпАП, не має позивач і незнятої чи непогашеної судимості. Відтак позивач є законослухняною громадянкою, яка дотримується законів та правил суспільства та, як матір, приділяє належну увагу дітям, з якими вже три роки мешкає у Республіці Німеччина, де вона працевлаштована, а діти мають сталі соціальні зв`язки з місцем проживання та місце навчання. Відтак саме позивач створила для дітей належні у мови для їх морального, духовного, фізичного розвитку. Натомість відповідач за три роки лише декілька разів відвідав дітей, останній раз це було у серпні 2024 року строком три дні. Позивач не чинить жодних перешкод у спілкуванні дітей з батьком, однак навіть засобами телефонного зв`язку відповідач майже не спілкується з дітьми, не вчиняє забезпечення інтересів останніх, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, втратив емоційний зв`язок з дітьми. Позивач вказувала, що під час судового процесу про розірвання шлюбу відповідач погрожував відібрати дітей, це йому потрібно виключно для забезпечення відстрочки від мобілізації. отже батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, а тому вона змушена звернутись до суду. Просила визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом з нею [PERSON] , а також стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн. та 1211,20 грн. судового збору (а.с. 1-10). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 05 червня 2025 року цивільна справа передана для розгляду судді Куць О.О. (а.с.74). Ухвалою судді від 10 червня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 78). 27 червня 2025 року відповідач [PERSON] через свого представника адвоката Денисенко Т.М. звернувся до суду із клопотанням про закриття провадження у справі на підставі норм п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України (за відсутністю предмета спору). Сторона відповідача вказувала, що [PERSON] не має жодних зауважень щодо проживання дітей з матір`ю незалежно від територіального місця їх проживання, погоджується з тим, що позивач, як матір, здійснює всі необхідні дії щодо забезпечення безпечного рівня життя дітей за кордоном, приділяє їм належну увагу, піклується про них, займається їхнім вихованням, має тісний емоційний зв`язок з дітьми. Вказував на безпідставність тверджень позивача стосовно його погроз відібрати дітей з метою отримання відстрочки від мобілізації, оскільки це є власними припущеннями [PERSON] , які не підтверджені жодними доказами. [PERSON] зазначав, що з часу набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили він не вчиняв жодних дій щодо намагання забрати дітей у матері або навіть порушити це питання. З березня 2022 року він займає послідовну позицію щодо доцільності проживання дітей з матір`ю [PERSON] , незалежно від факту розірвання з нею шлюбу, крім того, він особисто брав участь у вивезенні позивача з дітьми за кордон. Відтак, на переконання відповідача, спір між сторонами відсутній, що є підставою закриття провадження у справі (а.с. 80-84). 08 липня 2025 року [PERSON] через свого представника адвоката Шевцову В.В. подала заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, оскільки посилання відповідача на те, що він не мав жодних зауважень щодо спільного проживання дітей разом з матір`ю є такими, що не відповідають дійсності. З наведених підстав сторона позивача просила відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі (а.с. 101-106). 12 серпня 2025 року [PERSON] через її представника адвоката Шевцову В.В. направлено до суду клопотання про призначення судово-психологічної експертизи відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , їх матері [PERSON] та батька [PERSON] . Перед експертом просили поставити наступні питання: Блок 1: Психоемоційний стан та прихильність дитини 1.1 Який актуальний психоемоційний стан дітей? Чи є у дітей тривожність, страхи або стрес, пов`язані з питанням проживання? 1.2 Яке ставлення дітей до кожного з батьків? Якими психологічними факторами це зумовлено? Блок 2: Батьківська компетентність і виховний потенціал 2.1 Якими є особливості виховної поведінки батька та матері? Наскільки вони здатні забезпечувати належну турботу, емоційну підтримку, стабільність та розвиток дитям? Блок 3: Психологічна сумісність та адаптаційний потенціал 3.1 Наскільки діти психологічно сумісні з батьком і з матір`ю? Чи почуваються діти емоційно комфортно або рівнозначно комфортно як з батьком, так і з матір`ю? Блок 4: Взаємодія між батьками 4.1 Наскільки батьки здатні до взаємодії, співпраці в інтересах дітей? Блок 5. Провести судово-психологічну експертизу батька - [PERSON] із можливістю використання комп`ютерного поліграфа з наступних питань:- Чи говорили Ви про розподіл місця проживання дітей колишній Вашій дружині та іншим особам?- Чи купили Ви 21.09.2023 квартиру за адресою: [ADDRESS] за спільні кошти подружжя, що могли б бути використані на потреби 3-х дітей, та оформили її на вашу мати [PERSON] ? - Чи сплачуєте Ви на утримання 3-х Ваших дітей 1/2 (одну другу) частину від Вашого реального доходу? - Чи спілкуєтеся Ви хоча б 1 (один) раз на місяць з кожним з Ваших дітей, починаючи з 01.05.2022 по теперішній час?- Чи вчиняли Ви фізичне насилля стосовно Вашої колишньої дружини, зокрема в той час, коли діти знаходилися з Вами в одному житловому приміщенні (а.с. 129-134). 13 серпня 2025 року до суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Шевцової В.В. про виклик свідків (а.с.139-141). 18 серпня 2025 року представником відповідача адвокатом Денисенко Т.М. подані заперечення на клопотання сторони позивача про призначення судово-психологічної експертизи у справі. Клопотання мотивовано безпідставністю призначення у справі експертизи, оскільки питання, які мають бути встановлені внаслідок проведення експертизи не мають значення для вирішення даної цивільної справи, а питання: «Чи купили Ви 21.09.2023 року квартиру за адресою: [ADDRESS] за спільні кошти подружжя, що могли б бути використані на потреби 3-х дітей, та оформили її на вашу мати [PERSON] ?» стосується справи про поділ спільного сумісного майна (цивільна справа № 201/9915/25). Не мають, на переконання відповідача, правового значення для вирішення даного спору і питання щодо фактів насилля у сім`ї (а.с.147-152). Цього ж дня, 18 серпня 2025 року, стороною відповідача подані заперечення на клопотання позивача про виклик свідків (а.с. 161-164). 18 серпня 2025 року представником [PERSON] адвокатом Шевцовою В.В. подані заперечення на заяву про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи, оскільки призначення у справі судово-психологічної експертизи є вагомим фактором та важливим інструментом для визначення дитячого благополуччя та психологічного розвитку. Така експертиза може допомогти суду у з`ясуванні впливу сімейного середовища на дітей, а також у прийнятті обґрунтованих рішень щодо встановлення місця проживання (а.с. 169-172). Ухвалою суду від 18 серпня 2025 року було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі, а також у задоволенні клопотання про виклик свідків (а.с.179, 180). 29 вересня 2025 року до суду надійшло клопотання сторони позивача про призначення судово-психологічної експертизи, на вирішення експертам просили поставити питання, аналогічні заявленим у клопотанні від 12 серпня 2025 року (а.с. 198-205). Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року у задоволенні клопотання про призначення експертизи було відмовлено (а.с. 212). Ухвалою суду від 08 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Шевцова В.В. просила позовну заяву задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Денисенко Т.М. наполягала на безпідставності позову. Представник органу опіки та піклування адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 08 червня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис 292 (а.с. 20). Від шлюбу сторони мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 21, 22, 23). Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року, яке набрало законної сили 25 березня 2025 року, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис 292, - розірвано (а.с. 24). Сторонами не заперечується, а відтак не підлягає доказуванню в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України, що позивач разом з дітьми з весни 2022 року мешкає у Республіці Німеччина (місто Еберсберг), зокрема, матеріали справи містять: договір оренди житлового приміщення у місті Еберсберзі; довідки з місця навчання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , довідку з дитячого садка, який відвідує [PERSON] , [INFO] ; трудовий договір від 15 вересня 2024 року, укладений між роботодавцем та позивачем (а.с. 38-40, 49, 50, 51, 52, 5357-62). Місцем реєстрації позивача з дітьми у Республіці Німеччина згідно матеріалів справи значиться наступна адреса: [ADDRESS] . Датою реєстрації є 14 квітня 2022 року (а.с.48). В Україні\~ [PERSON] \~та діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади та довідкою про склад сім`ї № 18702 від 07 липня 2025 року (а.с. 108, 109, 110, 111,112). Згідно відповіді Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради № В-70/0-1/09-25 від 26 вересня 2025 року надати висновок Адміністрації в порядку ст. 19 СК України є неможливим, оскільки з телефонної розмови з позивачем з`ясовано, що [PERSON] з дітьми тривалий час проживає за кордоном (а.с. 193-194). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (частина друга статті 160 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, ЄСПЛ зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див. постанови Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21, від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21). При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19). У відповідності до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Під час розгляду справи, встановлено, що позивач [PERSON] разом з дітьми понад три роки мешкає у Республіці Німеччина. де позивач працює, а діти мають сталі соціальні зв`язки за місцем проживання та місце навчання. Матеріали справи не містять жодних заперечень відповідача щодо визначення місця проживання дітей разом із позивачем. Зокрема, у клопотанні від 27 червня 2025 року сторона відповідача вказувала, що [PERSON] не має жодних зауважень щодо проживання дітей з матір`ю незалежно від територіального місця їх проживання, погоджується з тим, що позивач, як матір, здійснює всі необхідні дії щодо забезпечення безпечного рівня життя дітей за кордоном, приділяє їм належну увагу, піклується про них, займається їхнім вихованням, має тісний емоційний зв`язок з дітьми (а.с. 81-82). Фактично цей спір щодо місця проживання дітей був ініційований їх матір`ю, з якою діти і так фактично проживали та продовжують проживати, як станом на час пред`явлення позову, так і станом на час ухвалення даного рішення. Батько дітей не вимагає зміни місця проживання дітей, що підтверджується відсутністю у матеріалах справи доказів зворотного. Суд не бере до уваги посилання сторони позивача на наявність погроз з боку відповідача щодо відібрання дітей за відсутності у матеріалах справи доказів подання відповідних цивільних позовів про визначення місця проживання дітей з батьком, звернень до органу опіки та піклування, правоохоронних органів, тощо. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про відмову у позові, зважаючи на недоведеність необхідності захисту інтересів позивача та дітей. При цьому доводи сторони відповідача щодо необхідності закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю спору є безпідставними, оскільки, як вказувалось вище, відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05 березня 2025 року у справі № 953/2568/23. Отже, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дітей слід відмовити. Водночас відмова в позові у розглядуваній справі не позбавляє позивача права звернення до суду із вимогами про визначення місця проживання дітей у разі, якщо в подальшому батьки не дійдуть згоди щодо місця їх проживання, а із досягненням чотирнадцятирічного віку діти вправі самостійно обрати собі місце проживання будь з ким із батьків. \~ \~ \~ \~В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed