Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки [PERSON] адвокат Старовойтова О.Е. (діє на підставі ордеру від 15.04.2024р.) посилалася на те, що позивачка є дочкою [PERSON] , від січня 2019р. до дня його смерті [INFO] постійно проживала з батьком, позаяк той хворів (був сліпий) і потребував постійного стороннього догляду Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] . Оскільки нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, які підтверджують її споріднення зі спадкодавцем, та які б підтвердили факт постійного проживання із ним на час відкриття спадщини, просить встановити факт того, що вона є донькою померлого [INFO] [PERSON] та встановити факт її постійного проживання із ним на день його смерті; визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на квартиру [ADDRESS] . Представник Дніпровської міської ради подала відзив (а.с.64-69), просить відмовити у задоволенні позову за недоведеністю. Представники сторін подали заяви про завершення розгляду справи без фіксації технічними засобами. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Журавель В.Ю. подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.61, 156). Суд, вислухавши представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти на відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Моздок Северо-Осетинської АРСР народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.104). 04.09.1978р. [PERSON] , [INFO] , була видана трудова книжка [NUMBER] (а.с.22). В цю трудову книжку в\\ч [NUMBER] вносилися зміни в частині вказівки прізвища працівника в зв`язку з укладенням [PERSON] шлюбів, а саме: [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб, а в подальшому на з [PERSON] на [PERSON] ; всі внесені зміни застережені. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, [PERSON] та [PERSON] 12.10.1990р. розірвали укладений між ними шлюб, про що складений актовий запис № 125, прізвище дружини після розірвання шлюбу присвоєно « [PERSON] » (а.с.20). Відділ ДРАЦС у місті Самборі Львівської області повідомив, що зберігає актовий запис про розірвання шлюбу № 125 від 12.10.1990р. між [PERSON] та [PERSON] ; актовий запис про шлюб між ними складено 11.04.1981р. Цулукідзенським відділом ЗАГС Грузинської РСР за № 27 (а.с.12). 26.08.1995р. між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , уродженкою м. Моздок Північно-Осетинської республіки укладено шлюб, а/з 877; після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.105). 13.11.2007р. шлюб між позивачкою та [PERSON] був розірваний, про що зроблено актовий запис за № 583 (а.с.30). 11.09.2021р. між [PERSON] , [INFO] , уродженкою м.Моздок Республіки Північна Осетія-Аланія російської федерації та [PERSON] укладено шлюб (а.с.19). 23.01.2020р. [PERSON] , [INFO] , склав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Терещенко Н.С. за р.№ 7273, якою уповноважив [PERSON] , [INFO] представляти його інтереси, в тому числі й стосовно належного йому нерухомого майна (а.с.27-28). Свідок [PERSON] пояснила, що товаришує з позивачкою останні 30 років, їх познайомив чоловік свідка, [PERSON] , в кінці 1997р., на ринку на Березинці. Позивачка вже носила прізвище [PERSON] . Вони спілкуватися родинами, товаришувати, родина свідка жила на житломасиві Ліворебежний-3 в м. Дніпрі, а позивачка на житломасиві [PERSON] гості один до одного ходили 2-3 рази на місяць. Матір позивачки померла від раку печінки, приблизно 15 років тому. До батька позивачки [PERSON] вони також їздили, він жив один на вул. Набережна Перемоги, як повертати вул. Космічну, у двокімнатній квартирі, вони разом зустрічали свята. У батька позивачки ще є син [PERSON] , свідок припускає, що він зараз в Ізраїлі, вона бачила більше 10 років тому, один раз. Позивачка доглядала батька разом із співмешканцем [PERSON] , бо [PERSON] осліп років за 5 до смерті. Заміж позивачка виходила тричі, прізвище змінювала, спершу з [PERSON] на [PERSON] , а потім на [PERSON] . На початку широкомасштабної агресії рф проти України батько позивачки [PERSON] помер. На похороні свідок була, знає, що його організовувала позивачка, вона ж встановила батькові пам`ятник, могила його на [PERSON] . Зараз позивачка проживає в Ізраїлі, більше 1 року точно, як біженка. Вони спілкуються у месенджерах. Рішенням від 07.12.2020р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі 201/4198/19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/93408711) відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Впродовж розгляду цієї справи судом встановлено, що в 2014 році внаслідок тривалої хвороби [PERSON] осліп. Доглядати його розпочала його дочка [PERSON] та її чоловік [PERSON] . В січні 2019 року у [PERSON] стався серцевий напад, тому дочка з її чоловіком переїхали до відповідача в квартиру, щоб його доглядати. [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер (а.с.105). Згідно актового запису № 546 від 01.03.2022р. про його смерть, заявником про смерть [PERSON] є позивачка (а.с.140зв). Спадкодавцеві за життя на праві власності належала квартира [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , із заявою про прийняття спадщини звернулася позивачка, якій постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Журавель В.Ю. від 25.05.2023р. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, які підтверджують її споріднення зі спадкодавцем, та які б підтвердили факт постійного проживання із ним на час відкриття спадщини. Інші особи, окрім позивачки, із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , не зверталися, на час смерті в квартирі [ADDRESS] він був зареєстрований один (а.с.100-110). Ч. 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зокрема, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Спірні правовідносини щодо встановлення факту, що має юридичне значення регулюються гл. 6 розд. IV ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Як зазначено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 04.08.2022 у справі № 752/21394/21 (провадження № 61-2630ск22), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що: «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ст. ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо в складі спадщини є нерухоме майно спадкоємець, який прийняв спадщину зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з пунктом 4.15 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02. 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Статтею 55 Конституції України гарантовано право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування (див. постанови Верховного Суду: від 20.06.2018 у справі № 640/13903/16-ц /провадження № 61-15147св18/, від 20.06.2018 у справі № 266/5267/18 /провадження № 61-6647св19/, від 20.03.2019 у справі № 550/1040/16-ц /провадження № 61-28423св18/; від 22.04.2020 у справі № 601/2592/18 /провадження № 61-17859св19/; від 22.04.2020 у справі № 127/23809/18 /провадження № 61-11210св19/; від 27.05.2020 у справі № 361/7518/16-ц /провадження № 61-43734св18/, від 16.09.2020 у справі № 464/1663/18 /провадження № 61-9410св19/ від 02.08.2023 у справі № 640/1851/19 /провадження № 61-13504св21/, що свідчить про сталість судової практики з відповідного питання). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 227/3750/19 /провадження № 61-16069св20/). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Досліджені судом докази в їх сукупності свідчать про те, що позивачка є дочкою [PERSON] , померлого [INFO] , і постійно проживала із ним на час відкриття спадщини, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв, трудової книжки, поясненнями свідка, рішенням від 07.12.2020р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі 201/4198/19, де [PERSON] за життя був відповідачем та сам вказував, що його дочка [PERSON] постійно з ним проживає, та актовим записом про смерть [PERSON] , згідно якого про його смерть заявила саме позивачка. Разом з тим, постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Журавель В.Ю. від 25.05.2023р. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, які підтверджують її споріднення зі спадкодавцем, та які б підтвердили факт постійного проживання із ним на час відкриття спадщини. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позивачка як дочка є єдиною спадкоємицею 1 черги за законом, яка звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, а тому це право підлягає захисту судом шляхом його визнання. При цьому, суд враховує, що як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтерес. З огляду на наведене, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд вбачає наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved