Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Акціонерне товариство «Прокредит Банк» звернулося до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма Привілля», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буцикіна Лілія Олексіївна, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в особі її законного представника [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, скасування рішення про державну реєстрацію, зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що між АТ «ПроКредит Банк» та ПСП «Агрофірма Привілля» укладено договір про відкриття кредитної лінії №202.51047/FW202.1429 від 26.11.2021 на підставі Рамкової кредитної угоди FW202.1429 від 19.11.2019, згідно якого ПСП «Агрофірма Привілля» було відкрито відновлювану кредитну лінію в сумі 49850000 грн. Для забезпечення виконання умов кредитної лінії було укладено договір поруки №410146-ДП1 від 12.11.2019 з [PERSON] . ПСП «Агрофірма Привілля» порушило умови кредитного договору, не забезпечило своєчасне погашення кредиту та повне закриття кредитної лінії у дату погашення, внаслідок чого станом на 23.11.2023 утворилась кредитна заборгованість в розмірі 50306778,17 грн. 13.12.2022 АТ «ПроКредит Банк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення частини суми заборгованості по капіталу кредиту в розмірі 10000000 грн. Рішенням Господарського суду Луганської області від 22.03.2023 в справі №913/269/22, яке набрало законної сили 18.05.2023 стягнуто солідарно з ПСП «Агрофірма Привілля» та [PERSON] в рахунок часткового погашення кредитної заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 202.51047/FW202.1429 від 26.11.2021 кошти у сумі 10000000 грн., судовий збір у сумі 150000 грн. Ухвалою Господарського суду Луганської області від 30.01.2023 в справі № 913/269/22 відмовлено у задоволенні заяви АТ «ПроКредит Банк» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру. Єдиним засновником і керівником ПСП «Агрофірма Привілля» на момент видачі кредиту та укладання договорів з АТ «ПроКредит Банк» був [PERSON] . В період комунікації по обслуговуванню кредиту [PERSON] був ключовою особою при прийняті будь-яких рішень, як рішення стосовно кредитування підприємства, так і рішення щодо подальшого погашення заборгованості, тому він розумів майбутні правові наслідки порушення умов кредитного договору. [PERSON] підписав фінансову поруку і є солідарним боржником. Відносно [PERSON] триває виконавче провадження з примусового виконання рішення суду в справі № 913/269/22, проте він ухиляється від оплати боргу. 13.02.2023 [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування, згідно з яким останній безоплатно набув у власність квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1446769380000. Відчуження квартири відбулося напередодні прийняття рішення суду від 22.03.2023. АТ «ПроКредит Банк» вважає здійснення такого правочину фіктивним та спрямованим на уникнення можливого стягнення нерухомого майна в результаті наявності боргу ПСП «Агрофірма Привілля», як позичальника, та [PERSON] , як солідарного боржника. Заборгованість у підприємства перед АТ «ПроКредит Банк» виникла 03.10.2022. [PERSON] приймав рішення щодо діяльності підприємства, був ознайомленим з фінансовим станом та здійснив фіктивний правочин дарування нерухомого майна для уникнення відповідальності за договором поруки та ухилення від сплати заборгованості перед банком. [PERSON] є сином [PERSON] . Договір дарування від імені [PERSON] підписав адвокат Наумов Д.С., який представляв його інтереси в справі № 913/269/22, а тому повністю обізнаний про наявність боргу у його довірителя. [PERSON] міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку стягнення заборгованості з нього як солідарного боржника шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно, тому банк вважає наявними наступні підстави для визнання спірним договору дарування нерухомого майна: обізнаність [PERSON] про фінансовий стан позичальника та настання негативних наслідків у випадку відсутності погашень та виникненні прострочення боргу перед банком; доведені факти його обізнаності про відсутність погашень за кредитною лінією та виникнення прострочення боргу; зберігання місця реєстрації [PERSON] за іншою адресою; наявність тісного родинного зв`язку між відповідачами. Просив: визнати недійсним договір дарування, посвідчений 13.02.2023 приватним нотаріусом КМНО Буцикіною Л.О. та зареєстрованим в реєстрі за №61, про відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1446769380000; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 66391869 від 13.02.2023 16:16:22, приватний нотаріус Буцикіна Лілія Олексіївна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ (номер відомостей про речове право: 49224583); зобов`язати державного реєстратора, яким є особи, визначені частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", здійснити державну реєстрацію скасування державної реєстрації права власності за номером запису про право власності 49224583, дата державної реєстрації 13.02.2023; стягнути з відповідачів витрати з оплати судового збору. 14.05.2025 відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що 16.12.2016 вони з дружиною придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] . 12.11.2019 між АТ «ПроКредит Банк» та ПСП «Агрофірма Привілля» укладено рамкову кредитну угоду №FW202.1429 від 19.11.2019 та договір про відкриття кредитної лінії від 12.11.2019 №202.51047/FW202.1429. 12.11.2019 між АТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено договір поруки №410146-ДП1 для забезпечення виконання умов рамкової кредитної угоди. Після повномасштабного вторгнення 06.03.2022 ПСП «Агрофірма Привілля» опинилось на окупованій території України, після чого банк в односторонньому порядку розірвав угоду. Він повністю зупинив діяльність підприємства та виїхав на територію підконтрольну Україні. 13.12.2022 АТ «ПроКредит Банк» звернувся з позовом до нього про стягнення боргу. 13.02.2023 між ним та [PERSON] укладено договір дарування спірної квартири. 22.03.2023 Господарський суд Луганської області ухвалив рішення у справі № 913/269/22 про солідарне стягнення боргу з нього та ПСП «Агрофірма Привілля». Виконання цього рішення було відстрочене на один рік до 22.03.2024. Він уклав договір дарування квартири 13.02.2023 до ухвалення судом рішення, яке набрало законної сили 18.05.2023. На момент укладання угоди він, як повноправний власник, мав право розпоряджатись своїм майном, а обставини, на які посилається банк, є лише припущенням. Підприємство не відмовлялось повернути кошти та підтверджувало зобов`язання за кредитом, мало можливість сплачувати відсотки та просило не розривати кредитний договір. Лише через сім місяців після укладання договору дарування йому стало відомо, що рішення буде передане на примусове виконання. На момент укладання договору дарування не було накладено жодного арешту на майно, жодного судового рішення щодо стягнення з нього боргу не існувало, а тому жодних юридичних обмежень у розпорядженні власністю він не мав. Договір дарування був укладений з законною метою - передати житло синові для постійного проживання, який є одруженим і у якого планувалось народження дитини. Його син не був поручителем та не мав жодних зобов`язань перед банком. Після укладання договору дарування, [PERSON] зробив ремонт у квартирі, заселився до неї, [INFO] у нього народилась дитина. В спірній квартирі було зареєстровано місце проживання дитини та її матері. [PERSON] є військовозобов`язаним, а тому через воєнний стан його реєстрація в спірній квартирі є ускладненою і через це не здійснена. Позивач неправильно застосовує практику Верховного Суду щодо недійсності правочинів, укладених боржниками з метою ухилення від виконання рішень суду, оскільки посилається на практику у справах, де відчуження майна відбулось після ухвалення судом рішення, що набрало законної сили. В цій справі договір дарування був укладений до ухвалення судового рішення про стягнення боргу, отже доводи позивача є помилковими. Спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, розпорядження нею не може відбуватись на розсуд лише одного з них. З 24.08.1991 він перебуває в шлюбі з [PERSON] , яка не була поручителем за договором поруки, не знала про його укладання та не надавала йому повноважень на укладання будь-яких правочинів. За таких обставин, вона не може нести відповідальність за зобов`язаннями, які виникли за договорами, укладені без її згоди. У нього є інше майно, на яке можна звернути стягнення. Позов не містить належних доказів фіктивності чи зловживань і є спробою втручання у права третіх осіб. 14.05.2025 третя особа ПСП «Агрофірма Привілля» подала пояснення, в яких зазначило, що було провідним сільськогосподарським товаровиробником Луганської області. У 2021 році підприємство отримало пропозицію позивача про відкриття кредитної лінії в межах державної програми підтримки сільгоспвиробників «Доступні кредити 5-7-9%». 26.11.2021 з АТ «ПроКредит Банк» було підписано договір про відкриття кредитної лінії №202.51047/FW202.1429, за яким усі отримані кошти були використані на розвиток рослинництва. 24.02.2022 почалось повномасштабне вторгнення і територія Лозно-Олександрівської селищної громади Сватівського району Луганської області з 05.03.2022 була включена до офіційного переліку громад, що перебувають в районі ведення бойових дій або під тимчасовою окупацією. 16.03.2022 господарська діяльність підприємства була зупинена. В серпні 2022 року банк повідомив про зупинення участі у державній програмі підтримки та підвищення відсоткової ставки до 11,4%, а вже в листопаді 2022 року направив вимогу про одностороннє дострокове розірвання кредитного договору. На загальнонаціональному рівні було визнано, що початок повномасштабної війни є форс-мажором, що унеможливлює виконання зобов`язань за договорами, укладеними до її початку. Про цю обставину підприємство повідомило банк. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, крім договору поруки, були укладені два договори застави рухомого майна від 12.11.2021 №410147-Д31 та від 12.11.2021 №410147-Д32. Сторони погодили пріоритетність звернення стягнення саме на заставне майно. 15.05.2025 відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що спірна квартира була подарована йому з метою забезпечити житлом його та його родину, оскільки він є внутрішньо переміщеною особою. Ознаки фіктивності договору дарування квартири відсутні. Мета договору була досягнута, він фактично вселився в квартиру, облаштував її власним коштом, проживає в ній з дружиною та дитиною, сплачує комунальні послуги. Договір дарування квартири був укладений до ухвалення судового рішення. Обставини, які привели до виникнення грошових зобов`язань виникли не з вини їх родини, а через війну та втрату усього майна на окупованій території. Спірна квартира є спільною сумісною власністю його батьків, його матір мала повне право дарувати йому свою частку, оскільки ніякої відповідальності перед банком вона не несе. 22.05.2025 представник позивача Бенедюк С.С. надав відповідь на відзив [PERSON] , в якому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що в своїх доводах відповідач стверджує, що квартира була подарована з реальною метою - забезпечити його та його родину житлом, оскільки він є внутрішньо переміщеною особою, яка втратила житло на окупованій території. Майже одночасно з даруванням спірної квартири відповідач передав у дар своєму синові значну кількість цінного нерухомого майна: житловий будинок, загальна площа (кв.м): 299.4; адреса: [ADDRESS] ; реєстраційний номер: 1734236826110 (дата дарування 24.02.2023); житловий будинок, з господарською будівлею, Загальна площа (кв.м): 110.8; за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний номер: 1272402126110 (дата дарування 24.02.2023). Також на той час відповідач [PERSON] мав у власності наступне нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , загальна площа (кв.м): 54.1; за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер: 1072758580000 (дата набуття 14.02.2023); квартиру [ADDRESS] , загальна площа (кв.м): 111.1; за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер: 1677405680000 (дата набуття 14.02.2023); житловий будинок, загальна площа (кв.м): 113.7; за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний номер: 1272349526110 (дата набуття 24.02.2023); житловий будинок, загальна площа (кв.м): 298.7; за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний номер: 1790028526110 (дата набуття 23.02.2023). Відповідач [PERSON] не надав жодних доказів понесених ним витрат на облаштування спірної квартири. Реєстрація в спірній квартирі його дружини та доньки відбулася лише 30.04.2025, тобто після подання позову у цій справі, що свідчить про штучність таких дій та їх спрямованість на створення видимості фактичного проживання. За повідомленням ПАТ «АК «Київводоканал» від 24.03.2025 на спірну квартиру відкрито особистий рахунок, власником якого є [PERSON] , а не його син. До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору, зокрема, належать: безоплатність договору; момент його укладення; особа контрагента, з яким боржник укладає оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, колишня дружина, пасинок, пов`язана або афілійована юридична особа). Водночас судова практика не вимагає наявності судового рішення про стягнення боргу з боржника як обов`язкової умови на момент укладення фраудаторного договору. Достатнім є факт існування боргу та відкритого судового провадження щодо його стягнення Предметом позову є визнання недійсним договору дарування спірної квартири, яка відчужувалася безпосередньо [PERSON] . Його дружина не є стороною зазначеного договору, а тому не була залучена до участі у справі як відповідач, вона є зацікавленою особою у даному спорі щодо уникнення її чоловіком відповідальності перед кредиторами шляхом виведення активів із його власності, зокрема через дарування пов`язаним особам. 22.05.2025 представник позивача Бенедюк С.С. надав відповідь на відзив [PERSON] , в якому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У відповіді на відзив викладені доводи аналогічні тим, що викладені у відповіді на відзив [PERSON] . 29.10.2025 третя особа [PERSON] надала пояснення, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначила, що відсутні докази фіктивності оспорюваного договору дарування квартири її чоловіку, укладеного її свекром 13.02.2023 з метою поліпшення житлових умов. [PERSON] , на момент укладання договору дарування, не мав статусу боржника, а тому відчуження ним майна не є зловживанням правом. Момент вчинення оспорюваного договору (до ухвалення судового рішення про стягнення боргу) як обставина, що дозволяє кваліфікувати правочин як такий, що вчинений на шкоду кредитору, не може свідчити про намір приховати майно від виконання судового рішення у майбутньому. У правовідносинах між банком та підприємством права банку забезпечувались двома договорами застави сільськогосподарської техніки. З лютого 2023 року вона з чоловіком та дочкою фактично проживає в спірній квартирі, вони зробили в ній ремонт, придбали побутову техніку, меблі. Після дарування квартири її чоловік уклав договори щодо комунальних послуг на своє ім`я. Укладений 13.02.2023 договір дарування квартири вчинено сторонами з наміром створення правових наслідків у вигляді набуття [PERSON] права власності на цю квартиру, фактичне проживання в ній та її утримання. 20.06.2025 адвокат Наумов Д.С., який діє в інтересах [PERSON] , подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що договір дарування був укладений за відсутності ознак недобросовісності. На майно, на момент дарування, не було накладено жодного арешту чи іншого обмеження. Відчуження було здійснено на користь сина, який мав об`єктивну життєву потребу в житлі, оскільки втратив житло на окупованій території, створив сім`ю, виховує дитину та фактично проживає у подарованій квартирі. Жодних ознак фіктивності чи недобросовісності немає, правочин має реальну мету, є виконаним, здійснений із дотриманням усіх вимог закону. Додані до позову та відповіді на відзив позивачем копії нотаріальних договорів дарування отримані, ймовірно, незаконним шляхом - це порушення нотаріальної таємниці, а також вони не впливають на суть правочину щодо спірної квартири. Інформацію було отримано шляхом неправомірного доступу до Реєстру нотаріусом, який співпрацює з банком, тобто за межами наданих йому законом повноважень. Відповідно до чинного законодавства, самовільне використання нотаріусом доступу до реєстру для неслужбових цілей є порушенням як професійної етики, так і Закону України «Про нотаріат». Зазначені документи не можуть бути визнані належними доказами, оскільки походять з неналежного джерела і були здобуті з очевидним порушенням закону. На це вказує також усталена практика Верховного Суду - докази, здобуті незаконним шляхом, не мають процесуальної сили і не можуть враховуватись судом. Що ж стосується твердження позивача про наявність у сина дарувальника іншого майна, то воно жодним чином не спростовує правомірність чи добросовісність дарування саме спірної квартири. Всі обставини щодо дарування цієї квартири вже були детально викладені у відзиві на позов і повністю обґрунтовані: це дарування мало чітку родинну, побутову мету - забезпечити житлом. Наявність або відсутність іншого майна у сина не впливає на законність та добросовісність укладення цього конкретного договору, оскільки: квартира фактично була передана з правом власності; використовується за призначенням; в ній проживає малолітня дитина обдарованого; правочин укладено до винесення будь-якого рішення про стягнення боргу. Жодна з обставин, на які посилається позивач, не спростовує правомірність та дійсність договору дарування квартири, що є предметом спору. Дружина відповідача є фактичним співвласником спірного майна, а її частка фактично також була предметом дарування, навіть якщо вона формально не була зазначена у тексті договору як дарувальник. Її участь реалізована через надання нотаріальної згоди, що означає виконання вимог закону щодо розпорядження спільним майном. Визнання недійсним договору дарування без залучення її до участі у справі буде грубим порушенням її майнових прав. Відповідач не ухиляється від погашення боргу перед банком. 24.12.2025 постановлено ухвалу про залишення позову без руху. 21.04.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 25.08.2025 постановлено ухвалу про залучення третіх осіб. 20.11.2025 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 24.08.1991 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] , актовий запис №8, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24.08.1991. [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 24.04.1993. 19.12.2017 за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою від 25.11.2024 №405132320. ПСП «Агрофірма Привілля» є юридичною особою, яке розташоване за адресою: Луганська область, Троїцький район, с. Привілля, пров. Парковий, буд.14, що підтверджується копією Статуту, затвердженого рішенням засновника [PERSON] №43 від 17.11.2020. 12.11.2019 між АТ «ПроКредит Банк» та ПСП «Агрофірма Привілля» укладено Рамкову кредитну угоду FW202.1429 з максимальною сумою 16500000 грн. на максимальний строк 36 місяців, максимальний розмір 40% річних. 12.11.2019 між АТ «ПроКредит Банк» та ПСП «Агрофірма Привілля» укладений договір застави рухомого майна, а також плодів, одержаних від його використання, №410147-Д31, яким забезпечується виконання зобов`язань ПСП «Агрофірма Привілля» за кредитними договорами. 12.11.2019 між АТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] , як солідарним боржником, укладено договір поруки №410146-ДП1 для забезпечення виконання умов ПСП «Агрофірма Привілля», які виникають з кредитних договорів. Вартість заставного майна 12618720 грн. 12.11.2019 ПСП «Агрофірма Привілля» уклало договір добровільного страхування наземного транспорту №3111/227/006472 з ПрАТ «СК «Універсальна» строком до 11.11.2020. 03.11.2020 ПСП «Агрофірма Привілля» уклало договір добровільного страхування наземного транспорту №3111/227/007202 з ПрАТ «СК «Універсальна» строком до 11.11.2021. 21.07.2021 [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] , актовий запис №2667, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.07.2021. 25.11.2021 ПСП «Агрофірма Привілля» уклало договір добровільного страхування наземного транспорту №3111/227/008263 з ПрАТ «СК «Універсальна» строком до 25.11.2022. 26.11.2021 між АТ «ПроКредит Банк» та ПСП «Агрофірма Привілля» укладено договір №1 про внесення змін та доповнень до Рамкову кредитну угоду FW202.1429 від 19.11.2019, якою збільшено суму кредиту до 50000000 грн., максимальний строк 156 місяців. 26.11.2021 між АТ «ПроКредит Банк» та ПСП «Агрофірма Привілля» укладено договір про відкриття кредитної лінії №202.51047/FW202.1429 від 26.11.2021, на підставі якого ПСП «Агрофірма Привілля» було відкрито відновлювану кредитну лінію в сумі 49850000 грн. 26.11.2021 між АТ «ПроКредит Банк» та ПСП «Агрофірма Привілля» укладений договір застави рухомого майна, а також плодів, одержаних від його використання, №410147-Д32, яким забезпечується виконання зобов`язань ПСП «Агрофірма Привілля» за кредитними договорами. Вартість заставного майна 16268000 грн. Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - військову агресію Російської Федерації проти України з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення. 16.03.2022 ПСП «Агрофірма Привілля» повністю зупинило діяльність на час окупації, про що видало наказ від 16.03.2022 №14-П. 30.01.2023 Господарським судом Луганської області у справі №913/269/22 за позовом АТ «ПроКредит Банк» до ПСП «Агорфірма Привілля», [PERSON] про стягнення 10000000 грн. постановлено ухвалу про відмову в забезпеченні позову. 20.01.2023 [PERSON] надала згоду своєму чоловіку [PERSON] на розпорядження нерухомим майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, яка була посвідчена Генеральним консулом України в м. Торонто, Канада, за реєстровим №573-84. 13.02.2023 між [PERSON] , за згодою дружини [PERSON] , та [PERSON] укладений договір дарування за реєстровим №61, за яким останній отримав у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] . 13.02.2023 за [PERSON] зареєстровано право власності на цю квартиру, що підтверджується інформаційною довідкою від 25.11.2024 №405132320. 15.02.2023 [PERSON] зареєструвався як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 15.02.2023 №3001-5002577699. 23.02.2023 між [PERSON] , за згодою дружини [PERSON] , та [PERSON] укладений договір дарування за реєстровим №81, за яким останній отримав у власність будинок за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0795 га, з усіма надвірними будівлями та спорудами та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0795 га з кадастровим номером 2611092001:22:002:1091. 24.02.2023 між [PERSON] , за згодою дружини [PERSON] , та [PERSON] укладений договір дарування за реєстровим №81, за яким останній отримав у власність будинок за адресою: [ADDRESS] , площею 110,8 кв.м, з усіма надвірними будівлями та спорудами та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1200 га з кадастровим номером 2611092001:22:002:1092. 23.02.2023 та 24.02.2023 за [PERSON] було зареєстровано право власності на отримані в дар будинки та земельні ділянки, що підтверджується інформаційною довідкою від 22.05.2025 №428099729. 22.03.2023 Господарським судом Луганської області у справі №913/269/22 за позовом АТ «ПроКредит Банк» до ПСП «Агорфірма Привілля», [PERSON] про стягнення 10000000 грн. ухвалено рішення, згідно з яким позов задоволено повністю, стягнуто солідарно з відповідачів зазначену заборгованість. Виконання зазначеного рішення було відстрочено на один рік до 22.03.2024, про що Господарським судом Луганської області у справі №913/269/22 постановлено ухвалу від 07.06.2023, яку було скасовано 26.09.2023 судом апеляційної інстанції. 12.10.2023 Святошинським районним судом міста Києва ухвалено рішення у справі №191/1313/23 за позовом [PERSON] до АТ «ПроКредит Банк», [PERSON] про визнання недійсним договору поруки від 12.11.2019 № 410146-ДП1. [INFO] народилась [PERSON] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.05.2024. 30.04.2025 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували місце проживання за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є споживачем послуг, що надаються ДТЕК «Київські електромережі», ТОВ «УК «Венеція» за адресою: [ADDRESS] . Заборгованість [PERSON] перед ТОВ «УК «Венеція» відсутня, що підтверджується довідкою від 08.10.2024 №28. [PERSON] є потерпілим у кримінальному провадженні №22025130000000274 від за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України за фактом захоплення майна військовослужбовцями РФ та представниками так званої «ЛНР» майна ПСП «Агрофірма «Привілля». 09.10.2023 в межах виконавчого провадження [NUMBER] приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачуком Л.М. при примусовому виконанні наказу Господарського суду Луганської області від 30.05.2023 №913/269/22 про солідарне стягнення з ПСП «Агрофірма «Привілля» та [PERSON] боргу в сумі 10000000 грн. було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника [PERSON] , про що винесено постанову від 09.10.2023. 10.06.2024 в межах виконавчого провадження [NUMBER] приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачуком Л.М. при примусовому виконанні наказу Господарського суду Луганської області від 30.05.2023 №913/269/22 про солідарне стягнення з ПСП «Агрофірма «Привілля» та [PERSON] боргу в сумі10000000 грн. було накладено арешт на грошові кошти боржника [PERSON] , про що винесено постанову від 10.06.2024. Згідно з інформаційною довідкою від 23.08.2025 [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , на яке 15.10.2024 накладений арешт приватним виконавцем Івано-Франківської області Ткачуком Л.М. Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування (стаття 717 ЦК України). За приписами частині першої статті 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Відповідно до приписів частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. АТ «ПроКредит Банк» вважає договір дарування спірної квартири від 13.02.2023, укладений між [PERSON] , за згодою дружини [PERSON] , та [PERSON] , фіктивним, спрямованим на уникнення можливого стягнення нерухомого майна в результаті наявності боргу ПСП «Агрофірма Привілля», як позичальника, та [PERSON] , як солідарного боржника. Суд зауважує, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, з якою погодився Верховний Суд у постановах: від 14 лютого 2018 року у справі № 379/1256/15-ц, від 08 лютого 2018 року у справі №756/9955/16-ц. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц, постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 757/12646/16, від 28 лютого 2018 року у справі №909/330/16, від 01 листопада 2018 року в справі № 910/18436/16. Аналізуючи доводи позивача, якими обґрунтовані заявлені вимоги у сукупності з наданими доказами, суд відзначає, що позивач не виконав свого процесуального обов`язку та не довів, що оспорюваний договір є фіктивним. Суд дійшов такого висновку, виходячи з того, що під час розгляду справи було встановлено, що 13.02.2023 між [PERSON] , за згодою дружини [PERSON] , та [PERSON] укладений договір дарування, за яким останній отримав у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] . В цей же день за [PERSON] було зареєстровано право власності на спірну квартиру, а 15.02.2023 [PERSON] зареєструвався в цій квартирі як внутрішньо переміщена особа. [PERSON] були укладені договори щодо отримання житлових та комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , що на думку суду є свідченням того, що відповідач як власник вчинив дії щодо належного утримання свого майна, що є обов`язком кожного власника нерухомого майна, покладеного на нього статтею 322 ЦК України. У спірній квартирі зареєстровані та проживають, крім [PERSON] , його дружина разом з неповнолітньою дитиною. Наведене свідчить про те, що відповідач [PERSON] , як обдарований, прийняв спірну квартиру, як дарунок, та став використовувати її для свого проживання та проживання членів своєї родини. Доказів протилежного позивач не надав. Також позивач не надав жодних доказів того, що сторони вчинили оспорюваний правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним, а вчиняючи цей правочин, мали інші цілі, ніж передача спірної квартири у власність обдарованому. Докази того, що укладений між сторонами договір дарування від 13.02.2023 не мав на меті виникнення для сторін правових наслідків у вигляді виникнення у відповідача права власності на цю квартиру та невідповідність внутрішньої волі учасників правочину її зовнішньому прояву, позивач не надав. Доводи позивача зводяться до незгоди з укладеним правочином, оскільки, на думку банку, [PERSON] , будучи солідарним боржником з ПСП «Агрофірма «Привілля» за кредитними зобов`язаннями, уклав договір дарування спірної квартири з метою уникнення можливого стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення боргу, стягнутого за судовим рішенням. Суд зауважує, що за встановлених обставин під час розгляду справи зазначена обставина в жодному разі не може бути підставою для визнання договору дарування спірної квартири фіктивним. Доводи позивача, які не узгоджуються із вищевикладеними висновками, суд відхиляє. Також суд погоджується з доводами сторони відповідача та вважає, що копії договорів дарування будинків та земельних ділянок від 23.02.2023 та від 24.02.2023, укладених між [PERSON] , за згодою дружини [PERSON] , та [PERSON] , є недопустимими доказами, з огляду на те, що ці документи охоплюються поняттям нотаріальної таємниці, а позивач, який не є стороною цих договорів, отримав їх у своє розпорядження та не повідомив суд, у який спосіб копії цих договорів були отримані. Аналізуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійним договору дарування квартири від 13.02.2023 з огляду на його фіктивність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Outcome: dismissed