Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

08 листопада 2021 року позивач [PERSON] (далі - Позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] (далі- Відповідач) в якому просить [PERSON] батьківських прав відносно дитини - дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] . Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2017 року, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2019 року, що набрало законної сили 06 березня 2019 року. Зазначила, що з моменту народження дитини відповідач не приділяв жодної уваги дочці. Вказала, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, ніколи не цікавився життям та здоров`ям дочки, від зустрічей із дочкою категорично відмовляється мотивуючи тим, що вона дівчинка, а тому як батько він не повинен приймати участі у її вихованні. Також зазначила, що жодної матеріальної допомоги на утримання дочки відповідач не надає. У зв`язку з тим, що батько не виконує покладені на нього батьківські обов`язки позивач вимушена звернутись до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою судді від 29 липня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 01 вересня 2022 року, згідно вимог ст. 498 ЦПК України, постановлено звернутись із судовим дорученням до Арабської Республіки Єгипет для здійснення окремих процесуальних дій, щодо відповідача [PERSON] , провадження у справі зупинено. Інформація про стан виконання судового доручення до суду не надана. Ухвалою суду від 28 листопада 2025 року за клопотанням представника позивача поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання на 08 грудня 2025 року. Ухвалою суду від 08 грудня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явилися, надали заяву в якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити, справу просили розглянути за відсутності позивача та її представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, підтвердження про вручення документів, складених у зв`язку з виконанням доручення про вручення відповідачу судових документів від компетентного органу Арабської Республіки Єгипет на адресу суду не надходило. Представник третьої особи виконавчого комітету Покровської районної в місті ради подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Рішення суду просила ухвалити з урахуванням найкращих інтересів малолітньої дитини. Враховуючи, що підтвердження про вручення документів, складених у зв`язку з виконанням доручення про вручення відповідачу судових документів від компетентного органу Арабської Республіки Єгипет на адресу суду не надійшло, суд на підставі ч. 2 ст. 15 Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 2 та ст. 121 ЦПК України щодо необхідності дотримання судом розумного строку вирішення цивільних справ, що відповідає завданню цивільного судочинства стосовно справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ, вважає, що наявно достатньо підстав для ухвалення рішення. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої в свідоцтві про народження записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , про що 20 квітня 2017 року складено актовий запис № 565, що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого повторно серії [NUMBER] від 01 червня 2017 року (а.с. 10). Згідно копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133,135 СК України №00033856278 від 24 листопада 2021 року встановлено, що відомості про батька [PERSON] в актовому записі про народження дитини [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України (а.с. 30, 31). [PERSON] , [INFO] , з народження є громадянкою України, набула громадянства України на підставі ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про громадянство України», що підтверджується копією довідки №1387/17 про реєстрацію особи громадянином України від 03.11.2017 (а.с.11). 07 червня 2017 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб (а.с.9), який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2019 року, що набрало законної сили 06 березня 2019 року (а.с.13-14). 05 березня 2021 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 05 березня 2021 року (а.с. 15). Позивачу на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 листопада 2020 року належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-17). Зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є: [ADDRESS] (а.с.7,12). Згідно актів ТОВ «УЮТ-2011» (а.с.20,21) встановлено, що [PERSON] та малолітня дитина [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] з 24.11.2020. Відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає, не зареєстрований та ніколи не з`являвся за вказаною адресою. Відповідно до характеристик КДНЗ №118, наданими за період відвідування [PERSON] зазначеного закладу, встановлено, що батько [PERSON] в дошкільному закладі не з`являвся, з вихователями не контактував. Фактично батьком [PERSON] вважає свого вітчима [PERSON] (а.с. 18,19). Згідно із характеристикою КЗСМО «Музична школа №14» КМР від 10.12.2025 встановлено, окрема, що [PERSON] , [INFO] навчається у вказаному закладі з 01.09.2022. За період навчання зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, соціалізована, працелюбна, ввічлива учениця. На зайняття приходить охайно вдягнена, доглянута, приводять на навчання, спостерігають за процесом та постійно цікавляться досягненнями дитини її мати [PERSON] та вітчим [PERSON] . Інші особи, що приймали б участь у музичному розвитку дитини та цікавилися б її досягненнями помічені не були (а.с.76). Відповідно до характеристики Криворізької гімназії №125 від 15.12.2025 встановлено, що [PERSON] навчається у гімназії з першого класу з 2023 року. Має позитивну характеристику. Завжди охайна та доглянута. Мати дівчини [PERSON] та вітчим [PERSON] приділяють належну увагу вихованню дитини, беруть активну участь у житті класу. Біологічний батько контакту з гімназією не підтримує, з вчителями не спілкується. Дитину до гімназії приводять і забирають мати та вітчим (а.с.77). Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання пройого застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). У відповідності до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи Згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи обґрунтованість заявлених позивачем вимог, суд вважає, що надано достатньо доказів, та є обґрунтовано доведеним факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини [PERSON] , отже суд вважає такими, що відповідають дійсності та не спростовані стороною відповідача посилання позивача на те, що відповідач не виконує батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дитини. За таких встановлених обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо дочки є наслідком винної поведінки відповідача, враховуючи насамперед права і найкращі інтереси дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дитини - [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України в зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 908 гривень.

Outcome: approved