Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] (далі позивач або [PERSON] ), від імені якого діє представник [PERSON] , звернувся в суд з позовом до Голобської селищної ради, [PERSON] (далі [PERSON] ), в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) зі складу земель колишнього КСП імені Мартинюка Поповичівської сільської ради Ковельського району Волинської області розміром 3,21 умовних кадастрових гектарів, який належав [PERSON] (далі [PERSON] ) на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0082563 зареєстрованого 30.12.1996 за №861 в порядку спадкування за заповітом після смерті мами [PERSON] (далі - [PERSON] ), яка померла [INFO] Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка заповіла належні їй земельні ділянки площею 2,0206 га та 0,9170 га своєму сину [PERSON] , а все інше належне їй майно заповіла позивачу, у тому числі земельну частку (пай) зі складу земель колишнього КСП імені Мартинюка Поповичівської сільської ради Ковельського району Волинської області розміром 3,21 умовних кадастрових гектарів, яку вона успадкувала від свого чоловіка [PERSON] , який у свою чергу успадкував від своєї мами [PERSON] , якій вона належала на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0082563 зареєстрованого 30.12.1996 за №861. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на вказану вище земельну частку (пай), однак отримав відмову в його видачі у зв`язку із відсутністю документів, які посвідчують право власності на спадкове майно та відсутності документів, які підтверджують факт родинних відносин з [PERSON] . Як на підставу своїх вимог посилається на положення статей 1217, 1218, 1233, 1241, 1261 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідачі [PERSON] та Голобська селищна рада про розгляд справи за їх відсутності висловилася про визнання позовних вимог [PERSON] . Ухвалою від 09.07.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розгляд та зберігання справи вирішив здійснювати у змішаній формі, підготовче засідання у справі призначив на 07.08.2025, витребував у нотаріуса спадкові справи після смерті [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 10.07.2025 до суду надійшла заява Голобської Селищної ради про розгляд справи за її відсутності та визнання позову. 22.07.2025 до суду надійшла відповідь від Ковельської державної нотаріальної контори Волинської області про те що після смерті [PERSON] , [PERSON] спадкові справи не заводились. 23.07.2025 до суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог. 29.07.2025 до суду надійшла копія спадкової справи після смерті [PERSON] . Судові засідання 07.08.2025 та 11.09.2025 не відбулися у зв`язку з перебуванням головуючого у відпустці, суд призначив розгляд справи на 13.10.2025. 13.10.2025 учасники справи у судове засідання не прибули, хоча належно були повідомленні про час і дату його проведення, представник позивача адвокат Хомич А.В. подав заяву про проведення підготовчого засідання за відсутності позивача. Також 13.10.2025 через канцелярію суду надійшло клопотання представника позивач про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] , які можуть підтвердти родинні відносини позивача з [PERSON] . Ухвалою від 13.10.2025 суд закрив підготовче засідання, призначив справу до судового розгляду по суті на 17.11.2025, задовольнив клопотання про виклик свідків. 17.11.2025 учасники справи не прибули у судове засідання, представник позивача подав клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з перебуванням його у відрядженні. Суд відклав судове засідання на 11.12.2025. 11.12.2025 у судове засідання прибули позивач та його представник. Відповідачі не прибули, хоча належно були повідомленні про час і дату його проведення. У судовому засіданні позивач і його представник підтримали позов у повному обсязі з підстав зазначених у ньому. Представник позивача заявив усне клопотання про відкликання клопотання про виклик свідка [PERSON] , яке суд задовольнив. Також представник позивача подала клопотання про виклик та допит свідка [PERSON] , яке суд задовольнив. Суд допитав у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] . Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання. У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи. У судовому засіданні 11.12.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та повідомив присутніх, що проголошення повного судового рішення відбудеться у судовому засіданні 22.12.2025. Вивчивши матеріали справи суд зазначає таке. [INFO] померла [PERSON] , яка постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Факт її смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 19.10.2021. Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався в Голобській селищній раді 01 листопада 2018 року за №295. Розпорядження щодо належних їй земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у розмірі 2,0206 га, та 0,9170 га, які розташовані на території Поповичівської сільської ради Ковельського району Волинської області зроблено на користь відповідача [PERSON] , а щодо всього іншого належного їй майна розпорядження зроблено на користь позивача. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли її сини, позивач [PERSON] , та відповідач [PERSON] , шляхом подачі нотаріусу заяв про прийняття спадщини від 03.12.2021. В приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Мороз Людмили Костянтинівни було зведено спадкову справу №102/2021, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27.12.2021. Зі спадкової справи видно, що Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] і мають право на обов`язкову частку у спадщині, немає. Факт родинних відносин, що [PERSON] є мамою позвача [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.09.1963. Приватний нотаріус Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Мороз Л. К. видала позивачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, які належали [PERSON] : №2346, 2347, 2348, 2349, 2350, 2351 від 04.10.2022 та №2352 від 05.10.2022. [PERSON] була включена в список осіб, що мають право на земельну частку (пай), що додається до державного акта на право колективної власності КСП ім.. Мартинюка в розмірі 3,21 умовних кадастрових гектарів, що підтверджується копіями державного акта серія ВЛ №018 від 26.12.1995 та додатка до державного акта «Списку громадян-членів КСП ім.. Мартинюка». [PERSON] є власником сертифікату серії ВЛ №0082563, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП ім.. Мартинюка на території Поповичівської сільської ради Ковельського району 30.12.1996, №861, що підтверджується відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 08.04.2024, довідкою ТОВ «Вілія-Агро». В газеті «Вісті Ковельщини» від 18 квітня 2024 року було опубліковано повідомлення про те, що вважати недійсним втрачений сертифікат на земельну частку (пай) серії ВЛ №0082563 виданий [PERSON] та зареєстрований 30.12.1996 за №861. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 19.10.2023. Від імені [PERSON] заповіти не посвідчувалися, а після її смерті спадкова справа не заводилась, що підтверджується довідкою Голобської селищної ради № 319 від 01.04.2024 та відповіддю Ковельської державної нотаріальної контори Волинської області від 11.07.2025 Довідкою Голобської селищної ради № 319 від 01.04.2024 підтверджується, що [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала з 1957 року по день смерті у 1997 році за адресою [ADDRESS] . Разом з нею постійно були зареєстровані та проживали: [PERSON] (її син) з 1957 року по день смерті [INFO] , її невістка [PERSON] з 1957 року і по день смерті [INFO] . Після смерті [PERSON] в управління спадковим майном з 08.08.1997 вступив її син [PERSON] , який доглядав за майном, сплачував страхові платежі, користувався земельною ділянкою. Та обставина, що [PERSON] є мамою [PERSON] підтверджується архівною довідкою від 14.05.2025, №200/01.23, копією метричної книги №39 реєстрації актів народження, шлюбу, смерті парафіян церкви Святого Петра і Павла села Іванівка за 1935-1937 роки, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 19.10.2023. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що тривалий час проживали у с. Борщівка, де також проживали батько позивача [PERSON] зі своєю мамою та дружиною. Вони постійно проживали у буд. [ADDRESS] . Маму [PERSON] всі називали баба Лікора. Документів, які б посвідчували її особу свідки не бачили. Батько позивача з дружиною та мамою проживали однією сім`єю, відносини були доброзичливі. Ззгідно з словником-довідником «Власні імена людей», 2005 року жіночі імена « [PERSON] », « [PERSON] », «Ликера» є різновидами одного імені. Спадкові справи після смерті [PERSON] не заводилися, що підтверджується відповіддю Ковельської державної нотаріальної контори. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 08.07.2020. Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався в Голобській селищній раді 01 листопада 2018 року за №296. Розпорядження щодо належного йому житлового будинку в [ADDRESS] зроблено на користь [PERSON] , а щодо належних йому земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у розмірі 2,0252 га, та 0,9175 га, які розташовані на території Поповичівської сільської ради Ковельського району Волинської області зроблено на користь позивача - [PERSON] . Та обставина, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 26.09.1955. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, що підтверджується відповіддю Ковельської державної нотаріальної контори. Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про власність» (у редакції на дату видачі зазначеного вище Державного акта) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. У ст. 81 Земельного кодексу України (в редакції станом на видачу сертифіката ВЛ №0102025) зазначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Законом України «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», постановами Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 та від 04 лютого 2004 року № 122, спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства и продовольства України та Академії аграрних наук від 04 жовтня 1996 року № 47/172/48, Рекомендаціями по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій, затвердженими 15 травня 1992 року Державним комітетом України по земельних ресурсах, Міністерством сільського господарства і продовольства України, Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України встановлено, що з числа земель, які підлягають роздержавленню та приватизації створюється резервний фонд. Резервний фонд використовується у тому числі, для надання земельних ділянок особам, які незаконно були позбавлені права на земельну ділянку, до яких відносяться також громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією (ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Суд встановив, що [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0082563 із земель КСП ім. Мартинюка на території Поповичівської сільської ради Ковельского району Волинської області в розмірі 3,21 умовні гектари, отже [PERSON] належало право на таку земельну частку (пай). Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом падкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК України). Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» також передбачається можливість наявності нерозподіленої земельної ділянки та невитребуваної земельної ділянки. Зокрема, нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю. У разі якщо до 01 січня 2028 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Зазначені норми передбачають право осіб, яким належить право на земельну частку (пай), та їх спадкоємцям отримати земельні ділянки в натурі до 01 січня 2028 року; виділення таких земельних ділянок здійснюється сільськими, селищними або міськими радами. Такі висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21), Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.11.2023 у справі № 227/227/22. Із досліджених у судовому засіданні доказів (довідки Голобської селищної ради №319 від 01.04.2024, показів свідків та позивача) суд дійшов висновку, що [PERSON] була мамою батька позивача [PERSON] , який постійно проживав з нею на час її смерті у [ADDRESS] . Отже, відповідно до вимог зазначених вище статей Цивільного кодексу УРСР у редакції станом на 08.08.1997, батько позивача [PERSON] прийняв спадщину за своєю мамою [PERSON] , яка померла [INFO] , до якої увійшло право на земельну частку (пай) із земель КСП ім. Мартинюка на території Поповичівської сільської ради Ковельського району Волинської області в розмірі 3,21 умовні кадастрові гектари. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них (ст. 1261 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Суд встановив, що [PERSON] була дружиною [PERSON] , який помер [INFO] , та є спадкоємцем першої черги. На час смерті спадкодавця [PERSON] проживала разом із ним, отже відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, до якої також увійшло право на земельну частку (пай) із земель КСП ім. Мартинюка на території Поповичівської сільської ради Ковельського району Волинської області в розмірі 3,21 умовні кадастрові гектари, яку спадкодавець успадкував після смерті [INFO] його мами [PERSON] . Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Як встановив суд, після смерті [PERSON] [INFO] , позивач [PERSON] упродовж шести місяців звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і нотаріусом було видано йому ряд свідоцтв про право на спадщину за заповітом: №2346, 2347, 2348, 2349, 2350, 2351 від 04.10.2022 та №2352 від 05.10.2022. Відповідачі подали суду заяви у яких визнали позов. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання [PERSON] та Голобською селищною радою позову [PERSON] , на переконання суду, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону, а тому суд не вбачає підстав для відмови у його прийнятті. Суд встановив, що [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] , та є спадкоємцем за заповітом. Після відкриття спадщини позивач 23.12.2021 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Отже відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину, до якої також увійшло право на земельну частку (пай) із земель КСП ім. Мартинюка на території Поповичівської сільської ради Ковельського району Волинської області в розмірі 3,21 умовні кадастрові гектари, яку спадкодавець успадкував після смерті свого чоловіка [PERSON] . Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище,

Outcome: approved