Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, у якій позивач просить звільнити його від сплати нарахованої заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/11360/20, який було видано 27.10.2022, в розмірі 250158,36 гривень за період з 15.07.2020 до 08.01.2022. Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням апеляційного суду Одеської області у справі № 522/4239/15-ц задоволено частково вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь позивача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 5000,00 гривень щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини задоволено та збільшено розмір аліментів стягуваних з [PERSON] з 5 000 грн до 20000 грн. у твердій грошовій сумі, починаючи з 15 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (справа №522/11360/20). Вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні суду від 06.07.2021 року (яке залишено без змін постановою апеляційного суду від 09.08.2022 року) допустив помилку при визначені дати з якої повинно починатись виконання даного рішення про зміну розміру аліментів, всупереч п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 травня 2023 року, по цивільній справі №522/11360/20, яка залишена Одеським апеляційним судом без змін, у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] про роз`яснення рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини - відмовлено. Ухвалою Верховного Суду від 05.07.2023 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року у цивільній справі №522/11360/20 відмовлено. 22.11.2023 [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, у якому просив зменшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.07.2021у справі № 522/11360/20. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.03.2024 позовну заяву [PERSON] залишено без задоволення. Станом на вересень 2024 року заборгованість по виконавчому провадженню № 70856511 становить 250158,36 гривень. На теперішній час матеріальне становище [PERSON] погіршилось, з травня 2022 рокі відповідач перебуває за кордоном, 15.06.2023 відповідач зареєстрував шлюб з [PERSON] . На утриманні [PERSON] перебувають батьки-пенсіонери, погіршився стан здоров`я [PERSON] , тому вважає, що він має бути звільнений від нарахованої заборгованості по аліментам. Ухвалою суду від 03.12.2024 відкрито провадження у справі, справу призначити до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження на 22.01.2025. У підготовче засідання 22.01.2025 учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 18.03.2025. У підготовче засідання 18.03.2025 з`явилась представник позивача адвокат Зінченко Ганна Вікторівна, відповідач не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розгляд справи відкладено на 27.05.2025, у зв`язку неявкою відповідача. У підготовче засідання 27.05.2025 з`явилась представник позивача адвокат Зінченко Ганна Вікторівна. Відповідач не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2025 закрите підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Цивільна справа призначена до розгляду по суті на 03.07.2025. У судове засідання 03.07.2025 учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 20.08.2025. У судове засідання 20.08.2025 у режимі відеоконференцзв`язку з`явилась представник позивача адвокат Зінченко Ганна Вікторівна, відповідач не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. У зв`язку із незабезпеченням представником позивача належного підключення власних технічних засобів для участі і відеоконференцзв`язку, розгляд справи відкладено на 15.10.2025. У судове засідання 15.10.2025 у режимі відеоконференцзв`язку з`явилась представник позивача адвокат Зінченко Ганна Вікторівна, відповідач не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. У зв`язку з самовільним відключенням представника позивача від відеоконференції, розгляд справи відкладено на 18.11.2025. У судове засідання 18.11.2025 учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили, розгляд справи відкладено на 08.12.2025. У судове засідання 18.11.2025 учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяви та клопотання не подавали, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України 08.12.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 24.12.2025, з урахуванням перебування судді у щорічній відпустці. Повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, наявні у справі, суд дійшов таких висновків. Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі Закону № 2402-III) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст.12 Закону №2402-III на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. Суд встановив, що 25.01.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Серебрійською Ю.О. відкрите виконавче провадження № 70856511 з примусового виконання виконавчого листа № 522/11360/20, виданого 27.10.2022 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 20000 гривень, починаючи з 15.07.2020 і до досягнення дитиною повноліття [INFO] . Згідно листа приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Серебрійської Ю.О. станом на 06.06.2025 загальний розмір заборгованості за виконавчим провадженням № 70856511 складає 257174,19 гривень, яка складається з: 233794,73 гривень заборгованість по аліментах, 23379,46 гривень основна винагорода приватного виконавця. У довідці відсутні відомості про період, за який нарахована заборгованість. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивачем не надані суду будь-які докази, з яких можливо встановити період, за який приватним виконавцем нарахована заборгованість по аліментам. Таким чином, у суду відсутня можливість встановити чи стосуються обставини, на які посилається позивач, періоду виникнення заборгованості за аліментами. З огляду на принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, у суду відсутні підстави витребовувати відповідні докази за власною ініціативою. Надаючи оцінку доводам позивача про наявність обставин, які за його твердженням мають бути підставою для звільнення від сплати аліментів, суд дійшов наступних висновків. Позивач посилається на те, що має захворювання, у зв`язку з якими перебував на амбулаторному лікуванні. На підтвердження зазначеної обставини суду надані копії рекомендацій лікаря від 02.11.2023, 16.11.2024 щодо проведення амбулаторного лікування. Із зазначених доказів вбачається, що позивачу раз на рік у 2023 та 2024 роках рекомендувалось амбулаторне лікування, однак, із зазначених доказів не вбачається наявність тяжкої хвороби у позивача, яка б перешкоджала сплачувати аліменти та свідчила про необхідність звільнення від заборгованості по аліментам. Позивач не обґрунтував у позовній заяві та не довів належними доказами яким чином наявність непрацездатних батьків, які згідно наданих позивачем копій пенсійних посвідчень є непрацездатними з 2006 та 2008, впливала на сплату аліментів згідно рішенняПриморським районним судом м. Одеси, починаючи з 15.07.2020. У матеріалах справи відсутні докази того, що батьки не отримують пенсію та перебувають на утриманні позивача. Суд вважає, що сам по собі факт наявності непрацездатних батьків не є істотною обставиною у розумінні ст. 197 СК України, яка має слугувати підставою для звільнення позивача від заборгованості зі сплати аліментів. Укладення позивачем шлюбу також не є істотною обставиною, яка свідчить про відсутність можливості сплачувати аліменти на утримання дитини. У постанові від 01.11.2023 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 462/2056/20, провадження № 61-3758св23) зазначає, що засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Враховуючи не надання позивачем суду належних, допустимих та достатніх доказів існування обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами, відсутні підстави для задоволення позову. Повний текст рішення складений 12.01.2026, з урахуванням період тимчасової непрацездатності судді.

Outcome: dismissed