Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог? У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - Капітал" (далі - ТОВ «ФК "Кредит - Капітал») звернулося до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 17 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ "Мілоан") та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №7320933 в електронній формі, за яким відповідач отримав від ТОВ «Мілоан» кошти у строкове користування у розмірі 5000 грн шляхом перерахування їх на банківську картку відповідача, а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін, встановлений договором. 28.05.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги №106-МЛ, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило позивачу права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором, укладеним з відповідачем, сума заборгованості за яким на час відступлення складала 15 245,50 грн, з яких: 4 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 745,50 грн - заборгованість по відсоткам, 500 грн. - комісія. Оскільки до теперішнього часу на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасила, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому, просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 245,50 грн та судові витрати. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2025 року цивільну справу №180/1984/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю до Хотинського районного суду Чернівецької області. Дана цивільна справа надійшла до Хотинського районного суду Чернівецької області 22 жовтня 2025 року. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 24.10.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (а.с.52). Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України роз`яснено учасникам справи про її розгляд без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, також було надано строк для подання відповідачем відзиву на позов. 27.10.2025 року представником відповідача Боднарюком В.І. подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи та надання йому доступу до справи в електронному вигляді (а.с.56). 07.11.2025 року представник відповідача ознайомився з матеріалами цивільної справи, що підтверджується його розпискою (а.с.56). 14.11.2025 року представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.61-65). В обгрунтування відзиву зазначив, що відповідач категорично заперечує факт укладання 17 грудня 2023 року кредитного договору № 7320933 з ТОВ «Мілоан», зокрема, кредитний договір не містить реквізитів банківської картки (рахунку) на ім`я [PERSON] , на яку може бути здійснено зарахування кредиту; надані розрахунки заборгованості самі по собі не свідчать пророзмір невиконаного зобов`язання з повернення кредиту та сплатипроцентів за відсутності відомостей з поточного рахунку ТОВ «Мілоан», наякі відповідач нібито зобов`язаний здійснювати повернення суми кредиту тасплату нарахованих процентів; надані позивачем розрахунки заборгованості не відносяться до первинних документів та немістять інформацію про рух коштів та всі операції по картковому рахунку; копії наданих платіжних доручень не є достатніми доказамидля висновку про розмір невиконаного відповідачем зобов`язання зповернення кредиту та сплати відсотків; позивач не мав права нараховувати відсотки після 01.01.2024 року, тобто після спливу строку дії договору. Також, звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення відповідачу про відступлення ТОВ «Мілоан» прав вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за договором факторингу. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, то просив врахувати майновий стан відповідача, яка не працює, а також реальність та розумність їхнього розміру. Фактичні обставини встановлені судом Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що на підставі анкети заяви на кредит №7320933, поданої в електронному порядку [PERSON] , 17 грудня 2023 року між ТОВ "Мілоан" та відповідачем було укладено кредитний договір про споживчий кредит №7320933. Договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. За умовами вказаного договору відповідачу, шляхом переказу на картковий рахунок, було надано кредит у розмірі 5000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1275 грн, які нараховуються за ставкою 1,70% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду, та протягом поточного періоду в розмірі 10350 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду, строком кредитування 105 днів, до 31.03.2024 (а.с.6-11,14). Згідно з п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.2. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.3, договору, а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. Договору загальний розмір кредиту становить 5 000 грн. Згідно з п. 1.3. Договору кредит надається загальним строком на 105 днів з 17.12.2023 року і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 01.01.2024. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періода і закінчується 31.03.2024. Відповідно п. 1.4. Договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 01.01.2024 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 31.03.2024. У п. 1.5.1 Договору передбачено, що комісія за надання кредиту: 500,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Відповідно до п. 1.5.2, 1.5.3 Договору проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1275.00 грн, які нараховуються за ставкою 1.70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 10350.00 грн, які нараховуються за ставкою 2.30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Згідно з п. 1.6. Договору тип процентної ставки за договором: фіксована. Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER]. Згідно з п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій, має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.5.3 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.5.3 договору. Обов`язок позичальника із сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Відповідно до п. 6.1. договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно з п. 6.2. Договору розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). На договірнакладається електронний підпис уповноваженого працівника кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу, що визначає дату та час укладання договору. Після укладення цей договір надається (надсилається) позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником Кредитодавцю. Відповідно до п. 6.3. Договору, приймаючи пропозицію Кредитодавця про укладання цього договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання коштів у позику. Згідно з п. 6.4. Договору укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Згідно із пунктом 7.1, цей договір (з Додатками №1, №2, №3 та Правилами) набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Відповідно до додатків №1, №2 та №3 до договору про споживчий кредит №7320933 від 17 грудня 2023 року (графік платежів, заява на отримання кредиту, додаткові контактні дані позичальника) встановлено дату платежу 31 березня 2024 року, до сплати: кредит в сумі 5000,00 грн, проценти в сумі 11 625,00 грн, комісія - 500 грн, разом 17 125,00 грн ( а.с.12-13). На підтвердження підписання відповідачем договору про споживчий кредит №7320933 від 17 грудня 2023 року до матеріалів позовної заяви додано довідку про ідентифікацію, згідно з якою [PERSON] акцепт договору здійснила шляхом підписання аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора «512820 » 17 грудня 2023 року о 13:59, який відправлено на номер телефону [NUMBER] ( а.с.13 зворот). На підтвердження виконання ТОВ «Мілоан» зобов`язання за договором про споживчий кредит №7320933, укладеним 17 грудня 2023 року, позивач надав копію платіжного доручення №117947807 від 17 грудня 2023 року про перерахування на рахунок відповідача № [NUMBER] коштів в сумі 5000,00 грн ( а.с.15). 28 травня 2024 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ "Мілоан" було укладено договір відступлення права вимоги № 106-МЛ, за умовами якого ТОВ "Мілоан" відступило позивачу права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, включно і до [PERSON] за кредитним договором №7320933 від 17 грудня 2023 (а.с. 18-26,29). 04.02.2025 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ "Мілоан" було укладено додаткову угоду №1 до договору відступлення прав вимоги №106-МЛ від 28.05.2024 року, згідно з умовами якої внесено зміни в Додаток №1 до Договору - форму Реєстру боржників, в решті договір залишено без змін (а.с.27,29). Так, згідно наявного у справі Витягу з реєстру боржників за [PERSON] (зазначена в реєстрі під номером 1090) на день відступлення прав вимоги рахується заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 245,00 грн, яка складається з: 4000 грн заборгованість за тілом кредиту, 10 745,050 грн. заборгованість за відсотками та комісія - 500 грн. (а.с. 29 зворот). 10 вересня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» направило на поштову адресу відповідача претензію про погашення заборгованості за кредитним договором №7320933 від 17 грудня 2023 року, в якій також повідомило про відступлення йому прав вимоги за вказаним кредитним договором первісним кредитором ( а.с.30). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається із матеріалів справи, укладений [PERSON] кредитний договір, укладений в електронній формі, підписаний електронним підписом позичальника [PERSON] , відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Підписанням цього договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена на сайті кредиторів з повною інформацією щодо позикодавця та його послуг, яка розміщена на його сайті. Відповідно до частин 1,3,4,7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналого власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналого власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання договору про споживчий кредит шляхом заповнення анкети - заяви №7320933 про надання кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором, на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів картки рахунку [NUMBER] , на яку в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 5000 грн. Отже, відповідач підписала кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ст.12 Закону України "Про електронну комерцію". Цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20. Отже, виходячи із вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених фактичних обставин справи вбачається, що відповідачем було укладено в електронній формі договір про споживчий кредит №7320933 від 17.12.2023 року на суму кредиту 5 000 грн. та отримано кредитні кошти за договором у вказаному розмірі на зазначений відповідачем картковий рахунок, зареєстрований позичальником в особистому кабінеті. При цьому, вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого є неможливим без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. З врахуванням викладеного, суд вважає, що у матеріалах справи наявні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження факту укладання кредитного договору між [PERSON] та первісним кредитором. Щодо стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №7320933 від 17.12.2023 року. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Матеріали справи у своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримала кредитні кошти за договором про споживчий кредит № 7320933 від 17.12.2023 року у розмірі 5 000 грн., проте, не виконала взяті на себе зобов`язання та у добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані у кредит кошти у повному обсязі не повернула. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до п. 1.5.2, 1.5.3 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1275.00 грн, які нараховуються за ставкою 1.70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 10350.00 грн, які нараховуються за ставкою 2.30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (а.с.7). При цьому, як вбачається з договору сторони погодили, що кредит надається строком на 105 днів з 17 грудня 2023 року по 31 березня 2024 року (п.1.3, 1.4 договору). Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 105 днів, починаючи з дня укладення договору. Даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який складає 105 днів. Таким чином, договором визначено розмір процентів за користування кредитом в розмірі 11625,00 грн /1275+10350=11625/, а тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам з 01.04.2024 року по 30.04.2024 року відсутні. Суд звертає увагу на те, що позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано суду доказів, що строк кредитування за договором №7320933 від 17 грудня 2023 року був пролонгований кредитодавцем відповідно до п. 2.3.1. договору, також не було надано додатку/додаткової угоди, що підписується позичальником у зв`язку з пролонгацією, тому строк кредитування становив 105 днів. Окрім того, відповідно до вимог п. 1.5.1 Договору, позивач має право на стягнення з відповідача комісії в розмірі 500 грн, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Відповідно до додатку №1 договору про споживчий кредит №7320933 від 17 грудня 2023 року (графік платежів) встановлено дату платежу 31 березня 2024 року, до сплати: кредит в сумі 5 000,00 грн, проценти в сумі 11 625,00 грн, комісія - 500 грн, разом 17 125,00 грн ( а.с.12-13). З відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором ТОВ «Мілоан» станом на 30.04.2024 року вбачається, що відповідачем 01.01.2024 та 18.01.2024 було здійснено частково оплату на погашення кредиту на загальну суму 3000 грн (а.с.15 зворот-17). Отже, суд вважає, що із заявлених позовних вимог та розрахунків заборгованості вбачається наявність заборгованості по кредитному договору на загальну суму 14125 гривень /17125 -3000=14125/. Суд відхиляє заперечення представника відповідача щодо розміру процентів за кредитними договорами, оскільки при укладенні кредитного договору відповідач була повідомлена про розмір відсотків, порядок їх сплати та інші суттєві обставини договору, і добровільно уклала цей договір та користувалася отриманими коштами, частково погашала заборгованість, при цьому відповідачем доказів на спростування вказаних обставин не надано. Спірний договір про споживчий кредит та його умови в судовому порядку не оскаржувалися, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін та відповідно до статей 628, 629 ЦК України є обов`язковими для виконання. Доказів належного виконання кредитного зобов`язання [PERSON] на користь первісного кредитора матеріали справи не містять. За приписами частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина 1 статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Наявними в матеріалах справи договором факторингу, витягам з реєстру боржників і прав вимог, які належно засвідчені, підтверджується перехід права вимоги до позивача. Тобто позивач ТОВ «ФК «Кредит -Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №7320933 від 17.12.2023 року. При цьому, відповідачем належних та допустимих доказів виконання зобов`язань, ні перед первісним кредитором, ні перед позивачем, не надано. Приймаючи до уваги, що відповідач не сплатила своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотки за його користування, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тому суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості по кредитному договору №7320933 від 17.12.2023 року в розмірі 14125,00 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 19.09.2025 (а.с.35). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково на загальну суму 14125 грн, що становить 92,65% від ціни позову (15245,50 грн), тому на користь позивача з [PERSON] слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, в сумі 2244,35 грн (2422,40 х 92,65%). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, то суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Подібні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 910/7310/20. Судом встановлено, що Адвокатське об`єднання «Апологет» в особі адвоката Усенко М.І. надавало позивачу ТОВ "ФК"Кредит - Капітал" правову допомогу на підставі договору про надання правничої допомоги №0107, укладеного 01.07.2025 (а.с.33). Згідно акту №Д/2788 від 19.09.2025 про надання юридичної допомоги, складеного Адвокатським об`єднанням «Апологет» та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК «Кредит-Капітал» та детальним описом наданих послуг від 19.09.2025, адвокатським об`єднанням надано послуги: усна консультація (30 хв.), ознайомлення з матеріалами кредитної справи (2 год.), погодження правової позиції у справі (30 хв.), складання позовної заяви (3 год 30 хв.), подання заяви до суду від імені клієнта (1 шт.). Сума наданих послуг відповідно до договору складає 8000 грн (а.с.34-34 зворот). Відповідно до пункту 2.3 договору про надання правової допомоги від 01.07.2025 року №0107, вартість наданих послуг за одну справу складає 8000 грн. без ПДВ. Пунктом 2.5 договору передбачено, що термін оплати послуг вказаний у Акті наданих робіт. Згідно Акту №Д/2788 від 19.09.2025 року наданих послуг сторони підтвердили факт надання Адвокатським об`єднанням послуг відповідно до положень укладеного Договору про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025 року, жодна зі сторін не мають жодних претензій, скарг та зауважень одна до одної стосовно виконання ними Договору №0107 від 01.07.2025 року. Клієнт зобов`язаний зробити перерахунок суми наданих послуг на рахунок виконавця протягом 1 року з моменту підписання Акту. (а.с.34). У поданому відзиві представника відповідача зокрема міститься клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, також враховуючи, що представник відповідача заперечував проти стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, виходячи з конкретних обставин справи, зокрема ціни позову, суд вважає, що визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн є завищеним, тому слід обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для справи до 3000 грн, що є співмірним з наданим адвокатом обсягом послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Разом з тим, указаний розмір витрат на правову допомогу підлягає перерахунку, пропорційно задоволеним вимогам. Отже стягненню з [PERSON] на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог (92,65 %) у розмірі 2779,50 грн (3 000 грн х 92,65 %).

Outcome: partial