Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

До Деражнянського районного суду Хмельницької області, в порядку загального позовного провадження, надійшов позов зазначеної вище особи до вказаного нею відповідача щодо визначеного позивачем предмету спору, з уточненою в ході судового розгляду, вимогою про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами нам користь [PERSON] на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] на загальну суму 346 105,57 грн. В судовому засіданні представник позивача адвокат Волконогов О.К. просив позов задовольнити із викладених в ньому підстав. Представник відповідача адвокат Зубань О.О. проти задоволення позову категорично заперечив, вказавши на його безпідставність. Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Судом об`єктивно встановлено, що 27 липня 2015 року Деражнянським районним судом Хмельницько1 областi було ухвалено рішення по справі №673/830/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яким позовні вимоги були задоволено частково та стягнуто з [PERSON] 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 19 червня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття. На пiдставi даного рiшення було видано виконавчий лист вiд 28 липня 2015 року. 25.05.2016 року державним виконавцем Дзержинського вiддiлу державної виконавчої служби м. Харкова було відкрито виконавче провадження (далi - ВП) № 51264704. Постановою вiд 23.04.2017 року зазначене ВП було передано у Соснівський відділ ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції (далi - ГТУЮ) у Черкаській областi. Надалі, а саме 22.11.2018 року дане ВП було передане до Шевченківського відділу ДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській областi та прийнято державним виконавцем цього вiддiлу Нелюбою М.А., а згодом державним виконавцем цього вiддiлу Мирною Т. до свого провадження. 07.10.2024 року нею був проведений розрахунок заборгованостi по сплаті алiментiв, розмір якої склав 679 692,28 грн. за перiод з липня 2015 року по 30.09.2024 року. 03.03.2025 року ВП № 51264704 було надіслане до Iзмаїльського вiддiлу ДВС, тобто, по місцю знаходження боржника та по місцю проходження ним військової служби з 19.12.2018 по теперішній час. В своїй позовній заяві [PERSON] зазначив підстави зменшення нарахованої суми заборгованості, серед яких були самостійні виплати боржника, помилкові дії органів ДВС, наявність іншої дитини, участь в бойових діях, перебування у службових відрядженнях, тощо. Статгею 197 СК УкраТни передбачено, що за позовом платника алiментiв суд оже повнгстю або частково звiльнити його вiд сплати заборгованостi за алiментами, якщо вона виникла у зв`язку гз його тяжкою хворобою або гншою обставиною, що мае iстотне значення. Отже, суд може, за передбачених статгею 197 СК УкраУни умов, повнгстю або частково звiльнити платника алiментiв вiд сплати заборгованостi. Аналізуючи зазначені вище доводи Позивача, суд звертає увагу на те, останній не повідомляв суд або стягувача про зміну місця проживання чи служби, чим сам ускладнив виконання рішення суду. Всі дії державних виконавців є законними та відповідають рішенню суду, а неодноразова передача виконавчого провадження між органами ДВС не звільняє відповідача від обов`язку його виконання. В своєму відзиві, з яким погоджується суд, Відповідач зазначив, що у позивача не було об`єктивних перешкод сплачувати аліменти, про судове рішення відносно себе він достеменно знав, бойових наказів розпоряджень посвідчення УБД Позивач суду не надав, отже, суттєвих перешкод сплачувати аліменти не мав, доказів негативного стану здоров?я до суду також не подав. Разом з тим, слід зазначити, що наявність другої дитини на утриманні Позивача [PERSON] не звільняє його від обов`язку щодо першої дитини, оскільки згідно з ч. 2 ст. 192 СК України, зміна матеріального стану може бути підставою для зміни розміру аліментів, але не для звільнення від вже існуючої заборгованості. Слід зазначити, що посилання Позивача на те, що на його утриманні маються інші діти, без підтвердження належними та допустимими доказами погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2017/19. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20. Між тим, Позивач є працездатним, має регулярний дохід, оскільки регулярно отримує зарплатню, з якої можливе відрахування у рахунок стягнення аліментів на утримання його дитини за рішенням Деражнянського районного суду від 27.07.2015, де було чітко визначено обов`язок відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини доходу (не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). Суд також звертає увагу, що жодного рішення про зміну цього обов`язку або його припинення не приймалося та [PERSON] не ініціювалося. Таким чином, розмір відрахувань на неповнолітніх дітей із нарахованого грошового забезпечення Позивача не перевищує 70%, відповідає вимогам ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» та узгоджується з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Крім того, діти від попереднього шлюбу не повинні бути обмежені у правах через народження у платника аліментів іншої дитини, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61- 1031св21). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). З огляду на посилання Позивачем на застосування ст. 197 СК України, суд зауважує, що ст. 197 СК України дійсно передбачено можливість звільнення від сплати заборгованості платника аліментів, однак перелік причин, з яких утворилася заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватися судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. З аналізу судової практики вбачається, що обставинами, які виключають вину платника аліментів у виникненні заборгованості, вважаються хвороба, несвоєчасна виплата зарплати, затримка або неправильне перерахування аліментів банками, помилка державного виконавця у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (постанова ВС від 14.12.2020 у справі № 661/905/19). Частина 2 ст. 197 Сімейного кодексу України (далі СК України) вказує, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Така норма відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у Постановах від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17 (№ 61-2278св18), від 18 січня 2018 року у справі № 706/136/16-ц, від 25 червня 2018 року у справі № 753/23672/16-ц. У даному ж випадку, на думку суду, таких обставин немає, оскільки відсутня доказова база того, що Позивач не мав об`єктивної можливості сплачувати аліменти. Аналогічна вимога иіститься у п.22 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", де вказано, що суд за передбачених ст.197 СК України умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Таким чином, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В свою чергу, ч.1 ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-якi дані, на пiдставi яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги i заперечення учасників справи, та інших обставин, якi мають значення для вирішення справи. Належними є докази, якi містять інформацію шодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи i підлягають встановленню при ухваленні судового рiшення (ч.1,2 ст.77 ЦПК України). Разом з тим, згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності будь-яких передбачених ч. 2 ст. 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості з аліментів, а відтак Позивачу має бути відмовлено у задоволенні позовних вимог. Враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами, тому його позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed