Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» зазначає, що 30.06.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту № 4395187, за умовами якого відповідачу надано кредитні кошти. Кредитний договір укладений в електронній формі відповідно до Закону України Про електронну комерцію. В подальшому укладалося декілька договорів факторингу, а саме, 04.02.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладений договір факторингу № 04-02-01/2022, 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та позивачем укладений договір факторингу № 10-01/2023, за умовами яких право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4395187 від 30.06.2021 перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». В порушення норм закону та умов договору [PERSON] , отримавши кредитні кошти, зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на день подання заяви має заборгованість у розмірі 35 119,90 грн, з яких: 10 650,00 гривень заборгованість за кредитом; 24 282,00 гривень заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 170,40 гривень - інфляційні збитки; 17,50 гривень нараховані 3% річних. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 4395187 від 30.06.2021 у розмірі 35 119,90 гривень та судові витрати. 02.12.2025 ухвалою суду у справі відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в заяві просив у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів та розглянути справу за його відсутності. Відповідно до отриманої інформації з Єдиного державного демографічного реєстру та Єдиної інформаційної системи соціальної сфери [PERSON] зареєстрований на тимчасово окупованій території України, однак є внутрішньо переміщеною особою та проживає за адресою: [ADDRESS] , тому за останньою адресою йому направлено судову повістку про виклик до суду та копію ухвали про відкриття провадження, якою повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, а також роз`яснено право подати відзив на позовну заяву. Вказана судова поштова кореспонденція повернулась до суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, опубліковані оголошення про виклик до суду на офіційному вебпорталі судової влади України. З огляду на те, що відповідач в жодне судове засідання не з`явився, на виконання вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України та ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не подавав, тому зі згоди позивача та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції станом на дату укладення договору, далі Закон № 675-VIII) визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.ч. 4, 6 ст. 11 Закону № 675-VIII). В силу ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону № 675-VIII). При цьому, електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором, є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (ст. 3 Закону № 675-VIII). Іншими словами, це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Судом встановлено, що 30.06.2021 [PERSON] через веб-сайт Товариства шляхом введення логіну та паролю в особистому кабінеті здійснив певну послідовність дій щодо укладання договору, зокрема: вхід до особистого кабінету (за допомогою ідентифікації в інформаційно-телекомунікаційній системі), ознайомлення з договором (вибір опції «підписати») та підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Отже, в такий спосіб між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту № 4395187, за умовами якого відповідачу надано кредитні кошти у сумі 10 650,00 грн, строком на 30 днів, знижена відсоткова ставка 1,425% в день, стандартна відсоткова ставка 1,90% в день. В свою чергу, відповідач зобов`язався своєчасно повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом в порядку, встановленому договором, виконувати інші обов`язки, передбачені цим договором. В подальшому укладалося декілька договорів факторингу, а саме, 04.02.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладений договір факторингу № 04-02-01/2022, 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та позивачем укладений договір факторингу № 10-01/2023, за умовами яких право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4395187 від 30.06.2021 перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Оскільки частиною другою статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, отже, акцептуючи пропозицію ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», [PERSON] погодився на запропоновані кредитором умови користування та порядок надання ним грошових коштів. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За частиною 1 статті 1077, частиною 3 статті 1079 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Таким чином, до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшли всі права первісного кредитора у зобов`язаннях за кредитним договором № 4395187 від 30.06.2021. На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання виконало в повному обсязі, в обумовлені в договорі терміни, перерахувавши кошти відповідачу. В порушення норм закону та умов договору [PERSON] , отримавши кредитні кошти, зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на день подання заяви має заборгованість у розмірі 35 119,90 грн, з яких: 10 650,00 гривень заборгованість за кредитом; 24 282,00 гривень заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 170,40 гривень - інфляційні збитки; 17,50 гривень нараховані 3% річних. Однак, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість у розмірі 16 908,40 гривень, що складається з: 10 650,00 гривень заборгованість за кредитом; 6 070,50 гривень заборгованість за відсотками; 170,40 гривень - інфляційні збитки; 17,50 гривень нараховані 3% річних, виходячи з такого. За змістом статті 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 300/438/18. За умовами договору про надання фінансового кредиту № 4395187 від 30.06.2021, укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] строк його дії становить з 30.06.2021 до 30.07.2021, тобто 30 днів. Між сторонами було погоджено розмір кредиту 10 650,00 грн (пункт 1.3 договору), строк кредиту (пункт 1.4 договору), проценти за користування кредитом 1,90% в день (пункт 1.5.1 та 1.5.2 договору). З огляду на те, що позивач не надав суду доказів погодженого сторонами договору на продовження строку кредиту, розрахунок заборгованості відповідача по процентам за цим договором в межах строку кредитування має бути таким: 10 650,00 (тіло кредиту)/100х1,9х30 днів = 6 070,50 грн, що відповідає встановленому в договорі розміру. Також судом встановлено, що стороною позивача до винесення рішення по суті заявлені до стягнення з відповідача витрати на правову допомогу та подано докази розміру понесених судових витрат на правничу допомогу. Так, з матеріалів справи виходить, що правову допомогу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору № 01-07/2024 від 01.07.2024 про надання правової допомоги здійснювало АДВОКАТСЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ «ЛІГАЛ АССІСТАНС». Представництво та захист прав і законних інтересів клієнта, надання йому необхідної правової допомоги здійснювалось за винагороду в розмірі, встановленому по узгодженню сторін. Акт про отримання правової допомоги від 31.01.2025 до договору № 01-07/2024 від 01.07.2024 про надання правової допомоги свідчить, що адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» надано відповідні юридичні послуги на суму 13 000,00 гривень. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Проаналізувавши наведений в акті про отримання правової допомоги обсяг виконаних робіт, а також подані у справі документи, суд доходить висновку, що відображена інформація щодо характеру, обсягу та рівня оплати виконаної адвокатським бюро роботи (наданих послуг) не повною мірою відповідає критерію розумності та необхідності, є дещо завищеною. Зокрема, суд відмічає, що справа не є справою значної складності, яка потребувала опрацювання різних галузей законодавства, представником позивача не проводились власні розрахунки розміру кредитної заборгованості, практика судів у справах такої категорії є сталою, тому підготовка позову не могла потребувати оцінки перспектив судового врегулювання спору. З урахуванням наведеного вище та конкретних обставин справи, ступеня обґрунтованості та реальності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, розумності їхнього розміру, принципу співмірності судових витрат, розміру наданої правничої допомоги, складністю справи та виконаними адвокатським бюро послугами, часом, витраченим ними на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих послуг, ціною позову і значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, суд вважає необхідним обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу сумою 3 000,00 гривень. З огляду на задоволення позовних вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», вказані витрати необхідно стягнути з відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 грн. будь-яких заяв, клопотань про стягнення з відповідачки інших судових витрат позивачем не заявлено. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню у сумі 16 908,40 гривень, що складає 48,14 % від загальної суми заявлених позивачем вимог, суд стягує з відповідача на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ судовий збір у сумі 1 166,14 гривень.

Outcome: partial