Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

11.05.2021 до Харківського районного суду Харківської області надійшла вищевказана позовна заява та прийнята до провадження. З матеріалів справи вбачається, що позивачі - [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Височанська селищна рада Харківського району Харківської області, в якому просили про припинення спільної часткової власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , з присвоєнням окремих поштових адрес. Судові витрати просили покласти на відповідачів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 01.11.2012 у справі № 2034/2-294/11 здійснено розділ та перерозподілення ідеальних часток між співвласниками житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , та виділено відповідні частки у власність. Як результат позивачі виявили бажання присвоїти окремим об`єктам нерухомості, що утворилися внаслідок зазначеного розподілу, окремі адреси. В якості правових підстав зокрема посилаються на Тимчасовий порядок реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна, затверджений постановою КМУ від 27.03.2019 за № 367. Відповідач у відзиві проти позову заперечував, зазначивши, що вказаний в позові Тимчасовий порядок діяв до 31.12.2020, а отже на момент подачі позовної заяви до Харківського районного суду Харківської області 11.05.2021 зазначені правовідносини регулюються іншим нормативно-правовим документом - Порядком присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна затвердженого постановою КМУ від 07.07.2021 за №690. Органи, уповноважені на присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів будівництва, об`єктів нерухомого майна, визначаються відповідно до частини 5 статті 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Вказує, що присвоєння, зміна та коригування адреси об`єкта нерухомого майна є рішеннями суб`єкта владних повноважень, зокрема виконавчого органу відповідної ради, яке приймається за наявності для того підстав. Наполягав також на тому, що відповідач права позивачів у даному питанні жодним чином не порушує, тому не є неналежним відповідачем, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до розпорядження голови Верховного суду від 08.03.2022 за № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» та Закону України «Про внесення зміни до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус судді» справу передану за підсудністю відповідно акту приймання-передачі справ та речових доказів від 01.04.2022. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 18.10.2023 справу передано за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09.01.2024 вказану цивільну справу прийнято до провадження судді Харківського районного суду Харківської області Даниленко Т.П. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19.08.2024 провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника відповідача. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28.05.2025 провадження у справі поновлено. Призначено підготовче судове засідання. Витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Павлової О.О. ( [ADDRESS] , інформацію, щодо наявності чи відсутності заведення спадкових справ, наявності заповітів, подання заяв про право на спадщину чи відмову від прийняття спадщини, видачі свідоцтва про право на спадщину та надати копію спадкової справи (у разі наявності) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у м. Харкові. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27.11.2025 залучено до участі у справі у якості правонаступника [PERSON] - [PERSON] . Підготовче провадження закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачів адвокат Мельниченко Є.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Звернув увагу на додаткові пояснення у справі, згідно із якими питання сервітуту для надання доступу відповідачу до водопостачання вирішене ще в 2013 році до подання позову, про що вже подано акт з водоканалу та додатково надано копію проекту водовідведення, де на плані чітко видно те, на ділянці, яка огороджена та використовується лише відповідачем, мається колодязь із врізкою до системи комунального водопостачання, а тому посилання відповідача на відсутність можливості доступу до водопостачання є хибними та такими, що покликані затягнути розгляд справи. Просив суд припинити право спільної часткової власності на будинок, звернувши увагу на те, що відповідач за даною вимогою є належним. Щодо вимоги про присвоєння окремих поштових адрес в ході розгляду справи зазначив, що вона є похідною і на її задоволенні він не наполягає, розуміючи, що вирішення вказаного питання не входить до компетенції суду. Представник відповідача адвокат Пекаренін А.А. в судовому засіданні зазначив, що відповідач за вимогою про присвоєння окремих поштових адрес є неналежним, оскільки належним повинен бути орган місцевого самоврядування. В ході розгляду справи пояснив, що відповідач в принципі не має заперечень проти припинення спільної часткової власності, але переконаний, що таке рішення в подальшому значно ускладнить процедуру отримання окремої адреси. Третя особа Височанська селищна рада Харківського району Харківської області в судове засідання свого представника не направила, надала заяву про розгляд справи без її участі та винести судове рішення за наявними у справі матеріалами. Вислухавши позицію представників сторін, дослідивши матеріали справи, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає про таке. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно зі статтею 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною 1 статті 77 вказаного нормативно правового документу визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01.11.2012 у справі № 2034/2-294/11 позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] задоволено частково. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] задоволено в повному обсязі. Проведено розділ житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] відповідно до сьомого додаткового висновку судової будівельно-технічної експертизи ХНДІСЕ ім.засл. проф.М.С. Бокаріуса від 14.12.2011 за №10258/12109/12110, яким: виділено у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на 1/2 частину будинку: по житлових будівлях в будинку літ. «А-1»: житлову кімнату 1-5 площею 12,0 кв.м, житлову кімнату 1-6 пл.11,8 кв.м, житлову кімнату 1-7 пл.11,7 кв.м, в прибудові літ. «А-1-1»: частину кухні 1-1 пл. 10,7 кв.м, по надвірним будівлям: сарай літ. «Д», душ літ. «З», гараж літ. «Е», ворота №1, огорожу №2, частину огорожі №3, Ѕ водопроводу літ. «К», всього на суму 60 400,50 грн, що складає 49/100 частин будинку. Виділено у власність [PERSON] , [PERSON] на 1/2 частину будинку по житлових будівлях в будинку літ. «А-1»: житлову кімнату 1-2 площею 9,7 кв.м, передпокій 1-3 пл.7,3 кв.м, житлову кімнату 1-4 пл.14,7 кв.м, в прибудові літ. «А1-1»: частину кухні 1-1 пл.14,6 кв.м, з надвірних будівель: тамбур літ. «а1», ганок літ. «а2», льох літ. «ап.», вбиральню літ. «Ж», сарай літ. «Б», льох «бп», частину огорожі №3, 1/2 частину водопроводу, а всього на суму 63 923,50 грн, що складає 51/100 частину будинку. Перерозподілено ідеальні частки між співвласниками та визнано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на 49/100 частин зазначеного будинку, замість 1/2 частин будинку; визнано за [PERSON] , [PERSON] право власності на 51/100 частину цього будинку, замість 1/2 частин будинку. Покладено на [PERSON] та [PERSON] виконання необхідних переустаткувань в будинку: встановити перегородку у приміщенні 1-1 прибудови літ. А1-1, улаштувавши приміщення кухні площею 14,6 кв.м, кухні площею 10,7 кв.м; демонтувати дверні блоки між приміщеннями 1-3 та 1-6, 1-3 та 1-5, 1-5 та 1-4, дверні прорізи закласти; улаштувати дверні прорізи у перегородках між приміщеннями 1-1 та 1-6, 1-6 та1-7, вставити дверні блоки; демонтувати перегородку між приміщеннями 1-5 та 1-7 (при демонтажі передбачити заходи щодо переопирання несучих балок перекриття), улаштувавши приміщення: житлову кімнату площею 23,7 кв.м; у зовнішній стіні (зі сторони вул. Харківської) приміщення 1-1 улаштувати віконний отвір, встановити віконний блок та демонтувати існуючий віконний блок, віконний отвір розширити, встановити дверний блок або демонтувати існуючий віконний блок, віконний отвір розширити та встановити віконний блок з дверним блоком, без улаштування віконного отвору у зовнішній стіні у приміщенні 1-1 (при достатньому освітленні приміщення кухні за рахунок другого освітлення через віконний отвір прибудованого тамбуру); прибудувати тамбур з віконним блоком мінімальною шириною 1,5 м; у перекритті приміщення 1-1 демонтувати і закласти лаз на горище та улаштувати два лази на горище для кожної виділювальної частини. Покладено на [PERSON] , [PERSON] виконання наступних переустаткувань в будинку: демонтувати перегородку між приміщеннями 1-2 та 1-4 (при демонтажі передбачити заходи щодо переопирання несучих балок перекриття), улаштувавши приміщення житлової кімнати площею 24,4 кв.м; демонтувати віконний блок між приміщеннями 1-3 та 1-1, віконний отвір закласти (зі сторони квартири, яка виділяється [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ); у перекритті приміщення 1-1 демонтувати і закласти лаз на горище та улаштувати два лази на горище для кожної виділювальної частини. Улаштувати сторонами самостійні мережі електропостачання, газопостачання та опалення. Розподілити горищне приміщення житлового будинку по лінії розподілу житлового будинку без зведення перегородки. Усі запропоновані переобладнання житлового будинку робити відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-2009 «Управління, організація і технологія. Організація будівельного виробництва» і Постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 за №466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт». Зазанчені роботи проводити після отримання дозволу на виконання будівельних робіт, який надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, на підставі затвердженої у встановленому порядку проектної документації, при наявності дозволу виконкому місцевої ради народних депутатів, газового господарства і держпожінспекції. Порядок користування земельною ділянкою між зазначеними співвласниками встановити за додатковим сьомим варіантом судової будівельно-технічної експертизи ХНДІСЕ ім.Бокаріуса від 14.12.2011 №10258/12109/12110 (додаток 2 до додаткового висновку). Виділити у користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] земельну ділянку площею 908,5 кв.м. Виділити у користування [PERSON] , [PERSON] земельну ділянку площею 908,5 кв.м. Встановити на земельну ділянку площею 9,6 кв.м тимчасовий земельний сервітут для прокладки водопроводу від літ.К на земельну ділянку, що виділяється у користування [PERSON] , [PERSON] (межі сервітуту показано пунктиром червоного кольору у додатку 2) до 01 вересня 2013 року. Встановити на земельну ділянку площею 9,6 кв.м земельний сервітут для обслуговування та технічного ремонту прокладеного водопроводу від літ.К на земельну ділянку, що виділяється у користування [PERSON] , [PERSON] (межі сервітуту показано пунктиром червоного кольору у додатку 2). Границю між земельними ділянками двох груп співвласників встановити у такий спосіб: встановити межу по [ADDRESS] , розділивши огорожу на відрізки з розмірами 6,6м та 7,8 (8,6)м, потім по прямій до будинку літ. А-1, далі по лінії розподілу будинку літ. А-1 та прибудови літ.А1-1, далі по боковій стороні тамбуру літ. «а1», потім по прямій лінії відрізок розміром 13,0м до т.А, далі по лінії розподілу сараїв літ. «Д`та літ. «Б», потім по прямій відрізок розміром 1,0 до т.Б, далі під прямим кутом відрізок розміром 6,4м до т.В, потім під прямим кутом відрізок розміром11,25м до межі з домоволодінням [ADDRESS] , розділивши огорожу на відрізки з розмірами 21,4м та 23,1м, згідно схеми додатку №2. Переселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у виділену їм у власність частину зазначеного житлового будинку. Зобов`язати [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкод у користуванні [PERSON] , [PERSON] виділеною їм у власність частиною зазначеного будинку. В задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] , [PERSON] - відмовлено. [INFO] [PERSON] померла. Її частку у спірному домоволодінні успадкував [PERSON] . Позивачі виявили бажання припинити право спільної часткової власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , в межах відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 01.11.2012 у справі № 2034/2-294/11, та присвоїти окремим об`єктам нерухомості, що утворилися внаслідок цього, окремі адреси. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння,користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 3 статті 358 Цивільного кодексу України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 Цивільного кодексу України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. У ч. 1, 2 ст. 369, ч. 2 статті 370 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з пунктом 3.2 глави 3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 06.07.2007 року за № 774/14041, право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). Відповідно до ст. 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Так, з урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги докази в їх сукупності, житловий будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності, частки сторін вже є визначеними. Відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як вбачається із змісту даної норми законодавець визначив чотири самостійні підстави, кожна з яких окремо може слугувати приводом для припинення права власності на частку в спільному майні. Згідно з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі №303/4849/16-ц та у постанові від 18.07.2019 у справі №210/2236/15-ц для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Таким чином, припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що частки сторін вже є визначеними, позивачі та відповідач не зважаючи на спільну власність володіють та користуються кожен своєю часткою, тому в даному випадку припинення права на частку не відбудеться, а лише припиниться право спільної часткової власності на будинок, однак кожен з власників залишається зі своєю часткою. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що припинення права спільної часткової власності сторін не завдасть шкоди співвласнику та право власності на частки сторін зберігаються за ними, суд вважає, що наявні всі підстави для задоволення позову в частині припинення права спільної часткової власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Щодо позовних вимог про присвоєння окремої адреси. Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права. У ч.2 ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд відзначає, що суспільні відносини з присвоєння адрес об`єктам нерухомості регламентовані нормами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2021р. №690; далі за текстом - Порядок №690). Так, відповідно до ч.1, ч.3 ст.26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» адресою об`єкта нерухомого майна є унікальна структурована сукупність реквізитів, що використовуються для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості. Адреса присвоюється об`єктам будівництва, будинкам, будівлям, спорудам, квартирам, гаражним боксам, машино місцям, іншим житловим та нежитловим приміщенням, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Згідно з ч.5 ст.26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» адреса (крім реквізиту, визначеного пунктом 10 частини четвертої цієї статті) присвоюється, змінюється, коригується, анулюється: виконавчим органом сільської, селищної, міської ради - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради. Згідно ч.6 ст. 26-3 3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконавчий орган сільської, селищної, міської та районної у місті ради, місцева державна адміністрація або районна у місті Києві державна адміністрація (далі - орган з присвоєння адреси) протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про необхідність присвоєння адреси об`єкту нового будівництва, визначеного частиною дев`ятою статті 36 та частиною третьою статті37цього Закону: 1)приймає рішення про присвоєння адреси, що повинно містити відомості про ідентифікатор об`єкта будівництва; 2)оприлюднює рішення про присвоєння адреси на своєму офіційному веб-сайті(уразі наявності); 3) вносить інформацію про присвоєння адреси (у тому числі копію рішення про присвоєння адреси) до Реєстру будівельної діяльності. Адреса вважається присвоєною з дня внесення до Реєстру будівельної діяльності інформації про її присвоєння. Водночас із цим, як то указано у ст.26-5 Закону України від 17.02.2011р. № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" присвоєння, зміна, коригування адреси до запровадження електронної системи здійснюються у порядку, визначеному статтею 26-3 цього Закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч.1 ст.26-5; Документи для присвоєння, зміни, коригування адреси подаються відповідно до частини першої та абзацу другого частини четвертої статті 9 Закону України "Про адміністративні послуги" (ч.2 ст.26-5); До запровадження електронної системи присвоєння адреси здійснюється за вибором замовника після отримання права на виконання будівельних робіт або після прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію. Присвоєння адреси самочинно збудованим об`єктам, на які визнано право власності за рішенням суду, та об`єктам, визначеним пунктом 9 розділу V "Прикінцеві положення" цього Закону, здійснюється після прийняття в експлуатацію таких об`єктів (ч.3 ст.26-5); Індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, які будуються (збудовані) на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (крім будинків, які містять дві та більше квартир, споруджених відповідно до законодавства), не потребують прийняття рішення про присвоєння адреси. Адресою такого об`єкта вважається місце розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний будинок, згідно із відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За бажанням замовника такому об`єкту може бути присвоєно адресу в порядку, визначеному цією статтею (ч.4 ст.26-5); Для присвоєння адреси подаються такі документи: 1) заява про присвоєння адреси щодо об`єкта будівництва або закінченого будівництвом об`єкта із зазначенням прізвища, імені, по батькові заявника та реєстраційного номера облікової картки платника податків (за наявності) - для фізичної особи або найменування та ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - для юридичної особи; 2) копія документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій споруджується (споруджено) об`єкт (крім випадків, встановлених Кабінетом Міністрів України в Порядку присвоєння адрес), - у разі, якщо право власності або користування земельною ділянкою не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 3) генеральний план об`єкта будівництва (у разі спорудження об`єкта на підставі проектної документації на будівництво) - у разі подання заяви про присвоєння адреси щодо об`єкта будівництва; 4) копія документа, що дає право на виконання будівельних робіт, - у разі подання заяви про присвоєння адреси щодо об`єкта будівництва (якщо відомості про такий документ не внесено до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів); 5) копія документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, - у разі подання заяви про присвоєння адреси щодо закінченого будівництвом об`єкта (якщо відомості про такий документ не внесено до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів); 6) копія документа, що посвідчує особу заявника, - у разі подання документів поштовим відправленням або в електронній формі; 7) копія документа, що засвідчує повноваження представника, - у разі подання документів представником поштовим відправленням або в електронній формі. Копії документів, що подаються для присвоєння адреси, засвідчуються замовником (його представником). Відповідно до ст.51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету. Виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб. Міська рада утворює у складі виконавчого комітету ради орган з питань містобудування та архітектури. Водночас, відповідно до ч. 11 ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підставами для зміни адреси щодо закінченого будівництвом об`єкта є: 1) зміни в адміністративно-територіальному устрої (у тому числі зміна назви області, району, населеного пункту); 2) зміна назви вулиці, її об`єднання та поділ; 3) зміна назви гідрографічного, соціально-економічного, природно-заповідного або іншого подібного об`єкта; 4) об`єднання, поділ закінчених будівництвом об`єктів, виділення частки із закінченого будівництвом об`єкта (з урахуванням вимог пункту 2 частини третьої цієї статті); 5) упорядкування нумерації об`єктів нерухомого майна у визначених цим Законом випадках та в інших випадках, встановлених Кабінетом Міністрів України в Порядку присвоєння адрес. Рішення про зміну назви адміністративно-територіальної одиниці, вулиці або назви гідрографічного, соціально-економічного, природно-заповідного або іншого подібного об`єкта є одночасно рішенням про зміну адреси. У разі якщо відповідно до законодавства прийнято рішення про зміну меж адміністративно-територіальної одиниці, об`єднання та поділу вулиці, орган з присвоєння адреси протягом 30 календарних днів здійснює впорядкування нумерації (у разі необхідності такого впорядкування). Відповідно до ч. 15 ст. 26-3 Закону України від 17.02.2011р. №3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" підставами для відмови у зміні адреси щодо закінченого будівництвом об`єкта за заявою власника (співвласника) закінченого будівництвом об`єкта (його представника) про зміну адреси є: 1) подання неповного пакета документів; 2) виявлення неповних або недостовірних відомостей у поданих документах, що підтверджено документально; 3) подання заяви особою, яка не є власником (співвласником) об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву про зміну адреси, або його (їх) представником. Згідно з ч.8 ст.26-5 Закону України від 17.02.2011р. №3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" підставами для відмови у присвоєнні, зміні, коригуванні адреси є: 1) подання неповного пакета документів; 2) виявлення неповних або недостовірних відомостей у поданих документах, що підтверджено документально; 3) подання заяви особою, яка не є замовником, або його представником - у разі подання заяви про присвоєння, коригування адреси щодо об`єкта будівництва; 4) подання заяви особою, яка не є власником (співвласниками) об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву про зміну адреси, або його (їх) представником - у разі подання заяви про присвоєння, зміну адреси щодо закінченого будівництвом об`єкта; 5) подання заяви до органу з присвоєння адреси, який не має повноважень приймати рішення про присвоєння, зміну, коригування адреси на відповідній території. Відмова у присвоєнні, зміні, коригуванні адреси з підстав, не передбачених цією частиною, не допускається. Наведені норми дають підстави для висновку про те, що присвоєння, зміна та коригування адреси об`єкта нерухомого майна є рішеннями суб`єкта владних повноважень, зокрема виконавчого органу відповідної ради, яке приймається за наявності для того підстав. Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦК України). Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов. Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Як зазначалося вище, рішення стосовно вимоги, яку заявлено в позовній заяві приймається суб`єктом владних повноважень. Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Outcome: partial