Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

В вересні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості із внесків до ремонтного фонду багатоквартирного будинку. В обґрунтування позову вказує, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 серпня 2025 року № 441159362, власником квартир [ADDRESS] є [PERSON] , загальна площа квартири 37,5 кв.м. В будинку по [ADDRESS] з метою утримання, обслуговування будинку та прибудинкової території було створено ОСББ «Сонячне місто». Відповідач набула право власності на квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину,виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавською М.А. та зареєстрованого в реєстрі № 274. Спадкодавцем та попереднім власником квартири [ADDRESS] був батько [PERSON] [PERSON] ОСББ «Сонячне місто» за життя [PERSON] вже зверталося до Ірпінського міського суду Київської області з позовом про стягнення заборгованості із внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 червня 2018 року по 31 травня 2020 року, позов задоволено (виконавчий лист № 367/4177/20). Відкрито виконавче провадження, рішення не виконано, заборгованість не стягнуто. У лютому 2024 року ОСББ «Сонячне місто» дізналося про смерть власника кв. [ADDRESS] , а також про те, що після його смерті спадкову справу № 10/2023 було заведено приватним нотаріусом Журавською М.А. Відразу було підготовлено та направлено відповідну претензію кредитора на адресу нотаріуса Журавської М.А. У квітні 2024 року від приватного нотаріуса Журавської М.А. надійшов лист вх. № 14/01-16. ОСББ «Сонячне місто» вважає, що вчинило всі дії вчасно та звернулося з вимогою кредитора із сплати заборгованості із внесків до ремонтного фонду будинку в якому розташована належна їй на праві власності квартира, площею 37,5 кв.м. Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку, оформленим протоколом № 3 від 23 травня 2020 року було затверджено додатковий внесок на облаштування водостічної системи відповідно до запропонованого ФОП [PERSON] кошторисом на загальну суму 176 225,00 грн. Внесок відповідно до положень ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про ОСББ» встановлено пропорційно до загальної площі квартири у власності. Збір коштів до 01 червня 2021 року. Розрахунок внеску квартири [ADDRESS] : загальна площа будинку 3 618,4 кв.м, площа квартири 37,5 кв.м. 176 225,00 (сума вказана у кошторисі на виконання робіт):3618,4 (загальна площа квартир/приміщень у власності)=1 826,23 грн. Таким чином, [PERSON] , яка успадкувала квартиру [ADDRESS] , площею 37,5 кв.м., згідно з рішенням зборів була зобов`язана сплатити внесок у розмірі 1 826,23 грн, який за життя не сплатити спадкодавець [PERSON] . Рішенням загальних зборів, затвердженим протоколом № 5 від 28 лютого 2021 року у зв`язку з тим, що акумульованої на підставі рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку, оформленим протоколом № 3 від 23 травня 2020 року суми коштів вистачає для здійснення робіт з монтажу водостічної системи виключно за рахунок співвласників, вирішено «взяти участь у міській програмі підтримки для ОСББ у м. Ірпінь на 2019-2021 рр з проектом на ремонт, монтаж водостічної системи з врахуванням матеріалів згідно з кошторисом». ОСББ «Сонячне місто» 19 березня 2021 року звернулося з заявою на ім`я міського голови на участь у конкурсі в міській Програмі підтримки об`єднань співвласників багатоквартирних будинків та житлово будівельних кооперативів у м. Ірпені у 2019-2021 рр ( заява на участь додається) та стало одним із переможців конкурсу. 01 липня 2021 року між ОСББ «Сонячне місто» та ТОВ «БК «Сервіс Дом» було укладено договір на монтаж водостічної системи. Умови договору було повністю виконано. Таким чином, кошти, які акумулювалися на рахунку ОСББ «Сонячно місто» на підставі рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку, оформленого протоколом № 3 від 23 травня 2020 року було спрямовано на потреби будинку, а саме монтаж водостічної системи. Рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку, затвердженим протоколом б/н від 30 листопада 2021 року було вирішено встановити додатковий внесок на капітальний ремонт будинку пропорційно до загальної площі квартири (квартир), що перебувають у власності. Збір коштів тривав до 30 грудня 2023 року. Загальна сума збору 300 000,00 грн. Розрахунок внеску квартири [ADDRESS] : загальна площа будинку 3 618,4 кв.м., площа квартири 37,5 кв.м.- 300 000,00 (загальна сума):3 618,4 (загальна площа квартири/приміщень у власності) = 82,91 грн/ кв.м. 82,91 грн (внесок відносно загальної площі квартир/приміщень)*37,5 кв.м.(площа квартири у власності відповідача) =3 109,13 грн. Таким чином, [PERSON] , яка успадкувала квартиру [ADDRESS] , площею 37,5 кв.м., згідно із рішенням зборів була зобов`язана сплатити внесок у розмірі 3 109,13 грн, який за життя не сплатив [PERSON] , проте свої зобов`язання станом на дату позову не виконала. 03 червня 2025 року ОСББ «Сонячне місто» було укладено договір № 03/6 на оздоблювальний ремонт (ремонт, фарбування фасаду будинку). Вартість робіт згідно з кошторисом 442 683,00 грн. 06 червня 2025 року ОСББ « Сонячне місто» подано заявку на ім`я в.о. міського голови на участь у конкурсі програми підтримки ОСББ та житлово будівельних кооперативів у місті Ірпені на 2023-2025 рр. Незважаючи на неодноразові попередження про необхідність своєчасно сплатити внески до ремонтного фонду будинку, [PERSON] не сплатила затверджені рішенням загальних зборів ОСББ «Сонянче місто» додаткових внесків на ремонт будинку, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість зі сплати внесків за період з 01 червня по 26 серпня в загальному розмірі 3 228,24 грн, які складаються із заборгованості 18 26,23 грн; інфляційних втрат у розмірі 1 170,01 грн; 3% річних у розмірі 232,00 грн; за період з 01 січня 2022 року по 26 серпня 2025 року в загальному розмірі 3 853,28 грн, яка складається із заборгованості 3 109,13 грн; інфляційних втрат у розмірі 590,15 грн; 3% річних у розмірі 154,00 грн, а всього 7 081,52 грн. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач про дату, час і місце слухання справи була повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, отриманих судом відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Судові повістки, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] повернулися до суду, як неотримані відповідачем із зазначенням у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм правом та не направила суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надала, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявила, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Зважаючи на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 223, 280 ЦПК України. 04 вересня 2025 року та 10 вересня 2025 року представник позивача через систему «Електронний суд» подав клопотання про долучення доказів. Суд зазначає, що дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч.ч. 1,8 ст. 279 ЦІК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 Розділу ІІІ цього Кодексу. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Додаткові пояснення не передбачені ЦПК України. Згідно зі ст. 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Звертаючись з позовною заявою, позивачем надано суду всі докази, які він вважав за достатнє. Жодних вказівок про неможливість надання доказів у встановлений строк, позовна заява не містила. З викладеного вбачається, що така поведінка Позивача містить ознаки зловживання процесуальними правами, адже Позивач, направляючи до суду клопотання про долучення доказів, просить долучити до матеріалів справи докази на 4 арк., намагаючись у такій спосіб долучити до справи нові докази з порушенням строків. Вважає таку поведінку позивача проявом неповаги до суду та відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. Процесуальні гарантії, викладені у ст.6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Colder v. The United Kingdom ), п. п. 28 - 36. Series A №18). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення «спору судом». Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, в судовому засіданні встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] ( а.с.16). В будинку по [ADDRESS] з метою утримання, обслуговування будинку та прибудинкової території було створено ОСББ «Сонячне місто». Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку, оформленим протоколом № 3 від 23 травня 2020 року було затверджено додатковий внесок на облаштування водостічної системи відповідно до запропонованого ФОП [PERSON] кошторисом на загальну суму 176 225,00 грн. Внесок відповідно до положень ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про ОСББ» встановлено пропорційно до загальної площі квартири у власності. Збір коштів до 01 червня 2021 року. Розрахунок внеску квартири [ADDRESS] : загальна площа будинку 3 618,4 кв.м, площа квартири 37,5 кв.м. 176 225,00 (сума вказана у кошторисі на виконання робіт):3618,4 (загальна площа квартир/приміщень у власності)=1 826,23 грн ( а.с.26). 23 лютого 2021 року державним виконавцем Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мельниковою В.В. відрито виконавче провадження № 64603271 з виконання виконавчого листа № 367/4177/20 виданого 15.02.2021 Ірпінським міським судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь ОСББ « Сонячне місто» заборгованості із внесків та платежів на утримання багатоквартирного будинку у загальному розмірі 5 979,37 грн, що складається із заборгованості 5573,75 грн, інфляційних втрат 254,36 грн; 3% річних у розмірі 151,26 грн., а також стягнути судовий збір у розмірі 2 102,00 грн, а всього 8 081,37 грн ( а.с.13). Рішенням загальних зборів, затвердженим протоколом № 5 від 28 лютого 2021 року у зв`язку з тим, що акумульованої на підставі рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку, оформленим протоколом № 3 від 23 травня 2020 року суми коштів вистачає для здійснення робіт з монтажу водостічної системи виключно за рахунок співвласників, вирішено «взяти участь у міській програмі підтримки для ОСББ у м. Ірпінь на 2019-2021 рр з проектом на ремонт, монтаж водостічної системи з врахуванням матеріалів згідно з кошторисом» (а.с.27). Рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку, затвердженим протоколом б/н від 30 листопада 2021 року було вирішено встановити додатковий внесок на капітальний ремонт будинку пропорційно до загальної площі квартири (квартир), що перебувають у власності. Збір коштів тривав до 30 грудня 2023 року. Загальна сума збору 300 000,00 грн. Розрахунок внеску квартири [ADDRESS] : загальна площа будинку 3 618,4 кв.м., площа квартири 37,5 кв.м.- 300 000,00 (загальна сума):3 618,4 (загальна площа квартири/приміщень у власності) = 82,91 грн/ кв.м. 82,91 грн (внесок відносно загальної площі квартир/приміщень)*37,5 кв.м.( площа квартири у власності відповідача) =3 109,13 грн (а.с.28). У відповідності до вимог ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року№417-VIII (далі - Закон №417), кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Згідно зі статтею 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» вищим органом управління об`єднання є загальні збори, до виключної компетенції яких належить, зокрема, затвердження статуту об`єднання, визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Згідно зі ст.ст. 4, 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належною утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово- комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки,передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; використовувати приміщення за призначенням,дотримуватися правил користування приміщеннями; забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення; забезпечувати дотримання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції,реставрації,поточного і капітального ремонтів,технічного переоснащення приміщень або їх частин; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; дотримуватися вимог правил утримання житлового будинку і прибудинкової території,правил пожежної безпеки,санітарних норм; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; відшкодовувати збитки,заподіяні майну інших співвласників; виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням; запобігати псуванню спільного майна, інформувати органи управління об`єднання про пошкодження та вихід з ладу технічного обладнання; дотримуватися чистоти у місцях загального користування та тиші згідно з вимогами, встановленими законодавством. Статутом об`єднання можуть бути встановлені інші обов`язки співвласників. Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» об`єднання має право, зокрема, здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів. Згідно положень п. 11 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» рішення зборів співвласників є обов`язковими для всіх співвласників, включаючи тих, які набули право власності на квартиру чи нежитлове приміщення після прийняття рішення. Відповідно до статті 17 Закону ОСББ вправі вимагати своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання платежів, зборів і внесків від власників приміщень, а також відрахувань до резервного і ремонтних фондів. Відповідно до статуту ОСББ (Розділ V, пункт 2) співвласник зобов`язаний, серед іншого, виконувати рішення статутних органів, прийнятих у межах їхніх повноважень; своєчасно та в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирною будинку» для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Відповідно до Постанови ВСУ від 13.11.2019 року у справі № 686/14833/15-ц, особа є власником квартири та споживачем послуг з утримання будинку, які надає ОСББ за тарифами, затвердженими рішеннями загальних зборів об`єднання, а тому відсутність між сторонами договірних зобов`язань не звільняє споживача від сплати за надані житлово-комунальні послуги. Верховний Суд в постанові від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17 зробив висновок, що не проживання споживача у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє останнього, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.608,1218,1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. Відповідно до ч. 2ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1, ч. 5ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Виходячи з аналізу зазначених правових норм фактичне подання особою в передбачений законом строк заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини свідчить про прийняття нею спадщини. Крім того у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Відповідно до ч. 1ст. 1231 ЦК України, до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємець відповідає за боргами спадкодавця в межах реальної вартості успадкованого ним майна. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Водночас, суд звертає увагу на те, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. постанову Великої палати Верховного Суду від 11.10.2023 № 756/8056/19, провадження № 14-94цс21). За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 757/37126/18 (провадження № 61-406св21) загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру відсотків та пені, наявності доказів, що їх підтверджують). Як вказано у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.11.2023 № 204/5103/21 (61-7279св23), від 12.10.2023 у справі № 308/3956/15-ц (провадження № 61-8074св22), від 22.06.2022 у справі № 296/7213/15 (провадження № 61-10125св21): суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Положеннями ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Тобто, на суд лише покладено обов`язок сприяння учасникам процесу в реалізації ними своїх прав, а не збирання доказів та встановлення осіб, які мають відповідати за позовом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Статтями 83 та 84 ЦПК України врегульовано порядок подання та витребування доказів судом. Тобто, законом на суд у певних випадках лише покладено обов`язок витребувати докази щодо предмету спору за клопотанням сторін. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суду не надано взагалі правовстановлюючих документів щодо права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , а також доказів на підтвердження факту смерті [PERSON] та прийняті після його смерті спадщини [PERSON] . Тільки в позовній заяві зазначено, що відповідач набула право власності на квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину,виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавською М.А. та зареєстрованого в реєстрі № 274. Спадкодавцем та попереднім власником квартири [ADDRESS] був батько [PERSON] [PERSON] . Відсутність таких доказів в матеріалах справи унеможливлює перевірку судом наявності підстав стягнення оплати з відповідача, оскільки у суду відсутня можливість визначити коло спадкоємців, наявність спадкового майна, а з клопотанням про витребування доказів, зокрема спадкової справи, представник позивача до суду не звертався. Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За результатами розгляду справи, позивачем не надано належні та допустимі докази у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог. Як роз`яснено в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 ). За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, з урахуванням встановленого, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи обґрунтування позову та доводи заперечень, враховуючи те, що позивачем не подані належні та допустимі докази, що містять відомості щодо предмета доказування, таким чином не виконано процесуального обов`язку щодо доведення обставин утримання будинку, в якому знаходиться належна відповідачам квартира, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів заявленої до стягнення суми боргу, за таких умов заявлений позов не підлягає задоволенню. Враховуючи, що вимоги про стягнення інфляційних втрат на 3% річних є похідними від позовної вимоги про стягнення заборгованості, то такі вимоги також задоволенню не підлягають. У рішеннях Європейського суду з справ людини неодноразово робились висновки про те, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (див. рішення від 09.12.1994 у справах «Руіз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), п. 29, та «Гарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26). Ці принципи застосовувалися в низці справ проти України (див., наприклад, рішення від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява № 22750/02, п.п. 42-47; від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25; від 07.10.2010 у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява № 5231/04, п.п. 18, 19). Розподіл судових витрат між сторонами. За положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовив у задоволенні позову, витрати щодо розгляду справи покладаються на позивача.

Outcome: dismissed