Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: представник позивача ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернувся до суду із позовом (а.с. 1-5), до відповідача [PERSON] , в якому, із врахуванням зменшених позовних\~вимог (а.с. 202-207), просить стягнути з відповідача на користь позивача 22\~440 грн заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору у розмірі 2\~422,40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 13\~000 грн. Обґрунтовує позовні вимог тим, що 24.09.2024 між ТОВ «Еко Фін», право вимоги від якого 08.09.2025 на підставі договору №08-09/25 про відступлення прав вимоги перейшло до позивача ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», та відповідачем [PERSON] , в електронній формі, було укладено кредитний договір №23462826, на таких умовах: сума кредиту 6\~000 грн.; строк кредитування 365 днів (з 24.09.2024 до 23.09.2025); процентна ставка 0,70% (протягом пільгового періоду), денна процентна ставка 1%. Первісний кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання, в той час, як відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, в загальному розмірі 22\~440 грн., з яких: 6\~000 грн заборгованість за тілом кредиту; 16\~440 грн заборгованість за відсотками. Відповідач [PERSON] та його представниця адвокатка Зачепіло З.Я. подали відзив (а.с. 188-193), заперечення (а.с. 233-237), в яких зазначили про часткове визнання позовних вимог, а саме погоджуються на стягнення 6\~000 грн заборгованості за тілом кредиту та 8\~220 грн заборгованості за відсотками. Свої заперечення проти позову обґрунтовують тим, що розмір нарахованих процентів суперечить вимогам ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки розмір таких є непропорційно високим та несправедливим. Стороною позивача не надано належного розрахунку нарахування відсотків після відступлення права вимоги. Розмір витрат на правничу допомогу (13\~000 грн) є неспівмірним із складністю справи, ціною позову та наданих адвокатом послуг, у зв`язку із чим, не відповідає критерію розумності. Представник позивача ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» подав відповідь на\~відзив (а.с. 202- 207) та письмові пояснення (а.с. 249-253), суть яких зводяться до того, що відповідач [PERSON] підписуючи кредитний договір погодився з усіма умовами такого, в тому числі і щодо розміру відсотків, ставка яких чітко визначена. Доказів того, що відповідач під час укладення договору діяв несвідомо та недобровільно - ним не надано. Оскільки нарахування відсотків відбулось в межах строку кредитування та за погодженою з відповідачем відсотковою ставкою, розмір таких слід стягнути з нього на користь позивача. У судовому засіданні представниця позивача ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» - Кондрат Л.Г. зменшені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представниця адвокатка Зачепіло З.Я. у судове засідання не з`явились. Відповідач [PERSON] на адресу суду надіслав клопотання (а.с. 244) про розгляд справи без його участі. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 07 жовтня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторона відповідача 24.10.2025, 01.12.2025 подала відзив та заперечення. 18.11.2025 подала клопотання про відкладення судового засідання, а 10.12.2025 подала клопотання про розгляд справи без участі відповідача. Сторона позивача 05.11.2025, 12.12.2025 подала відповідь на відзив та письмові пояснення. 14.11.2025 та 26.11.2025 подала клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, які ухвалами суду задоволено. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що 24.09.2024 між ТОВ «Еко Фін» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №23462826 (а.с. 8 -19), який підписано відповідачем електронним підписом (одноразовим ідентифікатором), на таких умовах: сума кредиту 6\~000 грн (п. 2.2.); строк кредитування 365 днів (з 24.09.2024 до 23.09.2025); денна процентна ставка 0,99% (п. 2.9.). На підставі укладеного кредитного договору №23462826 відповідачу [PERSON] 24.09.2024, на його картку [NUMBER] , було перераховано 6\~000 грн., що підтверджується квитанцією №42718-12126-10204 (а.с. 112). Додатковими договорами про пролонгацію (а.с. 35-36, 46-47, 57-58, 68-69, 79-80, 90-91) було продовжено пільговий період до 98 днів (з 24.09.2024 до 30.12.2024). Згідно із копією договору №08-09/25 про відступлення (купівлю продаж) права вимоги від 08.09.2025 (а.с. 128-132), ТОВ «Еко Фін» відступив позивачу ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» право вимоги, в тому числі до відповідача [PERSON] , за кредитним договором №23462826 (а.с. 144). Відповідно до виписи за кредитом (а.с. 114-118) та розрахунку заборгованості (а.с. 127), заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором №23462826 становить 22\~860 грн., з яких: 6\~000 грн заборгованість за тілом кредиту; 16\~860 грн заборгованість за відсотками. Однак, враховуючи зменшення позивачем позовних вимог, останній просить стягнути з відповідача 22\~440 грн., з яких: 6\~000 грн заборгованість за тілом кредиту; 16\~440 грн заборгованість за відсотками. Спірні правовідносини у даній справі виникли стосовно належного виконання умов кредитного договору, непогашення відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. ІV. Оцінка суду: суд, вивчивши зміст заяв по суті справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, доходить такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Механізм укладення електронної угоди, яким скористався позивач у взаємовідносинах із відповідачем врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно - телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Так, суд встановив, що відповідач [PERSON] та ТОВ «Еко Фін» 24.09.2024 уклали кредитний договір №23462826, згідно із яким, ТОВ «Еко Фін» надало відповідачу кредит. Даний договір було підписано відповідачем електронним підписом. 08.09.20025 право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №23462826 від ТОВ «Еко Фін» перейшло до позивача ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС». Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, наслідком неповідомлення боржника про проведену заміну кредитора у зобов`язанні є лише те, що боржник може виконати свої зобов`язання первісному кредитору і таке виконання буде вважатися належним. Отже, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Тобто неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Про що, в тому числі, вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15. Доказів належного виконання зобов`язання по поверненню кредитних коштів сторона відповідача суду не надала, не подала будь - яких доказів на спростування користування наданими відповідачу коштами, а також не подала будь - яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості. Окрім цього, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 1048; ч. 1 ст. 1045 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)). Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом») (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16). Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)». Згідно із умовами кредитного договору №23462826, строк кредитування становить 365 днів, а тому, позивач при нарахування відсотків діяв правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 23462826, у розмірі 22\~440 грн., яка складається із: 6\~000 грн заборгованості за тілом кредиту та 16\~440 грн заборгованості за нарахованими відсотками. При цьому, доводи сторони відповідача про те, що розмір нарахованих процентів суперечить вимогам ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки розмір таких є непропорційно високим та несправедливим, не заслуговують на увагу з огляду на таке. Відповідно до\~ст. 205 ЦК України,\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 1, 3\~ст. 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ч. 1\~ст. 638 ЦК України,\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідач [PERSON] не заперечує факту укладення кредитного договору і отримання на підставі вказаного договору кредитних коштів. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач не виконав зобов`язань за кредитним договором, допущену заборгованість ним у встановленому порядку не погашено. Відповідно до ст. 629 ЦК України,\~договір є обов`язковим до виконання сторонами. За змістом ст. 526, 615 ЦК України,\~зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно з ст. 599 ЦК України,\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~ст. 525 ЦК України,\~одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України,\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки\~ст. 629 ЦК України\~встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. А тому, суд вважає, що відповідно до умов кредитного договору, позивач обґрунтовано нараховував проценти в межах строку кредитування, що відображено у розрахунках заборгованості, та не суперечить встановленим обмеженням, передбаченим ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» і не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором у розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», за змістом якого, несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Однак, суд звертає увагу, що дана норма стосується щодо вимог про нарахування пені, яку позивач у даній справі не нараховував. Відповідно до ст. 8 Конституції України, ч. 3 ст. 2 ЦПК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21.01.1999), зокрема, зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Тому, за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не вважає за необхідне давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у даній справі. V. Розподіл судових витрат: відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вимогами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №0559500008 від 30.09.2025 (а.с. 7), а тому, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про задоволення позову, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача 2\~422,40 грн сплаченого судового збору. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 13\~000 грн надав: договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024, який укладений між АО «Лігал Ассістанс» та позивачем ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», в якому визначено, що вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього договору (а.с. 152-154); прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», де визначена вартість усіх видів послуг (а.с. 156); заявку на надання юридичної допомоги № 95 від 09.09.2025 та витяг з акта № 18 від 22.09.2025 про надання юридичної допомоги, згідно з якими АО «Лігал Ассістанс» та позивач ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» погодили надання таких послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] : надання усної консультації (2 год) 4 000 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (3 год) 9 000 грн. Загальна вартість 13\~000 грн (а.с. 157, 158). Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільні справі, суд зазначає, що суду надано належні докази понесення витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи вищевикладене, а також те, що сторона відповідача заявила клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу у зв`язку із його неспівмірністю, з огляду на принципи пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, виходячи з об`єму виконаних робіт, суд вважає, що стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. На підставі викладеного, ст. 526, 614, 626, 639, 1046, 1077, 1078, 1082 ЦК України та

Outcome: partial