Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

І.Короткий зміст вимог заяви. Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за Договором позики №2908529 від 08.08.2021 року в розмірі 71 080 грн. 80 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 гривень. В обґрунтування позову покликається на наступне: 08.08.2021 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» був укладений Договір позики №2908529 (надалі за текстом Договір) в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідачки (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, п. 12 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України). Відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання позики) на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. Підписанням Договору відповідачка також підтвердила, що вона вивчила та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, у т.ч. і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ» (далі Правила), які є невід`ємною частиною договору; вивчила та повністю погоджується з умовами цього договору позики (п.п. 8.3.5 та 8.3.6 договору позики). Зазначає, що пунктом 2.3. Договору встановлені параметри позики: тип позики: короткострокова; мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; сума позики: 8 400 грн, строк позики: до 07.09.2021 року (30 днів). Окрім того, умовами договору позику визначений розмір процентів за користування та прострочення сплати позики (п.п. 2.4.2., 2.4.3., 2.4.4., 2.5). Вказує, що 29.12.2021р. між ТОВ «МАНІФОЮ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №29/12-2021, відповідно до якого ТОВ «МАНІФОЮ» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики №2908529 від 08.08.2021 року укладений між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] , сума заборгованості за яким, станом на дату відступлення права вимоги, складає 25 972,80 гривень, з яких: 8 400,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 13 372,80 гривень - заборгованість за процентами, 4 200 гривень - заборгованість з комісії. Таким чином, стверджує, що ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідачки, а ТОВ «МАНІФОЮ» втратило такі права. Зазначає, що не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, відповідачка порушила зазначені норми законодавства та умови договору. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 17.11.2022 р., відповідно до розрахунку заборгованості станом на день підготовки позову, становить 71 080,80 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 8 400,00 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 13 372,80 грн, заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 45 108 грн, заборгованість з комісії 4 200 грн. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 71 080 грн. 80 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 гривень. ІІ.Короткий зміст інших заяв по суті справи. Відповідачка [PERSON] скерувала на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому така просила у задоволенні позову відмовити. Зокрема, заперечуючи проти позову, вказала, що Договір про надання позики № 2908529 від 08.08.2021 року містить ознаки Кредитного договору. Оскільки надання коштів з умовою сплати процентів - це фінансова послуга, яка потребує наявності ліцензії відповідно до Закону України від 12.07.2001 р. №2664-111 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», то кошти в позику під процент або в кредит можуть надавати лише фінустанови - резиденти або нерезиденти, на яких вимога щодо отримання ліцензії для надання таких послуг на території України не поширюється. Відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 31.03.2006 р. №5555 «Про можливість надання юридичними особами - суб`єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, фінансових послуг з надання коштів у позику та надання поручительств», зареєстрованого у Мін`юсті України 25.04.2006 р. за №477/12351, юридичні особи - суб`єкти господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, надають фінансові послуги з надання коштів у позику (крім на умовах фінансового кредиту) та поручительств відповідно до вимоги цивільного законодавства та з урахуванням вимог законодавства України щодо запобігання та протидії легалізації (відмиванню (доходів), одержаних злочинним шляхом. Крім того, представник відповідачки зазначила, що позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості за Договором № 2908529 від 08.08.2021 року у сумі 71 080 грн. 80 коп., а саме, не надано пояснення щодо нарахування заборгованості за відсотками. Із матеріалів справи, заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому цей конкретний позов не може бути задоволений, оскільки він є необґрунтованими, а позовні вимоги - недоведені. Надані позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені робітниками організації - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідачки перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір. Також зазначає, що згідно зі змістом позовної заяви, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» просить суд стягнути з неї заборгованість в розмірі 71 080 грн. 80 коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 8 400 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 13 372 грн. 80 коп.; заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 45 108 грн. 00 коп.; заборгованість з комісії 4 200 грн. 00 коп. Звертає увагу, що розмір нарахованих відсотків, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Також посилаючись на ст. 256 ЦК України, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України зазначає, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідачки пені відповідно до наведеного розрахунку знаходиться за межами річного строку позовної давності. Крім цього, вказує, що за змістом п. п. 6, 7, 8, 9, 10 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Також, зазначає, що матеріали справи не містять доказів (поштових квитанцій) направлення позивачем досудових вимог про необхідність сплати простроченої заборгованості. Таким чином зазначені обставини не підтверджені доказами у справі. Досудові вимоги про необхідність сплати простроченої заборгованості, не надають права банку для звернення до суду за достроковим стягненням всієї суми заборгованості за кредитом. Зазначене твердження суду протирічить нормам законодавства, а також умовам кредитного договору. З огляду на вищевикладене, вважає що позовна заява про стягнення кредитної заборгованості, подана Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до [PERSON] , є поданою з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою та передчасною. Представник позивача ТОВ «Вердикт Капітал» - адвокат Мальцева А.В. подала відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказала, що відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладення договору позики, шляхом заповнення заяви про надання кредиту на сайті, з веденням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації реквізитів своєї банківської карти, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти у сумі 8400, 00 грн.; кредитні кошти видавались не через касу банку, а через безготівковий розрахунок на особисту карту позичальника, а тому позиція відповідачки про відсутність первинних бухгалтерських документів - це спроба невиконання зобов`язання останньою; посилання відповідачки на ЗУ «Про споживче кредитування» не заслуговує на увагу, оскільки нараховані відсотки не є пенею, а саме процентами нарахування за умовами договору позики, у т.ч. і за неналежне виконання даного договору позики; щодо відповідності позовної заяви ст.175 ЦПК України, вказала, що суд вже вирішив це питання, відкривши провадження по справі. Крім того, представником ТОВ «ДЕБТ ФОРС» адвокатом Мальцевою А.В. подано додаткові пояснення щодо права позивача на стягнення заборгованості за процентами з відповідачки, які за своїм змістом є аналогічними доводам, викладеним у позовній заяві. ІІІ.Позиція учасників справи. В судовому засідання представник позивача ТОВ «ДЕБТ ФОРС» (правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал») адвокат Сердійчук О.Л. вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, однак від представника відповідачки Зачепіло З.Я. до суду надійшла заява, в якій така просила розгляд справи здійснювати без участі сторони відповідача, вимоги відповідачки заявлені у відзиві задовольнити та у задоволені позовних вимог позивача відмовити. ІV. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 20.01.2023 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Ухвалою суду від 11.09.2023 року залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» до участі у справі як правонаступника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». V. Обставини справи, встановлені судом. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Суть спору сторін зводиться до неналежного виконання зобов`язання відповідачкою за Договором позики №2908529 від 08.08.2021р., який наданий ТОВ «МАНІФОЮ» та право на які відступлені ТОВ «Дебт Форс» згідно з договорами факторингу. Судом встановлено, що 08.08.2021 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» був укладений Договір позики №2908529. Вказаний договір укладено шляхом підписання електронним підписом відповідачки (вчиненим одноразовим ідентифікатором з врахуванням положень ч.6 і 12 п. 1 ст.3, п. 12 ст.11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію» та ч.1 ст.205 Цивільного кодексу України). Правилами (чинними на момент спірних правовідносин), зокрема п. 4.3.1 передбачено, що договір позики з фізичною особою укладається в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства дистанційно, в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Пунктом 4.3.2 Правил визначено, що оферта, що містить повний текст договору позики, розміщується товариством в особистому кабінеті та надається для вивчення й погодження фізичний особі, яка бажає укласти договір позики. Пунктом 4.3.5 Правил визначено, що прийняття оферти (акцепту) фізичною особою, яка бажає укласти договір позики, відбувається шляхом надсилання електронного повідомлення, яке містить істотні умови договору позики. Пунктом 4.3.6 Правил визначено, що договірна документація підписується позичальником одноразовим ідентифікатором, що генерується та надсилається йому товариством за вказаними в особистому кабінеті контактними даними; товариством підписується відповідна електрона договірна документація електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Пунктом 4.3.7 Правил визначено, що на підтвердження укладення договору позики позикодавець направляє позичальнику електронне повідомлення про укладення договору позики. Пунктом 4.3.78 Правил визначено, що електронний договір, укладений відповідно до процедури, описаної вище, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні статей 641, 644 ЦК України. Пунктом 2.1. договору позики встановлено, що за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж саму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Строк дії договору - період, на який укладається договір позики, що починає обчислюватися з дати укладення договору позики і спливає через три місяці після спливу строку позики. Строк позики - період протягом якого позика передається у власність позичальнику, визначений договором. Початковий строк позики визначається п. 2.3.4. договору. Разом з тим, строк позики може бути продовжено шляхом укладення сторонами відповідної додаткової угоди. Мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника (п.2.3.2 договору). Сума позики: 8 400 грн (п.2.3.3 договору). Строк позики: до 07 вересня 2021 року (30 днів) (п.2.3.4 договору). Середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1,59200 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики (п.2.4.2 договору). Базова процентна ставка за позикою фіксована: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою (п.2.4.4 договору). Розмір процентів на прострочену позику фіксований: 1,01% від суми позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою (п.2.5 договору). Згідно п.3.1.2. Договору позики, у межах строку позики проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до п.3 Додатку №1 до Договору. Відповідно до Розрахунку за договором позики № 2908529 від 08 серпня 2021 року (додаток №1) сторонами встановлено графік обов`язкових платежів в межах строку позики, де визначено суму нарахованих процентів (середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний 1,59200%%) у розмірі 4 011,90 грн за 30 днів, а саме: з 08 серпня 2021 року по 07 вересня 2021 року (включно). Зокрема, п.п.3.3 Договору позики визначено, що першим днем користування позикою є наступний день з дня надання позики. 29 грудня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №29/12-2021, відповідно до умов якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором позики №2908529 від 08.08.2021р., що укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] . Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №29/12-2021 від 29 грудня 2021 року було відступлено заборгованість за позикою у розмірі 8 400 грн, заборгованість за процентами за користування позикою у розмірі 13 372,80 грн, заборгованість за процентами за прострочену позику у розмірі 4 200 грн. З розрахунку ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» станом на 17.11.2022 року вбачається, що проценти за користування позикою продовжували нараховувати до 26.06.2022 року. Також судом встановлено, що 09.03.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» було укладено Договір №09-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» право вимоги за Кредитним договором №2908529 від 08.08.2021 р., що був укладений між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] . Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору №09-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 09.03.2023 року було відступлено заборгованість за основним зобов`язанням у розмірі 8 400 грн, заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 122 992,80 грн, заборгованість за нарахованими комісіями у розмірі 4 200 грн. В подальшому 11.05.2023 р. між ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС» укладено Договір №11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» відступило ТОВ «ДЕБТ ФОРС», а ТОВ «ДЕБТ ФОРС» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №2908529 при цьому ТОВ «ДЕБТ ФОРС» набуло статусу кредитора по відношенню до боржника. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору №11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 11.05.2023 року було відступлено заборгованість за основним зобов`язанням у розмірі 8 400 грн, заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 122 992,80 грн, заборгованість за нарахованими комісіями у розмірі 4 200 грн. Таким чином, ТОВ «ДЕБТ ФОРС» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачкою [PERSON] . ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно п. 1) ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з положеннями ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України). За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Матеріалами справи підтверджується, що 08 серпня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачкою [PERSON] укладено договір позики № 2908529, який позичальниця підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з приписами ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою таких не надано, не доведено, що вона не використовувала одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми договору позики, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Підписавши електронний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідачка підтвердила свою згоду з усіма істотними умовами договору, в тому числі щодо процентів за користування позикою. Щодо твердження відповідачки у відзиві про те, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, то такі спростовуються, зокрема, довідкою наданою платіжним провайдером ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «МАНІФОЮ» про переказ грошових коштів, на карту № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 101967078 і згідно наданої довідки по вказаному рахунку 08.08.2021 року на цю карту зараховано переказ коштів в сумі 8400 грн. Доказів того, що банківська картка із зазначеними реквізитами не належала позичальнику [PERSON] , останньою не надано. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачем підтверджено, що ТОВ «МАНІФОЮ» виконало свої зобов`язання за Договору позики 2908529 від 08 серпня 2021 року в повному обсязі, надавши відповідачці позику у розмірі 8 4000 грн. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачкою не надано доказів сплати заборгованості за кредитним договором. Розрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, - відповідачкою також не наданий. Згідно із частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У п. 2.4.4. та п. 2.5. договору позики № 2908529 від 8 серпня 2021 року вказані і обмовленні проценти за користування позикою та прострочення сплати позики. Пунктом 3.2.1 договору передбачено, що у випадку неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань проценти на прострочену позику нараховуються у розмірі визначеному п.2.5 договору, а саме у розмірі 1,01% від суми позики, за кожен день прострочення. Відповідно до преамбули договору позики, строк дії договору - це період, на який укладається договір позики, що починає обчислюватися з дати укладення договору позики і спливає через три місяці після спливу строку позики, який може бути продовжений. Отже, строк дії договору позики № 2908529 від 8 серпня 2021 року, що укладений між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] сплив через три місяці після спливу позики 7 вересня 2021 року, тобто, 8 грудня 2021 року. З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення позичальником дій, передбачених п. 4.5.4 договору №2908229 від 08.08.2021 року, відсутні підстави вважати, що відбулося продовження строку користування позикою. Враховуючи те, що строк дії договору позики № 2908529 від 8 серпня 2021 року, що укладений між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] сплив через три місяці після спливу позики 7 вересня 2021 року, тобто, 8 грудня 2021 року, а в матеріалах справи відсутні докази продовження строку дії договору, суд приходить до висновку, що строк дії договору закінчився 8 грудня 2021 року, а відтак саме до 8 грудня 2021 року позикодавець був наділений правом нараховувати проценти за користування позикою за цим договором. Як вбачається з Договору позики проценти за користування складаються з процентів за користування позикою та з процентів на прострочену позику. Так, згідно, п.3.1.2 Договору позики передбачено, що у межах строку позики проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до п.3 Додатку №1 до Договору, тобто 1,59200%. Крім того, визначено, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим Договором у розмірі, визначеному п.2.5 Договору, за кожен день прострочення також нараховуються проценти за прострочену позику. Згідно п.2.5 Договору, розмір процентів за прострочену позику, фіксований: 1,01 % від суми позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. Як було вже встановлено вище, проценти за користування позикою в межах строку позики з 08.08.2021р. по 07.09.2021 (включно) нараховувалися за процентною ставкою 1,59200 %, а тому становлять 4 011,84 грн (8 400х1,59200%:100=133,728 грн за день, 133,727х30= 4 011,84 грн ). Разом з цим, позивач просить стягнути заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 13 372,80 грн. З розрахунку здійсненого ТОВ «МАНІФОЮ» станом на 29.12.2021р. вбачається, що вказана сума була нарахована саме за користування позикою та така нараховувалася до 27.10.2021р. (включно), зокрема в межах дії Договору. Однак, з такого розрахунку не зрозуміло яким чином станом на 11.09.2021 було нараховано 5 516,28 грн за користування позикою. Пояснень щодо даного розрахунку позивачем не було надано. Зокрема, дослідивши наданий стороною позивача розрахунок заборгованості за Договором позики станом на 29.12.2021р., суд не погоджується з ним щодо правильності нарахування процентів за користування позикою, а тому судом здійснено власний перерахунок за 50 днів (від 08.09.2021р. по 27.10.2021р.), а відтак вважає, що заборгованість за вказаний період за користування позикою складає 8358 (50 х 167,16) грн. Крім того, стягненню також підлягає заборгованість за нарахованими процентами на прострочену позику в розмірі 4200 грн, яка була помилково зазначена в позовній заяві як заборгованість за комісією, що вбачається з наданих розрахунків, а також підтверджено представником позивача у судовому засіданні. Разом з тим, враховуючи, що строк дії договору позики № 2908529 від 8 серпня 2021 року, що укладений між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] сплив через три місяці після спливу позики 7 вересня 2021 року, тобто, 8 грудня 2021 року, суд вважає, що відсутні правові підстави для нарахування процентів після закінчення строку дії договору, а саме з 30.12.2021 року по 26.06.2022 року, яка становить 45 108 грн. та згідно розрахунку здійсненого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» станом на 17.11.2022 року складається з процентів за користування позикою та процентів за прострочену позику. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом. Отже, після закінчення строку кредитування, кредитор має право на застосування відповідальності за невиконання грошового зобов`язання в порядку, визначеному ч. 2 статті 625 ЦК України. Проте, таких вимог позивачем заявлено не було. З приводу тверджень відповідачки у відзиві, що розмір нарахованої пені, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом суд зауважує, що позивачем вимоги про стягнення з відповідачки пені (неустойки) не заявлялися. Відповідачка з наданим позивачем розрахунком заборгованості не погоджується, проте контррозрахунок заборгованості не надає. Крім того, твердження відповідачки про те, що ТОВ «Вердикт Капітал» не зверталось до неї з досудовою вимогою про повне дострокове погашення заборгованості, суд відхиляє, адже позивач звернувся до суду з позовом вже після спливу строку дії кредитного договору, вимог про дострокове погашення заборгованості не заявляв. Отже, посилання [PERSON] на те, що у позовній заяві не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору та підтвердження позивача про те, що ним не подано тотожного позову, спростовуються змістом позовної заяви, яка містить такі дані. З огляду на зазначені вище умови договору, відсутність доказів на підтвердження їх оспорювання відповідачкою та доказів на спростування утворених сум заборгованості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача ТОВ «ДЕБТ ФОРС». Відповідно пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями ст.15, 16 ЦК України, ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 12 ЦПК України передбачає зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як передбачено ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, суд зауважує, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму, а договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Із копії наявного у матеріалах справи Договору вбачається, що відповідачка [PERSON] як позичальник за договором позики, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши позикодавцю ТОВ «МАНІФОЮ» персональні дані, необхідні для укладення договору та формування одноразового ідентифікатора. Суд зазначає, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачкою не був би укладений. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що Договір підписаний саме відповідачкою [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто позивачем належними та допустимими доказами підтверджено укладання з відповідачкою 8 серпня 2021 року правочину. Підстав вважати Договір недійсним суд не вбачає, тому відповідно до статті 629 ЦК України такий підлягає обов`язковому виконанню його сторонами. Відповідачка свої зобов`язання за договором порушила, внаслідок чого виникла заборгованість. Крім цього, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд погоджується, що ТОВ «ДЕБТ ФОРС» є належним позивачем на підставі укладених договорів факторингу, до такого перейшло право вимоги до відповідачки [PERSON] за договором позики №2908529 від 8 серпня 2021 року. У зв`язку з тим, що отримання у позику грошових коштів відповідачкою підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у договорі позики, відповідачка свої зобов`язання не виконує, а також з урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а тому необхідно стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ «ДЕБТ ФОРС» заборгованості за договором позики в розмірі 24969,84 гривень, що складається: із заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) 8 400 грн, заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги 12369,84 грн, а також проценти за прострочену позику 4200 грн, які помилково були зазначені у позові як комісія. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Що ж стосується розподілу судових витрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. У ст.265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст.141 ЦПК України. Так, згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково (35,13%), судовий збір підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] в користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 871,57 грн. За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч.1-6ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У ч.4 ст.10 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року в справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем долучено до матеріалів справи копії Договору №07-10/2022 про надання правової допомоги від 07.10.2022 року, витягу із Акту №3 про надання юридичної допомоги від 07.11.2022 року, заявки на надання юридичної допомоги №29 від 01.11.2022 року, платіжного доручення ТОВ «Вердикт Капітал» отримувач АО «Лігал Ассістанс» від 10.11.2022 року на загальну суму 56000 гривень, витягу прайс-листа АО «Лігал Ассістанс». Як вбачається з копії витягу акту №3 про надання юридичної допомоги від 07.11.2022 року вартість надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти за 1 годину становить 3000 гривень, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до Мостиського районного суду Львівської області, підготовка та друк необхідних документів впродовж 4 годин по 1500 гривень за 1 годину, а всього 9000 гривень. Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням відсутності заперечень відповідачки щодо розміру витрат на правову допомогу та висновків суду щодо часткового задоволення позовних вимог, понесені витрати на правову допомогу в сумі 9000 грн підлягають стягненню з відповідачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3161,70 грн.

Outcome: partial