Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Підлозцівської сільської ради Дубенського району Рівненської області, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 0,16 га. з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, що залишилась після смерті [PERSON] . В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що є дочкою померлого [INFO] [PERSON] та спадкоємицею першої черги за законом. За життя її батьку належала земельна ділянка площею 0,16 га. з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, розташована в с. Велике Дубенського району Рівненської області. Вказана ділянка, як стверджує позивач, належала [PERSON] на підставі рішення виконкому Підлозцівської сільської ради № 6/100 від 25 березня 1994 року. Оскільки правовстановлюючі документи на вищезгадану земельну ділянку відсутні, у зв`язку з чим позивач не взмозі здійснити нотаріальне оформлення спадщини, то просить визнати право власності на зазначене нерухоме майно у порядку спадкування в судовому порядку. В судове засідання позивач не з`явилась. Натомість від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він просив здійснювати розгляд справи у його відсутності та відсутності [PERSON] .. Від відповідача Підлозцівської сільської ради Дубенського району Рівненської області надійшов лист за підписом сільського голови М. Костюкевича, в якому він не заперечуючи проти позову, просив розглянути справу у відсутності представника сільської ради. ( а.с.85) Від третьої особи [PERSON] надішло клопотання про розгляд справи у її відсутності ( а.с.86) Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та дійшов до таких висновків. Судом встановлено та підтверджується документально, що [INFO] помер [PERSON] . (а.с.5) Позивач [PERSON] є дочкою померлого, на що вказує свідоцтво про народження ( а.с.11). Отже, відповідно до ст.1261 ЦК України [PERSON] належить до спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] .. Подавши 25 червня 2024 року Приватному нотаріусу Луцького міського нотаріального округу Вовчук Марині Володимирівні відповідну заяву, [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] . Відповідно до ст.1216 ЦК Украни спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, вирішуючи даний спір, необхідно встановити, чи входить спірна земельна ділянка площею 0,16 га. з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, яка, як стверджує позивач, належала [PERSON] на підставі рішення виконкому Підлозцівської сільської ради № 6/100 від 25 березня 1994 року, до складу спадщини, чи ні. Судом досліджено та проаналізовано надані стороною позивача письмові докази, якими встановлено наступне. Так, згідно архівного витягу із протоколу №2 виконкому Підлозцівської сільської Ради народних депутатів від 25 березня 1994 року прийнто рішення, яким надано [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,16 га. - рішення 6/100. ( а.с.7) Також ця обставина підтверджується копією протоколу № 2 засідання виконавчого комітету Підлозцівської сільської ради від 25 березня 1994 року. Зі змісту протоколу видно, що на вирішення виконкому до порядку денного було включено питання розгляду заяв жителів сіл сільської Ради про надання їм земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства. (а.с.104). Копіями земельної кадастрової книги підтверджується, що за [PERSON] облікувалась земельна ділянка, площею 0,16 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства. ( а.с.112-114) Разом з тим, у рішенні виконавчого комітету та у протоколі №2 виконкому Підлозцівської сільської Ради народних депутатів від 25 березня 1994 року не відображено яке ж суб"єктивне цивільне право - користування, чи право власності, було надано [PERSON] на земельну ділянку площею 0,16 га. з цільовим призначенням для для ведення особистого підсобного господарства. Позивач стверджує, що земельна ділянка була надана її батьку у власність. Проте, аналіз вищенаведених доказів не дає суду підстав, щоб дійти висновку про те, що твердження позивачки відповідають дійсності. Так, згідно положень ст.ст.6,7 Земельного Кодексу України в редакції, чинній на час прийняття рішення виконавчим комітетом про надання [PERSON] спірної земельної ділянки (Закон № 561-XII від 18 грудня 1990), передбачалось, що земельні ділянки громадянам з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, передавались, як у користування, так і власність. При цьому, порядок передачі земельних ділянок громадянам на праві користування , або власності регулювався ст.ст.17,19 вказаного Кодексу, якими передбачалось, що за результатами розгляду заяв і матеріалів громадян Ради народних депутатів приймають відповідні рішення. Тобто, у рішенні має бути конкретно зазначено на якому праві (користування, чи власності) передається земельна ділянка і з яким цільовим призначенням. Як зазначено вище, жоден з досліджених в суді доказів, не підтверджує того факту, що спірна земельна ділянка площею 0,16 га. з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства була передана [PERSON] у власність. А сам факт користування такою земельною ділянкою, не є доказом перебування її у власності останнього. Таким чином, суд дійшов висновку, що за положеннями ст.81 ЦПК України позивачем не доведено тієї обставини, що спірна земельна ділянка належала її покійному батьку [PERSON] на праві приватної власності. За таких обставин суд також висновує, що ця земельна ділянка не входить до складу спадкового майна, яке належало покійному на праві власності і залишилось після його смерті, а відтак не підлягає спадкуванню. Враховуючи вище наведене у сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено обставин, на які вона посилалась, як на підставу позовних вимог, а відтак в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed