Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 30.07.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем укладено кредитний договір № 8136831, відповідно до якого відповідачу надано кредит в розмірі 6500 грн. на умовах строковості, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором. 15.05.2025 року за договором № 15052025 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаним у Реєстрі боржників, в тому числі й за договором № 8136831. Посилаючись на те, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов договору, а відповідач в свою чергу взяті на себе зобов`язання, відповідно до кредитного договору не виконав, тобто не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим, станом на день подання позовної заяви, утворилася заборгованість в розмірі 33610 грн. ка складається з: 7500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13500 грн. - сума заборгованості за відсотками; 12610 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами,, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судовий збір. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 04.09.2025 року вищевказану справу прийнято до провадження та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просив здійснювати розгляд справи у його відсутності, а також не заперечував щодо ухвалення судом заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 08.10.2025 року надав суду відзив на позов, згідно якого вказав, що у матеріалах справи не міститься копії договору факторингу між кредитором та позивачем у повному обсязі, у тому числі докази оплати договору факторингу та додатків до нього, щоб підтверджувало належність позивача як нового кредитора у цій справі. Більш того, позивачем на підтвердження своїх вимог не надано належних та допустимих доказів (письмових або електронних), які б відповідали вимогам процесуального законодавства, перерахування позивачем грошових коштів на користь відповідача. Окрім цього, Договір факторингу було укладено ще до виникнення первинних кредитних правовідносин між відповідачем та первинним кредитором. Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Відповідач вказав, що він є військовослужбовцем, який бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсіч і стримуванні збройної агресії Російської федерації у Донецькій та Луганській областях. Правовідносини між ним та позивачем регулюються не лише ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», але й Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в силу обставин, наведених вище - а тому при нарахуванні йому заборгованості за Договором, необхідно враховувати положення п.15 ст. 14 Закону, де закріплено, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов?язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Також, на думку відповідача, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто у період дії кредитного договору (період дії може визначатися як строк дії договору, дата повного погашення і т.д.) може нараховуватися проценти за користування кредитними коштами, але після припинення дії кредитного договору, нарахування процентів повинно припинятися. Відповідач звернув увагу суду, що згідно п. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов?язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов?язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З урахуванням викладеного, відповідач просив суд відмовити у задоволені позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у повному обсязі. 08.10.2025 року представник позивача надав відповідь на відзив, згідно якого вказав, що кредитний договір був укладений з позичальником в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. [PERSON] через особистий кабінет на вебсайті позикодавця подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позики, після чого позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв?язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання договору. Отримані кредитні кошти за кредитним договором були перераховані [PERSON] на картку N? [NUMBER] , яка відкрита у ним АТ КБ «ПРИВАТБАНК (код ЄДРПОУ 14360570). Також, позивач зазначив, що зазначити що твердження відповідача про те, що відсотки за кредитним договором нараховувались після строку кредитування є безпідставними, оскільки відповідно до наданих позивачем розрахунків вбачається, що нарахування заборгованості за відсотками здійснювалось тільки первісними кредиторами, виключно в межах періоду кредитування, вказаного у кредитних договорах. За весь період перебування права вимоги за вищезазначеним Договором у ТОВ «ФК «САПБ», ТОВ «ФК «САПБ» не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника. Відтак, лише просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором. На підтвердження дійсності переходу права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором, укладеним з відповідачем, позивач долучив до матеріалів справи належним чином завірені копії договору факторингу N? 15052025 від 15.05.2025 та копію витягу з реєстру боржників до нього та платіжної інструкції N? 22796 від 20.05.2025, плата за відступлення права вимоги згідно договору факторингу N? 15052025 від 15.05.2025. Крім того, звертає увагу суду, що копія (Витягу) з реєстру боржників містить лише дані [PERSON] , інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.07.2024 року між ТОВ «АВЕНСУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 8136831, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 6500 грн. строком на 360 днів на умовах строковості, зворотності та платності. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені умовами договору п.1 предмет договору, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та Паспортом споживчого кредиту. Відповідно до умов вищевказаного договору, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені безпосередньо на сайті позикодавця та зі змістом яких відповідач був ознайомлений на момент укладення договорів, [PERSON] розумів, що договір укладається сторонами - дистанційно, в електронній формі, з використанням Інформаційно-телекомунікаційної системи позикодавця, в результаті чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», у сторін договору позики виникають цивільні права та обов?язки. Порядок укладення (підписання) договорів передбачає направлення електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір в електронній формі та його підписання сторонами шляхом використання електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладений (підписаний) таким чином договір прирівнюється до укладеного договору в письмовій формі. Підписуючи електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором, позичальник засвідчує, що його акцепт є повним та безумовним, тобто він погоджується з усіма без виключення умовами оферти. Сформовані таким чином електронні підписи накладаються на договір. Після підписання електронними підписами договору, його умови вважаються прийнятими, договір позики укладеним. Договір також направляється позичальнику на електронну пошту. Також, укладаючи договір, позичальник засвідчив, що погоджується, що електронний підпис з одноразовим ідентифікатором є аналогом його власноручного підпису, а також усвідомлює правові наслідки такої згоди. Порядок отримання кредитних коштів є наступним: вибирається сума коштів, яку позичальник бажає взяти у кредит та строк на який береться такий кредит; оформлюється заявка; обирається персональний логін і пароль для входу в особистий кабінет, при підписанні документів на телефонний номер клієнта, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який клієнт зобов?язаний ввести на веб сторінці електронний підпис клієнта, при цьому, сторони домовилися, що всі документи щодо надання кредиту одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи підписуються клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором; проводиться погодження та перевірка банківської карти; у раз прийняття рішення про отримання кредиту клієнт ознайомлюється з індивідуальною частиною договору про надання фінансового кредиту в особистому кабінеті, у разі згоди із запропонованими умовами кредитування, клієнт підписує індивідуальну частину договору за допомогою отриманого одноразового ідентифікатора; отримуються кошти на розрахункову карту позичальника. Тобто, укладання угоди без заповнення заявки клієнтом є неможливим. Таким чином, судом встановлено, що кредитний договір № 8136831 від 30.07.2024 року був укладені з позичальником в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. [PERSON] через особистий кабінет на вебсайті позикодавця подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позики на свою банківську картку, після чого позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв?язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання договору. Як вбачається з інформації АТ КБ «ПриватБанк», виписки по рахунку на ім`я [PERSON] , 30.07.2024 року кредитні кошти за кредитним договором були перераховані [PERSON] на картку N? [NUMBER] , яка відкрита у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на його ім`я. Додатковою угодою до договору № 8136831 від 02.08.2024 року, укладеною між ТОВ «АВЕНСУС УКРАЇНА» та [PERSON] , сторони збільшили суму кредиту на 1000 грн. та внесли зміни до договору. Так, денна процентна ставка складе: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1,50% в день. (Розрахунок: (40 455,00 грн. / 7500,00 грн. )/ 360 дн. * 100% = 1,50% в день); за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 1,39% в день. (Розрахунок: (37 624,51 грн. / 7500,00 грн.)/ 360 дн. * 100% = 1,39% в день). Загальні витрати зазначені в Договорі на дату його укладання, збільшаться та складуть: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 40 455,00 грн., за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 37 624,51 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка складе: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 9 115,55% річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 3 729,84% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту зазначена в Договорі на дату його укладення збільшиться та складе: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 47 955,00 грн., за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 45 124,51 грн. У додатковій угоді вказано що підписуючи цю додаткову угоду, споживач підтверджує, що перед укладенням цієї Додаткової угоди йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), з урахуванням збільшення суми кредиту. Відповідно до листа N? 143-25 від 16.05.2025 року ТОВ «ПЕЙТЕК», кредитні кошти у сумі 1000 грн. було перераховано на банківську карту N? [NUMBER] , яка належить [PERSON] . Вищевказаним спростовується твердження відповідача про те, що позивачем не було надано до суду жодних доказів видачі відповідачу кредитних коштів за спірним кредитним договором. Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «АВЕНСУС УКРАЇНА» зобов`язання перед відповідачем по кредитному договору виконано, що підтверджується матеріалами справи, проте відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та не повернув наданий кредит у строки, передбачені кредитним договором. Згідно картки обліку договору (розрахунку заборгованості), за договором № 8136831 від 30.07.2024 року заборгованість [PERSON] перед кредитором становить 33610 грн та складається з: 7500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13500 грн. - сума заборгованості за відсотками; 12610 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами. З договору факторингу N? 15052025 від 15.05.2025 року, копії витягу з реєстру боржників до нього та платіжної інструкції N? 22796 від 20.05.2025 року вбачається, що між позивачем та ТОВ «АВЕНСУС УКРАЇНА» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] , сума заборгованості 33610,00 грн. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст.627 Цивільного кодексу України) Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Положенням ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст.610 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. За положеннями п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно правової позиції ВС в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, - боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Суд не приймає позицію відповідача щодо того, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є неналежним позивачем, бо він не довів своє право вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором, оскільки з договору факторингу N? 15052025 від 15.05.2025 року, копії витягу з реєстру боржників до нього та платіжної інструкції N? 22796 від 20.05.2025 року вбачається, що до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 33610,00 грн. Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору, що був укладений між первісним кредитором та [PERSON] . Щодо частини позовної вимоги про стягнення заборгованості за пенею за вищевказаним кредитним договором, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан, який триває дотепер. Судом встановлено, що вказаний кредитний договір було укладено в період дії воєнного стану в Україні, а, отже, згідно з п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) штрафу та пені за прострочення зобов`язань. Відтак, оскільки стягнення неустойки у період дії воєнного стану не відповідає вимогам закону, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] суми заборгованості за пенею та штрафами в розмірі 12610 грн. Щодо твердження відповідача про те, що він є військовослужбовцем і при нарахуванні йому заборгованості за договором, необхідно враховувати положення п.15 ст. 14 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», де закріплено, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Відповідачем долучено до відзиву копію військового квитка серії [NUMBER] від 22.04.2009 року. Разом з тим, даних про те, що [PERSON] є саме мобілізованим позичальником, з вказаного документу встановити не можливо. Матеріали справи не містять відповідних документів, як доказів звільнення відповідача від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Таким чином, суд дійшов висновку, що застосування до спірних правовідносин частини 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є безпідставними та необґрунтованими, оскільки положення вказаного Закону стосуються лише мобілізованих позичальників. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 4 вересня 2024 року по справі № 426/4264/19, провадження № 61-7310св24. Щодо заперечень відповідача щодо розрахунку процентів за користування кредитом, суд керується наступним. Як вбачаються з договору про надання споживчого кредиту № 8136831 від 30.07.2024 року, строк повернення кредиту визначено 360 дні. Згідно розрахунку заборгованості відсотки нараховуються відповідно до умов кредитного договору, а саме за зниженою відсотковою ставкою, по 14,63 грн. в день. З 06.08.2024 відсотки нараховуються за зниженою відсотковою ставкою (тіло кредиту 7500 грн), а саме по 16,88 грн. в день. З 30.08.2024 відсотки нараховуються відповідно до п.п. 1.5.1, а саме по 112,50 грн в день. Також слід зазначити що твердження відповідача, що відсотки за кредитним договором нараховувались після строку кредитування є безпідставними, оскільки відповідно до наданого позивачем розрахунку вбачається, що нарахування заборгованості за відсотками здійснювалось тільки первісними кредиторами і виключно в межах періоду кредитування, Таким чином, суд дійшов висновку, що розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши укладення між сторонами кредитного договору, а також наявність заборгованості за ним, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7500 грн. а також заборгованість за відсотками в сумі 13500 грн. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1891,90 грн. На підставі ст. ст. 11, 212, 509, 525, 526, 626, 628, 633, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial