Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20.03.2025 до позивача звернулась [PERSON] з проханням позичити їй 69 100, 00 грн. Враховуючи те, що позивач з відповідачкою були знайомі і за час війни між ними виникла довіра, позивач надав в борг відповідачці дану суму, за умови повернення зазначеної суми в строк до 30.03.2025. Саме на цих умовах позивач [PERSON] з [PERSON] уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей відповідачка власноручно написала розписку позивачу і отримала грошові кошти. Дані кошти були передані при свідках, які зазначені в розписці. Також, відповідачкою у даній розписці було зазначено, що на випадок вирішення питання в судовому порядку, витрати на послуги адвоката Петлінська Т.Ю. залишає за собою. Однак, відповідачка свої зобов`язання згідно умов, що вказані в борговій розписці, в зазначені строки не виконала. Позивач неодноразово (усно) нагадував відповідачці про її обов`язок повернути йому грошові кошти, однак [PERSON] гроші так і не повернула. Саме це змусило позивача звернутись до суду за захистом порушеного права. У зв`язку з порушенням відповідачкою зобов`язань по поверненню грошових коштів, які були передані [PERSON] за борговою розпискою від 20.03.2025 позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь грошову суму в розмірі 69 100. 00 грн. Крім того, позивач також нарахував до стягнення з відповідачки: пеню в розмірі 5 868, 77 грн за період прострочення зобов`язання по поверненню грошових коштів, які були передані позивачем та знаходяться у розпорядженні відповідачки за борговою розпискою від 20.03.2025 за період з 01.04.2025 по 10.07.2025, на підставі ст. 549 ЦК України; інфляційні збитки у розмірі 483, 70 грн за період прострочення грошового зобов`язання з 01.04.2025 по 10.07.2025; 3 % річних за період з 01.04.2025 по 10.07.2025 (період, зазначений у позовній заяві) становлять 568, 00 грн, нараховані на підставі ст. 625 ЦК України. За вказаних обставин позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за борговою розпискою від 20.03.2025, штрафні санкції та судові витрати (а.с. 2 6). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 25). В судове засідання учасники справи не з`явились. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, попередньо подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. До своєї заяви позивач долучив оригінали розписок (написану від руки та друковану від 20.03.2025), які після винесення рішення просив повернути. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, хоча вважається повідомленою судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачкою до суду не подано. Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. З досліджених оригіналів боргової розписки від 20.03.2025 та наданих копій, вбачається, що відповідачка [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 69 100, 00 грн. Зобов`язується повернути вказану суму до 30.03.2025. На випадок вирішення питання в судовому порядку витрати на послуги адвоката Петлінська Т.Ю. залишає за собою. Дану розписку надано у присутності двох свідків, а саме: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується їх підписами в розписці. Надані суду розписки підписані власноруч відповідачкою та на час розгляду справи в суді надані позивачем для врахування при винесенні рішення. Згідно здійсненого позивачем розрахунку, позивачем на суму боргу нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ за період з 01.04.2025 до 17.04.2025 та з 18.04.2025 до 10.07.2025 в сумі 5 868, 77 грн, та згідно ст. 625 ЦК України нараховано 3 % річних на суму боргу, що становлять 568, 00 грн, та втрати від інфляції 483, 70 грн, за період 01.04.20205 до 10.07.2025 (а.с. 11). Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 526, 530, 623, 624, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 3 ст. 545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявними у позивача оригіналами розписки від 20.03.2025, в яких визначено, що позика була отримана позичальником, тобто вказаною розпискою підтверджується факт отримання відповідачкою коштів, а також за відсутності наданої позичальником (відповідачкою) розписки в отриманні виконання або обґрунтування відмови позикодавця (позивача) видати розписку, є свідченням невиконання відповідачкою зобов`язання повернути кошти позивачу в строк до 30.03.2025 та до даного часу. Оскільки у визначений строк кошти відповідачкою повернуті не були, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Водночас, визначаючись із сумою, що підлягає до стягнення, суд зазначає наступне. Згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, позивач просить стягнути з відповідачки суму коштів, наданих в борг відповідачці, пеню на підставі ст. 549 ЦК України, а також 3 % річних та інфляційні втрати за прострочення зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України, які розраховані за період прострочення виконання зобов`язання з 01.04.2025 по 10.07.2025 (100 днів). В обгрунтування нарахування позивачем пені за період прострочення зобов`язання відповідачкою за борговою розпискою від 20.03.2025 за період з 01.04.2025 по 10.07.2025, позивач посилається на положення ст. 549 ЦК України. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частину третю статті 549 доповнено абзацом другим згідно із Законом України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» № 4196-IX від 09.01.2025, відповідно до якого боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» № 4196-IX від 09.01.2025, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання ним чинності, крім: частини другої статті 13, яка вводиться в дію через три роки та шість місяців з дня набрання чинності цим Законом; пункту 4 цієї статті, який вводиться в дію з дня набрання чинності цим Законом. Закон України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» № 4196-IX від 09.01.2025 набрав чинності 28.02.2025 та датою введення його в дію є 28.08.2025. Відповідно до матеріалів позовної заяви, розпискою від 20.03.2025 сторони взагалі не погоджували нарахування позивачем пені за прострочення зобов`язання з повернення боргу відповідачкою, а нарахування позивачем пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України з 01.04.2025 до 10.07.2025 згідно ст. 549 ЦК України є безпідставним, оскільки абз. 2 ч. 3 цієї статті введено в дію лише 28.08.2025, тобто після звернення позивача до суду з даним позовом та поза періодом заборгованості, що є предметом даного позову. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на викладене вище, оскільки відповідачка не виконує умови укладеного договору, в порядку та в строки, передбачені зазначеним договором, кошти за позикою не повернула, що підтверджується наданими позивачем доказами, які відповідачка не спростувала, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором позики (борговою розпискою) від 20.03.2025 в розмірі 69 100 грн, інфляційні втрати за вказаний період прострочення зобов`язання в сумі 483, 70 грн, та 3 % річних в сумі 568, 00 грн, оскільки стягнення з відповідачки на користь позивача пені за вказаний період прострочення виконання зобов`язання не передбачено умовами договору позики, а зміни до закону про її нарахування незалежно від умов договору введено в дію 28.08.2025, тобто після вказаного періоду прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позову, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1 117, 70 грн (1 211, 20 грн / 76 020, 47 грн * 70 151, 70 грн). Окрім цього, в позовній заяві позивач просить стягнути понесені ним витрати на правничу допомогу. На підтвердження таких витрат позивачем долучено копії: договору про надання правової допомоги від 08.07.2025, а також орієнтовного розрахунку судових витрат по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, згідно якого загальна сума витрат становить 14 000, 00 грн, з яких: вартість складання адвокатом позовної заяви 8 000, 00 грн; кількість судових засідань за позовом про стягнення коштів, де планує прийняти участь адвокат разом з відрядженням 2 000, 00 грн/засідання 3 засідання (6 000, 00 грн). Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. В додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2023, справа № 755/2587/17, зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial