Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Представник заявника [PERSON] адвокат Цуркан В.І. звернувся до суду із зазначеною заявою про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, згідно з якою просить визнати судовий наказ, виданий Охтирським міськрайонним судом Сумської області, від 03.04.2025 року по справі № 583/1337/25 (2-н/583/234/25) про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Сумської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» заборгованості за послуги з розподілу природного газу в сумі 3379,47 грн та судового збору в сумі 302,80 грн таким, що не підлягає виконанню; допустити поворот зазначеного судового наказу та в порядку повороту виконання судового наказу стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Сумської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на користь [PERSON] кошти в сумі 2394,21 грн, примусово стягнуті як заборгованість за виконавчих документом, з яких: 2091,41 грн заборгованість за послуги з розподілу природного газу та 302,80 грн повернення судового збору; визнати постанову Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 09.07.2025 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] 284,00 грн витрат на організацію та проведення виконавчих дій в межах виконавчого провадження АСВП № 78554839 по примусовому виконанню судового наказу; провести повернення безпідставно стягнутих на рахунок держави за рахунок коштів [PERSON] на підставі виконавчого документа у вигляді постанови Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 09.07.2025 про витрати на організацію та проведення виконавчих дій в межах виконавчого провадження АСВП № 78554839 по примусовому виконанню судового наказу, а також стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Сумської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» понесені заявником судові витрати на професійну правничу допомогу та витрати по поштовому супроводженню. Заяву мотивує тим, що 03.04.2025 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області було видано судовий наказ, згідно з яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Сумської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» заборгованість за послуги з розподілу природного газу в сумі 3379,47 грн та судового збору в сумі 302,80 грн. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.07.2025 року скасовано вищезазначений судовий наказ № 583/1337/25. Однак, для виконання судового наказу № 583/1337/25 від 03.04.2025 року Охтирським ВДВС відкрито виконавче провадження АСВП № 78554839, та в ході примусового виконання стягнуто з боржника [PERSON] : -2394,21 грн заборгованість за послуги з розподілу природного газу, з них 302,80 грн зараховано як повернення судового збору, тобто в якості суми боргу стягнуто 2091,41 грн; -239,42 грн виконавчий збір по АСВП № 78854839; -284,00 грн витрати за організацію проведення виконавчих дій. Оскільки судове рішення, на підставі якого з [PERSON] стягнуто кошти скасовано, просить у порядку повороту виконання рішення суду повернути кошти. Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.12.2025 справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. 08.12.2025 до суду від представника стягувача Сумської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» Формова В.В. надійшли заперечення на заяву про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, у якій просить суд відмовити у задоволенні вимог за заявою про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню та в задоволенні вимог про розподіл судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що судовий наказ уже скасовано, а тому він не існує як виконавчий документ. Крім того, судові витрати не можуть бути стягнуті в порядку наказного провадження, оскільки таке стягнення не передбачено чинним законодавством. Вважає, що у разі задоволення судом вимоги про розподіл судових витрат така сума не може перевищувати 25,00 грн. 10.12.2025 до суду від старшого державного виконавця Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Москаленко М.М. надійшли пояснення на позовну заяву, згідно з якими в процесі вчинення виконавчих дій з рахунку боржника списано кошти в розмірі 2917,63 грн, які в подальшому розподілено та перераховано відповідно до вимог статей 45, 47 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: заборгованості на користь стягувача в розмірі 2394,21 грн, виконавчого збору в розмірі 239,42 грн, витрати на організацію та проведення виконавчих дій в розмірі 284,00 грн. 14.07.2025 перераховано: - в рахунок держави - 284,00 грн витрат на організацію та проведення виконавчих дій; - в рахунок держави - 239,42 грн виконавчого збору; - на користь стягувача Сумська філія ТОВ "Газорозподільні мережі України" 2394,21 грн, з яких: 302,80 грн - судовий збір, 2091,41 грн - відшкодування заборгованості. 12.08.2025 на виконання заяви боржника [PERSON] про повернення коштів від 04.08.2025 на розрахунковий рахунок [PERSON] з бюджету повернуто 239,42 грн, які були перераховані 14.07.2025 в рахунок держави як виконавчий збір. Разом з тим, на момент відкриття виконавчого провадження виконавчий документ не було скасовано, тому підстави не виконувати його 14.07.2025 на день стягнення коштів з рахунку боржника у державного виконавця були відсутні. Крім того, законодавством не передбачено повернення боржнику витрат виконавчого провадження, які були стягнуті, у разі скасування виконавчого документу. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник заявника [PERSON] адвокат Цуркан В.І. у судовому засіданні заявив клопотання про розгляд справи без його участі у зв`язку з тим, що він братиме участь в іншому судовому засіданні по іншій справі, тому пояснень щодо поданої ним заяви у судовому засіданні не надавав. Представник стягувача Сумської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» Формов В.В. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню. Зазначив, що судовий наказ було скасовано, тому він не існує як виконавчий документ. Крім того, просив відмовити в задоволенні вимоги про розподіл судових витрат на правничу допомогу та за надсилання поштової кореспонденції. Старший державний виконавець Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Москаленко М.М. у судовому засіданні пояснила, що в процесі вчинення виконавчих дій з рахунку боржника списано кошти в розмірі 2917,63 грн, які в подальшому розподілено та перераховано відповідно до вимог статей 45, 47 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: заборгованості на користь стягувача в розмірі 2394,21 грн, виконавчого збору в розмірі 239,42 грн, витрати на організацію та проведення виконавчих дій в розмірі 284,00 грн. 12.08.2025 [PERSON] було повернуто з бюджету виконавчий збір у розмірі 239,42 грн. Передбачені чинним законодавством підстави для стягнення витрат на організацію та проведення виконавчих дій відсутні. Підстав не виконувати судовий наказ станом на 14.07.2025 не було, оскільки на той момент судовий наказ ще не було скасовано. Суд, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку. Судом встановлено, що 03.04.2025 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області було видано судовий наказ, згідно з яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Сумської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» заборгованість за послуги з розподілу природного газу в сумі 3379,47 грн та судового збору в сумі 302,80 грн (а.с. 19). 22.07.2025 року боржник [PERSON] звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, у якій просив поновити пропущений строк подачі заяви про скасування судового наказу та скасувати судовий наказ від 03.04.2025 року (а.с. 24-37). Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.07.2025 року заяву [PERSON] задоволено та скасовано судовий наказ № 583/1337/25 (2-н/583/234/25), виданий 03.04.2025 (а.с. 39). Разом з тим, державним виконавцем Охтирського ВДВС у процесі вчинення виконавчих дій з рахунку боржника списано кошти в розмірі 2917,63 грн, які в подальшому розподілено та перераховано відповідно до вимог статей 45,47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме стягнуто: заборгованість на користь стягувача в розмірі 2394,21 грн, виконавчий збір у розмірі 239,42 грн, витрати на організацію та проведення виконавчих дій в розмірі 284,00 грн (а.с. 61-67). Як вбачається з пояснень, наданих старшим державним виконавцем Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Москаленко М.М., [PERSON] було повернуто 239,42 грн, які були перераховані в рахунок держави як виконавчий збір (а.с. 107-109) За змістом ч. 3 ст.171 ЦПК України в ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу. Проте, ухвалою суду від 29.07.2025 року питання про поворот виконання судового наказу вирішено не було. Згідно зі ст. 444 ЦПК України, суд, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо скасовано рішення третейського суду, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за вказаним рішенням. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. У рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року по справі №13-рп/2011 роз`яснено, що інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягнутого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Відтак, поворот виконання рішення це повернення сторін виконавчого провадження в первісне становище у зв`язку із скасуванням виконаного рішення суду з метою поновлення їхніх прав. За своєю суттю поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням (постанова Великої палати Верховного Суду 04.09.2019 року у справі №569/15646/16-ц). Поворот виконання можливий, у разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі. За змістом наведених норм закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі №336/9595/14, оскільки поворот виконання рішення є гарантією відновлення прав учасників процесу, то суди повинні задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнуті з нього кошти за скасованим судовим рішенням, за відсутності обмежень, встановлених ст.382 ЦПК України 2004 року (ст.445 ЦПК України у редакції з 15 грудня 2017 року), яка визначає особливості повороту виконання в окремих категоріях справ. Зважаючи на викладене, враховуючи те, що на підставі судового наказу з боржника [PERSON] на користь стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Сумської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» частково стягнуто заборгованість, однак в подальшому судовий наказ скасовано, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Сумської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на користь боржника [PERSON] суми в розмірі 2394 грн. 21 коп. в порядку повороту виконання судового наказу. Судом також встановлено, що 09.07.2025 року старшим державним виконавцем Марією Москаленко по вказаному виконавчому провадженню винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 368,22 грн. 14.07.2025 із [PERSON] в рахунок держави стягнуто 239,42 грн виконавчого збору. 12.08.2025 [PERSON] повернуто з бюджету 239,42 грн. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь [PERSON] виконавчого збору в розмірі 239,42 грн, оскільки зазначений виконавчий збір було повернуто [PERSON] . Представник заявника також просив стягнути на користь [PERSON] витрати на організацію та проведення виконавчих дій у розмірі 284,00 грн. За змістом ч. 2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. За змістом постанови Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №296/7644/17 (провадження №61-8784св20) положеннями ст.444 ЦПК України передбачений поворот виконання саме рішення суду, тоді як винагорода виконавця, витрати виконавчого провадження та витрати за користування Автоматизованою системою виконавчого провадження не є сумами, присудженими до стягнення з відповідача за рішенням суду. А тому основна винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження, стягнуті на підставі положень Закону України «Про виконавче провадження» при виконанні судового рішення, не можуть бути предметом розгляду заяви про поворот виконання судового рішення. З огляду на зазначене, правовими підставами для стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є саме постанова виконавця, а не рішення суду. У зв`язку з чим поворот виконання судового наказу щодо стягнення інших сум (наприклад виконавчого збору та витрат виконавчого провадження) є безпідставним, оскільки у згаданому наказі не було вирішено відповідне питання. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що поворот виконання рішення суду, як спосіб захисту майнових прав боржника, передбачає повернення йому стягувачем лише тих грошових коштів, які були ним безпосередньо одержані за скасованим в подальшому рішенням суду. Стягнуті в процесі виконання рішення суду витрати виконавчого провадження не є грошовими коштами, які були стягнуті з боржника за рішенням суду, а є коштами виконавчого провадження, які не підлягають поверненню в порядку повороту виконання рішення суду. Скарги на дії виконавця щодо винесення постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, а також визнання протиправною та скасування відповідної постанови належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 310/2210/21 (провадження № 14-82цс24). Таким чином, у задоволенні вимог заяви в частині повернення [PERSON] грошової суми в розмірі 284 грн 00 коп., яка була стягнута як витрати виконавчого провадження в порядку виконання судового наказу, слід відмовити та роз`яснити [PERSON] право оскаржити дії державного виконавця у передбаченому законом порядку. В частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Сумської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» понесених заявником судових витрат на професійну правничу допомогу та витрат по поштовому супроводженню, суд зазначає наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Витрати на професійну правничу допомогу врегульовано статтею 137 ЦПК України, частини 4, 5, 6 даної статті визначають принцип співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката та передбачають у разі недотримання вимог щодо співмірності можливість суду за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, покладають обов`язок доведення неспівмірності витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Розподіл судових витрат між сторонами регулюється статтями 141, 142 ЦПК України, у розумінні яких розподіл судових витрат між позивачем та відповідачем проводиться за результатами розгляду справи по суті чи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, чи закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. Тобто, питання про розподіл судових витрат вирішуються за результатами розгляду спору в порядку позовного провадження. Відповідно до розділу ІІ ЦПК України наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення. Суть наказного провадження полягає у безспірності заявлених вимог та спрощеній процедурі судового провадження, спрямованої на ефективність судового розгляду. В межах наказного провадження боржнику надано право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу (за вимогами про стягнення аліментів), у відповідності до статті 170 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплачена за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. Норми ст. 171 ЦПК України також не передбачають відшкодування судових витрат на користь особи, яка звернулась до суду із заявою про скасування судового наказу, в тому числі за рахунок стягувача. Цивільний процесуальний кодекс України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу чи повороту виконання судового наказу на заявника покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Представником заявника не надано жодних належних доказів на підтвердження понесених заявником судових витрат. У судовому засіданні представник заявника адвокат Цукран В.І. участі не брав, договору про надання правничої допомоги, акту прийому-передачі виконаних робіт та доказів сплати грошових коштів заявником адвокату за надання правничої допомоги не надав. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог щодо стягнення понесених заявником судових витрат на професійну правничу допомогу та витрат по поштовому супроводженню. На підставі викладеного,

Outcome: partial