Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

І. Стислий виклад позиції заявниці. 14.08.2025 року заявниця звернулась до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою, у якій просить оголосити померлим [PERSON] . Вимоги заяви обгрунтовано тим, що заявниця є матір?ю, громадянина Украі?ни, [PERSON] , який народився [INFO] в с.Катеринівка Глухівського раи?ону Сумськоі? області. 15.04.2023 року Глухівським відділом РАЦС у Шосткинському раи?оні Сумськоі? області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиціі? був зареєстровании? шлюб між заявницею та [PERSON] , у зв`язку з чим її прізвище було змінене з " [PERSON] " на " [PERSON] ". У зв`язку з оголошенням в Украі?ні воєнного стану [PERSON] був призвании? по мобілізаціі? і продовжив проходження віи?ськовоі? служби на посаді стрільця 2 відділення 3 стрілецького взводу стрілецькоі? роти (резервноі?) в/ч [NUMBER] на підставі наказу командира в/ч [NUMBER] від 23.03.2022 року No77 (по строи?овіи? частині) Протягом 2022-2024 років в/ч [NUMBER] прии?мала безпосередню участь у виконанні заходів, необхідних для забезпечення оборони Украі?ни, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з віи?ськовою агресією росіи?ськоі? федераціі? проти Украі?ни. В період з 28.07.2024 по 04.08.2024 року син заявниці, [PERSON] , перебуваючи на посаді гранатометника 1 відділення 3 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальи?ону оперативного призначення в/ч [NUMBER] продовжив прии?мати безпосередню участь у виконанні заходів, необхідних для забезпечення оборони Украі?ни, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з віи?ськовою агресією росіи?ськоі? федераціі? проти Украі?ни. Виконуючи вказані обов`язки, солдат [PERSON] 04.08.2024 року в період з 08 по 09 годину під час виконання бои?ового завдання у складі [NUMBER] БрОП поблизу населеного пункту Іванівка Покровського раи?ону Донецькоі? області потрапив під артилеріи?ськии? та мінометнии? обстріл ворога та перестав виходити на зв`язок із командуванням. Провести и?ого розшук та евакуацію не вбачалось за можливе внаслідок ворожих обстрілів. У зв`язку з вказаними обставинами за наказом командира в/ч [NUMBER] від 04.08.2024 року No483 було призначене службове розслідування за фактом зникнення безвісти ряду віи?ськовослужбовців, зокрема, [PERSON] . В період з 04.08.2024 року по 29.08. 2024 року начальником служби інформаціі? та комунікаціі? в/ч [NUMBER] [PERSON] було проведене службове розслідування, під час якого були встановлені обставин зникнення [PERSON] під час виконання обов`язків віи?ськовоі? служби, відібрані пояснення у інших віи?ськовослужбовців та зроблено висновок, що солдат [PERSON] , гранатометник 1 відділення 3 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальи?ону оперативного призначення в/ч [NUMBER] зник безвісті під час виконання ним обов`язку із захисту Батьківщини, і?і? територіальноі? цілісності та незалежності в раи?оні населеного пункту Іванівка Покровського раи?ону Донецькоі? області , тобто зник безвісті за особливих обставин. Крім того, згідно з висновком вказаного службового розслідування жодним чином не встановлено ознак добровільноі? здачі [PERSON] в полон, самовільного залишення місця служби або дезертирства. На підставі вказаного службового розслідування командиром в/ч [NUMBER] 02.09.2024 було видано наказ №605 «Про підсумки службового розслідування», згідно з яким [PERSON] визнано безвісти зниклим за під час виконання бои?ового завдання 04.08.2024 року, виплачене сім`і? грошове забезпечення останнього; копіі? матеріалів службового розслідування направлено до [INFO] . 14.08.2024 року [PERSON] ? РТЦК повідомив заявницю, [PERSON] , про зникнення безвісти 04.08.2024 року і?і? сина, [PERSON] , поблизу н.п. Іванівка Покровського раи?ону Донецькоі? області, направивши і?и? відповідне сповіщення. 19.08.2024 року відділом поліціі? No1 (м.Глухів) Шосткинського раи?онного управління поліціі? ГУНП в Сумськіи? області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження No 12024200620000442 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК Украі?ни, щодо зникнення безвісти [PERSON] в раи?оні населеного пункту Іванівка Покровського раи?ону Донецькоі? області. Згідно з сервісом МВС Украі?ни «Зниклі громадяни» [PERSON] обліковується з 04.08.2024 року як безвісті зникла особа в раи?оні н.п. Іванівка Покровського раи?ону Донецькоі? області. Відсутність [PERSON] по місцю проходження служби підтверджується матеріалами службового розслідування в/ч [NUMBER] , а за місцам проживання матеріалами кримінального провадження No12024200620000442. Крім того, на час звернення до суду з моменту зникнення [PERSON] без вісті за особливих обставин, що дають обгрунтовані підстави вважати настання смерті останнього, прои?шло понад шість місяців. У зв`язку з вказаними обставинами заявниця, будучи єдиною спадкоємницею, має намір зареєструвати смерть свого сина з метою оформлення своі?х спадкових прав, отримання одноразовоі? грошовоі? допомоги за свого загиблого сина, оскільки у відповідності положень постанови КМУ No975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразовоі? грошовоі? допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або частковоі? втрати працездатності без встановлення інвалідності віи?ськовослужбовців, віи?ськовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у віи?ськовому резерві» одноразова грошова допомога виплачується членам сім`і? та батькам загиблого. Зареєструвати смерть останнього у заявниці відсутня можливість, оскільки відповідно до п.1 розділу 5 наказу Міністерства юстиціі? Украі?ни від 18.10.2000 року No52/5 «Про затвердження Правил державноі? реєстраціі? актів цивільного стану в Украі?ні» визначений перелік документів для державної реєстрації смерті. Ці документи, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма No 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я Украі?ни від 08.08.2006 No 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиціі? Украі?ни 25.10.2006 за No 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерську довідку про смерть (форма No 106-1/о), форма якоі? затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я Украі?ни від 08.08.2006 No 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиціі? Украі?ни 25.10.2006 за No 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть), надати заявниця не може за їх відсутності. ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи. Ухвалою суду від 18.08.2025 року відкрите провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження у складі одного судді і двох присяжних. (головуючий суддя Поліщук А.С.) У подальшому у зв?язку з відстороненням від здійснення правосуддя судді Поліщука А.С відповідно до рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 15.10.2025, за результатом повторного автоматизованого розподілу справи 27.10.2025 було визначено для її розгляду головуючого суддю Геліч Т.В. Ухвалою від 24.11.2025 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду на 11.12.2025. В судовому засіданні заявниця підтримала вимоги своєї заяви, просила заяву задовольнити. Представник заявниці у судовому засіданні підтримав вимоги заяви, просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи Богуславського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явмвся, подав заяву про розгляд справи за його відстутності, не заперечив щодо задоволення заяви. Представник заінтересованої особи - Військової частина [NUMBER] у судове засідання не з`явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що був командиром 2-го взводу оперативного призначення 2-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах ) батальйону оперативного призначення та 04.08.2024 він зі своєю групою на позицію «Маямі» поблизу н.п. Іванівка він разом із солдатом [PERSON] та ще трьома військовослужбовцями близько 9 ранку вступив у стрілецький бій з ворожою піхотою, яка діяла за підтримки артилерії і мінометів. Бій з переважаючими силами противника тривав близько 10 хвилин. Під час бою [PERSON] побачив як [PERSON] отримав кілька поранень, зокрема, в голову, після закінчення бою тіло останнього не мало ознак життя. Забрати тіло бійця не вбачалось за можливе через сильні обстріли. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд, заслухавши пояснення заявниці, її представника, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, повно, об`єктивно і всебічно встановивши обставини справи, приходить до висновку про те, що заява [PERSON] підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, заявниця є матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] в с.Катеринівка Глухівського раи?ону Сумськоі? області. 15.04.2023 року Глухівським відділом РАЦС у Шосткинському раи?оні Сумськоі? області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиціі? був зареєстровании? шлюб між заявницею та [PERSON] , у зв`язку з чим її прізвище було змінене з [PERSON] на [PERSON] . Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження від 02.06.2020 серії [NUMBER] , свідоцтвом про шлюб від 15.04.2023 серії [NUMBER] . У зв`язку з оголошенням в Украі?ні воєнного стану [PERSON] був призвании? по мобілізаціі? і продовжив проходження віи?ськовоі? служби на посаді стрільця 2 відділення 3 стрілецького взводу стрілецькоі? роти (резервноі?) в/ч [NUMBER] на підставі наказу командира в/ч [NUMBER] від 23.03.2022 року No77 (по строи?овіи? частині). Протягом 2022-2024 років в/ч [NUMBER] прии?мала безпосередню участь у виконанні заходів, необхідних для забезпечення оборони Украі?ни, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з віи?ськовою агресією росіи?ськоі? федераціі? проти Украі?ни. У період з 28.07.2024 по 04.08.2024 року син заявниці, [PERSON] , перебуваючи на посаді гранатометника 1 відділення 3 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальи?ону оперативного призначення в/ч [NUMBER] продовжив прии?мати безпосередню участь у виконанні заходів, необхідних для забезпечення оборони Украі?ни, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з віи?ськовою агресією росіи?ськоі? федераціі? проти Украі?ни, що підтверджується довідкою військової частини № [NUMBER] від 0.01.2025 № 57. Відповідно до сповіщення сім`ї №54 від 14.08.2024 року вих №1/3724, солдат [PERSON] , 1997 року народження, під час виконання бойових завдань оборони Держави в районі населеного пункту Іванівка Донецької області зник без вісти 04.08.2024. Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] 19.08.2004 було зареєстроване кримінальне провадження №12024200620000442 за ч. 1 ст. 115 КК України за фактом зникнення зникнення безвісти військовослужбовця НГУ військової частини [NUMBER] [PERSON] під час виконання бойових завдань [INFO] в районі н.п. Іванівка Покровського району Донецької області. Матеріали кримінального провадження №12024200620000442 спрямовані до СВ Покровського РУП ГУНП у Донецькій області для подальшого проведення досудового слідства (повідомлення Шосткинської окружної прокуратури від 27.09.2024. За змістом витягу з Наказу командира Військової частини № [NUMBER] [INFO] від 02.09.2024 № 605 про підсумки службового розслідування встановлено факт зникнення безвісті під час виконання бойового завдання 04.08.2024 солдата [PERSON] гарантометника 1-го відділення 3-го взводу оперативного призначення 2-ї роти (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення. Також згідно з висновком службового розслідування по факту зникнення військовослужбовців 04.08.2024 для виконання бойового завдання на позицію « [INFO] » вийшла група з 5 бійців підрозділу. Серед них був і солдат [PERSON] .. Близько 9 ранку після вогневого контакту з противником із застосуванням артилерійського та мінометного вогню зв`язок із групою був втрачений. Через інтенсивні обстріли противника евакуацію та пошук здійснити евакуацію та пошук солдата [PERSON] було неможливо. Згідно з наданиими поясненнями командира 2-го взводу оперативного призначення 2-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах ) батальйону оперативного призначення молодшого лейтенанта [PERSON] 04.08.2024 він зі своєю групою вийшли на позицію «Маямі» поблизу н.п. Іванівка він разом із солдатом [PERSON] та ще трьома військовослужбовцями близько 9 ранку вступив у стрілецький бій з ворожою піхотою, яка діяла за підтримки артилерії і мінометів. Бій з переважаючими силами противника тривав близько 10 хвилин. Під час бою [PERSON] побачив як [PERSON] отримав кілька поранень, після закінчення бою тіло останнього не мало ознак життя. Також відповідно до висновку службового розслідування н.п. Іванівка Покровського району Донецької області на момент проведення такого розслідування є окупованою територією. Відсутність [PERSON] за місцем проходження служби підтверджується матеріалами службового розслідування в/ч [NUMBER] , а за місцам проживання матеріалами кримінального провадження № 12024200620000442. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Зміст спірних правовідносин. Висновки Верховного Суду при розгляді спорів із релевантними правовідносинами. Відповідно до ст. 46 Цивільного кодексу України (надалі також ЦК України) фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Особливість цієї категорії справ полягає в тому, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. При цьому заявник повинен мати особисту цивільну-правову заінтересованість у зміні правового стану особи, яку просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою, існують особисті або майнові правовідносини, матеріально-правовий зв`язок або за відсутності такого зв`язкудані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків. Наведені заявником обставини та мета, з якою заявнику необхідно оголосити особу померлою, свідчать про наявність між заявником та особою, яку вона просить оголосити померлим, особистого зв`язку та матеріально-правового зв`язку. У відповідності до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. На цьому також наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23. Верховний Суд у постанові від 26.02.2023 у справі № 686/9938/23 зазначив, що суд оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. За позицією Великої Палати Верховної Суду, викладеною у постанові від 11.12.2024 у справі №755/11021/22: Положеннями ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2024 року в справі №755/11021/22 викладено наступні висновки: Ключовим питанням, яке належало вирішити Великій Палаті Верховного Суду у цій справі, було визначення моменту, з якого потрібно починати відлік шестимісячного строку, передбаченого реченням другим частини другої статті 46 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), для оголошення фізичної особи померлою. Велика Палата Верховного Суду за результатами вирішення окресленого правового питання дійшла переконання, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій. Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність. Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну. Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» - та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру». У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге). Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання. Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана. Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. Велика Палата Верховного Суду враховує, що приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким. Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»). За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі): - воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень; - бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); - воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; - район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії. Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями. Законодавець у 2018 році вніс зміни до частини другої статті 46 ЦК України, доповнивши частини другу і третю статті 46 після слів «воєнними діями» словами «збройним конфліктом». Із пояснювальної записки до проєкту Закону про правовий статус осіб, зниклих безвісти: «Беручи до уваги триваючий збройний конфлікт на території України та його наслідки як для населення в цілому, так і для окремих осіб, найбільш доцільним є прийняття окремого закону, який визначатиме правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечуватиме правове регулювання відносин, пов`язаних з обліком цих осіб та їх розшуком, з метою максимального подолання руйнівних наслідків конфлікту». Збройний конфлікт - це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт) (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України від 21 червня 2018 року № 2469-VIII «Про національну безпеку України»). Слід наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні. Велика Палата Верховного Суду для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси. Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, законодавець хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі. Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи. Важливим під час розгляду цієї справи є історичний контекст виникнення приписів частини другої статті 46 ЦК України. Його аналіз дозволяє зрозуміти, які суспільні та правові умови стали підґрунтям для її впровадження, а також як зміни у законодавстві відбивають потреби суспільства в різні часові періоди. У Цивільному кодексі Української РСР 1963 року був подібний припис: відповідно до частини другої статті 21 цього Кодексу військовослужбовець або інший громадянин, який пропав без вісті в зв`язку з воєнними діями, може бути в судовому порядку оголошений померлим не раніше, ніж після закінчення двох років з дня закінчення воєнних дій. Подібне регулювання у Цивільному кодексі Української РСР 1963 року склалося після Другої світової війни. У чинному ЦК України видозмінену до реалій незалежної України статтю 21 законодавець виклав у статті 46 без істотних змін, доповнивши її у частині другій реченням другим з наведенням спеціального правила із вказівкою на право суду (з урахуванням конкретних обставин) оголосити фізичну особу померлою до спливу дворічного строку, але не раніше спливу шести місяців. Законодавець доповнив чинний ЦК України реченням другим частини другої статті 46 ЦК України задля врегулювання ситуацій, коли у суду є достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у конкретній справі фізична особа - з надзвичайно великою вірогідністю - є дійсно померлою (загиблою), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій цієї статті, про особу не буде додаткових відомостей як про живу. Частину другу статті 46 ЦК України потрібно тлумачити з урахуванням динамічного характеру суспільних відносин, які в умовах воєнних дій, збройних конфліктів зазнають швидких і непередбачуваних змін. Це вимагає оперативного реагування з боку суду для забезпечення ефективної охорони прав і законних інтересів осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Стислість строків вирішення такої категорії справ та ухвалення судових рішень у досліджуваній категорії справ стає особливо важливою в умовах, коли йдеться про встановлення правового статусу осіб, які зникли безвісти під час воєнних дій, збройного конфлікту, оскільки затримки в правовому реагуванні можуть призвести до погіршення ситуації для постраждалих осіб, їхніх родин і суспільства загалом. За останні десятиріччя суспільні відносини зазнали докорінних змін, зокрема завдяки розвитку технологій, тому законодавець у чинному ЦК України передбачив скорочений шестимісячний строк, якого не було передбачено у Цивільному кодексі Української РСР 1963 року. Тож тлумачення згаданої правової норми має сприяти швидкому відновленню стану правової визначеності та забезпеченню справедливості. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою. Швидкоплинні зміни суспільних відносин та життєвих обставин, зокрема на території активних бойових дій, впливають на можливість встановлення фактичного місця перебування зниклої особи. Тому, застосовуючи телеологічний підхід до тлумачення досліджуваної норми права, можна зробити висновок, що строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, що відповідає меті законодавчого регулювання - забезпеченню справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах. Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями. Тому суд, зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної агресії рф. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Інше, звужувальне, тлумачення правила другого речення частини другої статті 46 ЦК України було б проявом надмірного формалізму і суперечило б завданням цивільного судочинства. Отже, телеологічне тлумачення норми права дозволяє врахувати специфіку випадків зникнення фізичних осіб під час активних бойових дій і акцентувати увагу на суспільній потребі у встановленні справедливості та визначеності щодо статусу зниклої особи, але лише після спливу розумного строку для її пошуку. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України. Наведене тлумачення відповідає і європейським стандартам. Так, відповідно до Рекомендації CM/Rec(2009)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів, які стосуються осіб, зниклих безвісти, та презумпції смерті (прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 09 грудня 2009 року на 1073-му засіданні заступників міністрів), якщо обставини зникнення безвісти особи є такими, що дають підстави для висновку про ймовірність її загибелі, то для подання запиту бажано, щоб час, що минув з моменту зникнення або з моменту отримання останньої звістки про те, що особа жива, становив не більше одного року (пункт 2 принципу четвертого). Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що стаття 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою. Ця стаття передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження. Завдяки цьому механізму законодавець також прагне забезпечити справедливість, враховуючи потребу в захисті прав людини та її законних інтересів. Стаття 48 ЦК України формує справедливий та розумний баланс між інтересами держави, суспільства та окремих осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, що є ключовим для функціонування правової системи. Велика Палата Верховного Суду виснує, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Наказ № 309). У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій - правовій визначеності. Україна є соціальною, правовою державою (стаття 1); людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України). В Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України). Цей принцип є однією з основних засад цивільного судочинства (пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 129 Конституції України, частина перша статті 10 ЦПК України), на якому має бути засноване судове рішення (частина перша статті 263 ЦПК України). Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності. Він вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності. У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25 - 26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev), зазначено, що держава зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути … проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (пункт 44); юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (пункт 46); юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна дотримуватись узятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законні очікування») (пункт 48). За висновками Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі правила поведінки, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C. G. та інші проти Болгарії» від 24 квітня 2008 року (C. G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07, параграф 39), «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, параграф 170)). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року (Cantoni v. France, заява № 17862/91, параграфи 31 - 32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (Vyerentsov v. Ukraine, заява № 20372/11, параграф 65)). Згідно з принципом правової визначеності відрахування шестимісячного строку від дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій території України не забезпечувало б достатньої передбачуваності та сталості правових відносин. В умовах триваючої збройної агресії рф проти України, що супроводжується численними випадками зникнень осіб та постійною нестабільністю, передбачити момент закінчення такої агресії неможливо. На час прийняття цієї постанови російсько-українська війна все ще триває, що посилює правову невизначеність і може ускладнювати ефективне застосування закону та забезпечення захисту прав осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту та у яких, у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи, виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2014 року № 15-рп/2004, одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим його культурним рівнем. Справедливість є однією з основних засад права та є вирішальною у визначенні права як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що у частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій. У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (частина друга статті 46 ЦК України). З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій. V. Висновки суду за результатами розгляду заяви. Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою визначені статтею 47 ЦК України. Так, правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Отже, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд дійде вірогідного припущення про смерть громадянина. Оголошення судом громадянина померлим усуває невизначеність у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. У цій справі, з огляду на наявні та описані вище письмові докази, судом встановлено, що військовослужбовець [PERSON] зник безвісти 04.08.2024 в районі н.п. Іванівка Покровського району Донецької обставин, за обставин, які з великою ймовірністю загрожували його життю та наявні підстави обґрунтовано припустити, що [PERSON] загинув саме в с. Іванівка Гродівської селищної територіальної громади Покровського району Донецької області, оскільки [PERSON] разом з іншими військовослужбовцями потрапив під ворожий обстріл і за свідченнями інших військових, загинув. За змістом п/п 2.2. «Донецька область», п. 2 «Території активних бойових дій» Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 року, с. Іванівка Гродівської селищної територіальної громади Покровського району Донецької області: дата початку бойових дій 07.06.2024; дата завершення бойових дій 10.06.2024. Оскільки у даній справі встановлене місце ймовірної загибелі [PERSON] с. Іванівка Гродівської селищної територіальної громади Покровського району Донецької області та дата ймовірної фактичної загибелі [PERSON] , останній має бути оголошений померлим з [INFO] у с. Іванівка Гродівської селищної територіальної громади Покровського району Донецької області, що є важливим як для відрахування строку для оголошення фізичної особи померлою, так і для здійснення державної реєстрації смерті особи органами державної реєстрації актів цивільного стану. Таким чином за результатом аналізу наявних у справі доказів, встановлених у судовому засіданні обставин, зокрема, відсутність відомостей про місце проживання і місце знаходження [PERSON] , з огляду на висновки службового розслідування, зникнення [PERSON] безвісти у зв`язку з воєнними діями, а також зважаючи на завершення бойових дій на території, де безвісти зник останній, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про оголошення її сина, [PERSON] , померлим від дня його вірогідної смерті. На підставі викладеного,

Outcome: approved