Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

10 листопада 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортних засобів, в якій просить : - визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] : - земельну ділянку, кадастровий номер 4810137200:05:008:0024, площею 0,0804 га, яка призначена для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та розташований на ній садовий будинок, загальною площею - 194,90 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку, кадастровий номер 4823080400:04:000:0580, площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Єланецький район, с/рада Великосербулівська. Земельну ділянку, кадастровий номер 4824282000:06:000:0129, площею 1 га. для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с/рада Кривобалківська; - автомобіль LEXUS LX 570, рік випуску 2010, колір чорний, номерний знак [NUMBER] ; - автомобіль DAF номерний знак до переоформлення [NUMBER] (після переоформлення [NUMBER] ); - напівпричеп Benalu номерний знак до переоформления [NUMBER] (після переоформлення ВН2311XG); - напівпричеп Benalu номерний знак до переоформлення [NUMBER] , (після переоформлення [NUMBER] ); - автомобіль VOLVO номерний знак до переоформлення [NUMBER] , після переоформлення [NUMBER] ; В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на: - 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер 4810137200:05:008:0024 площею 0,0804 га, яка призначена для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та 2 розташованого на ній садового будинку, загальною площею 194,90 кв.м. з господарськими будівлями та спорудам, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер 4823080400:04:000:0580. площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Єланецький район. с/рада Великосербулівська; - 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер 4824282000:06:000:0129 площею 1 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с/рада Кривобалківська; - 1/2 частку автомобіля LEXUS LX 570, рік випуску 2010, колір чорний, номерний знак [NUMBER] ; - 1/2 частку автомобіля DAF номерний знак до переоформления [NUMBER] (після переоформления ВН70921); - 1/2 частку напівпричена Benalu номерний знак до переоформления [NUMBER] (після переоформлення [NUMBER] ); - 1/2 частку напівпричена Benalu номерний знак до переоформления [NUMBER] , (після переоформления ВН2312ХG); - 1/2 частку автомобіля VOLVO номерний знак до переоформления [NUMBER] . після переоформления [NUMBER] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію її частки вартості автомобіля LEXUS LX 570, рік випуску 2010, колір чорний, номерний знак [NUMBER] , у розмірі 650842,50 грн., замість її частки у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль LEXUS LX 570, рік випуску 2010, колір чорний, номерний знак [NUMBER] ; Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в рахунок компенсації і її частки від вартості проданих транспортних засобів, а саме: - автомобіль DAF номерний знак до переоформлення [NUMBER] (після переоформлення - [NUMBER] ); - напівпричеп Вenalu номерний знак до переоформлення [NUMBER] (після переоформлення ВН2311XG); - напівпричеп Вenalu номерний знак до переоформлення [NUMBER] , (після переоформлення ВН2312XG); - Автомобіль VOLVO номерний знак до переоформлення [NUMBER] , після переоформлення [NUMBER] ; у розмірі визначеному судовою авто товарознавчою експертизою, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на транспортні засоби. В обгрунтування позову посилається на те, що все зазначене майно було придбано подружжям під час перебування в шлюбі , отже їй належить по 1/ 2частині всього спільного майна, а в зв`язку з відчуженням відповідачем рухомого майна проти її волі - то вона має право на отримання грошової компенсації вартості 1/2 частки цих транспортних засобів. Відповідачем [PERSON] надано відзив на позов, в якому зазначає, що все зазначене в позові майно не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбане ним за його особисті кошти, втому числі які належали йому до шлюбу - а отже є його особистою приватною власністю та не підлягає поділу. 29.11.2023 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Одночасно витребувано у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області (філія ГСЦ МВС) щодо реєстрації транспортних засобів на [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [INFO] , в період з 11 грудня 2010 року по теперішній час, у тому числі щодо першої та подальших реєстраційних дій стосовновказаних транспортних засобів. 19.01.2024 року надійшла відповідь на ухвалу суду. Ухвалою суду від 08.02.2024 року заяву позивачки [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на : - земельну ділянку, кадастровий номер 4810137200:05:008:0024, площею 0,0804 га, яка призначена для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та розташований на ній садовий будинок, загальною площею - 194,90 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку, кадастровий номер 4823080400:04:000:0580, площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Єланецький район, с/рада Великосербулівська4 -земельну ділянку, кадастровий номер 4824282000:06:000:0129, площею 1 га. для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с/рада Кривобалківська; - автомобіль LEXUS LX 570, рік випуску 2010, колір чорний, номерний знак [NUMBER] - що належать на праві власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [INFO] . 05 квітня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач [PERSON] заперечує проти позову у повному обсязі, оскільки усе вищеперелічене майно не є спільною сумісною власністю подружжя, так як воно було придбане [PERSON] за кошти, які належали йому особисто, в тому числі, до шлюбу. Отже, це майно є його особистою приватною власністю, а тому воно не підлягає поділу. Так, до шлюбу, з 2008 року, [PERSON] мав депозитні вклади в АТ «Укрсиббанк», що розміщувались на його депозитних рахунках в гривні та доларах США. Зокрема, відповідно до довідки АТ «Укрсиббанк» «Історія по депозитному договору № 26305016083801 (валюта рахунку - долар США, дата початку дії договору 30.10.2010, дата закінчення дії договору 01.05.2011) від 07.02.2024 року, станом на дату (період) 04.11.2010 року, тобто, до шлюбу, на цьому рахунку перебували його кошти в сумі 122 144,65 доларів США (з урахуванням нарахованих відсотків за депозитом). В АТ «Укрсиббанк» існували також і інші депозитні рахунки, були укладені депозитні договори у національній валюті гривні, також у доларах США, що підтверджується відповідними банківськими документами (виписками про рух по доларовим та гривневим рахункам АТ «Укрсіббанк», історіями по депозитним договорам №26306016083800, № 26303016083801, № [NUMBER] ). Також відповідач зберігав грошові кошти на депозитних рахунках в АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується інформацією по депозитним договорам (довідка АТ КБ «Приватбанк» від 12.02.2024). Після укладення шлюбу подружжя з дитиною проживали за адресою [ADDRESS] , яка належала [PERSON] (батькові відповідача). Але з початком пандемії коронавірусної хвороби COVID - 19 в 2020 році відповідач вирішив витратити заощаджені кошти, які належали йому до шлюбу, на прибання власного приватного будинку. Так, відповідно договору купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку від 24 квітня 2020 року, [PERSON] (покупець) придбав у власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] та розташований на ній садовий будинок. Відповідно до п. 2.1. цього договору, ціна об`єкту продажу становила 3 240 000,00 грн., з яких вартість земельної ділянки складала 2 459 000,00 грн., а вартість садового будинку - 781 000,00 грн., що на дату купівлі-продажу відповідало еквіваленту 119 955,57 доларів США. Отже, зазначена земельна ділянка та розташований на ній садовий будинок був придбаний за кошти, що належали [PERSON] особисто (до шлюбу). При цьому, дружина участі в утриманні цього майна не приймала, за час шлюбу доходів не мала, витрат на утримання майна не несла. Також, до шлюбу, а саме з 2007 року, відповідачу належав автомобіль Lexus ES 350 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] (проданий в червні 2011 року). В червні 2011 року відповідач за особисті кошти придбав інший Lexus LX 470, (проданий в 2017 році). Кошти від продажу автомобілів у подальшому відповідач використав для купівлі в 2017 році автомобіля Lexus LX 570, номерний знак [NUMBER] , приблизно такої ж вартості. Тобто, автомобіль Lexus LX 570 також придбаний за кошти, що належали відповідачу особисто (до шлюбу). Крім того, в 2016 році батько відповідача - [PERSON] тяжко захворів та вирішив передати в дар і подарував синові грошові кошти в сумі 150 000 доларів США, які в подальшому відповідач використав для придбання вантажного автотранспорту, а також іншого майна. Наявність у батька грошових заощаджень підтверджується банківськими документами (довідками, виписками по рахункам, історіями по депозитним договорам), виданими АТ «Райффайзен Банк», АТ «Укрсиббанк», АТ КБ «Приватбанк», також договором купівлі-продажу квартири. Крім дарунка, батьки відповідача увесь час допомагали його родині фінансово. Так, на подаровані кошти відповідачем був придбаний наступний вантажний автотранспорт: 16.02.2017 за 186500 грн. (що дорівнює 6909 доларам США за курсом 26,99 грн. за 1 долар США) придбаний вантажний автомобіль Volvo 2007 р.випуску, номерний знак [NUMBER] ; 26.04.2017 за 197 980 грн. (що дорівнює 7434 доларам США за курсом 26,63 грн. за 1 долар США) - вантажний автомобіль DAF XF 105.460, 2009 р. випуску, номерний знак [NUMBER] ; 26.04.2017 за 127 000 грн. (що дорівнює 4769 дол., доларам США за курсом 26,63 грн. за 1 долар США) - напівпричеп Benalu, 1994 р. випуску, номерний знак [NUMBER] ; також 24.04.2018 за 65000 грн. (що дорівнює 2488 доларам США за курсом 26,13 грн. за 1 долар США) придбаний напівпричеп Benalu, 2000 р.випуску, номерний знак [NUMBER] . Тобто, вантажні автомобілі придбані за кошти, що належали відповідачу особисто (кошти, набуті в порядку дарування), а тому вони не можуть бути визнані спільною сумісною власністю подружжя. Вантажні автомобілі були продані в липні 2023 року та після перереєстрації їм присвоєні інші номерні знаки. Окрім вантажного транспорту для потреб сім`ї в серпні 2022 року на ім`я дружини [PERSON] також був придбаний автомобіль Audi A3, 2018 року випуску, номерний знак [NUMBER] (свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 15.08.2022 року, видане ТСЦ № 4841). При цьому, автомобіль Audi A3 було оформлено саме на ім`я дружини як власниці, оскільки у зв`язку з військовою агресією рф проти України дружина планувала виїзд і в подальшому виїхала з дитиною за кордон. Передбачалось, що автомобілем буде керувати вона, при цьому враховувались інтереси та безпека дитини. Поряд з цим, про придбання під час шлюбу автомобіля Audi A3 [PERSON] у первісному позові суду не повідомила -тобто, приховала. Заявляючи вимоги про поділ майна та стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортних засобів, зарахування вартості автомобіля Audi A3 при поділі майна позивачка не врахувала. Однак, автомобіль Audi A3, хоча і був придбаний за час шлюбу на ім`я дружини, але є особистою приватною власністю відповідача, оскільки був придбаний за кошти, що належали йому особисто. Власних особистих коштів на придбання цього автомобіля дружина не мала. Також за особисті кошти 01 лютого 2022 року відповідачем була придбана земельна ділянка з кадастровим номером 4823080400:04:000:0580, що розташована в межах території Єланецької СТГ Вознесенського району Миколаївської області, площею 2,0 га за ціною 40 986,29 грн. Що стосується земельної ділянки за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с/рада Кривобалківська, кадастровий номер 4824282000:06:000:0129, площею 1 га, то право власності відповідача [PERSON] на цю земельну ділянку було набуто в порядку приватизації. А враховуючи приписи статті 57 Сімейного кодексу України, земельна ділянка, набута одним із подружжя за час шлюбу внаслідок внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, є його особистою приватною власністю Отже, враховуючи, що спірне майно було придбано за кошти, що належали відповідачу до шлюбу та в порядку дарування, тобто за кошти, що належали позивачу особисто, воно не може мати статусу спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю відповідача. Таке майно не є спільним майном подружжя і поділу не підлягає. А тому позовні вимоги [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна є необгрунтованими і задоволенню не підлягають. Також, позивачка зазначає, що оскільки відчуження рухомого майна відповідачем відбулось без її згоди, вона має право на отримання грошової компенсації у розмірі 1/2 вартості відчуженого без її згоди рухомого майна. Проте, у цій ситуації спірне рухоме майно, як обгрунтовано вище, не мало статусу спільного майна подружжя, оскільки було набуте за кошти, що належали відповідачу особисто, і воно не підлягає поділу. А тому позивачка не має права вимагати грошової компенсації у розмірі 1/2 вартості відчуженого рухомого майна. Отже, і у цій частині позов [PERSON] є безпідставним. Протокольною ухвалою суду від 10 квітня 2024 року прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] , зустрічну позовну заяву [PERSON] , в якій він просить визнати право особбистої приватної власності [PERSON] : - земельну ділянку, кадастровий номер 4810137200:05:008:0024, площею 0,0804 га, яка призначена для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та розташований на ній садовий будинок, загальною площею - 194,90 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку, кадастровий номер 4823080400:04:000:0580, площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Єланецький район, с/рада Великосербулівська; - земельну ділянку, кадастровий номер 4824282000:06:000:0129, площею 1 га. для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с/рада Кривобалківська ; - автомобіль LEXUS LX 570, рік випуску 2010, колір чорний, номерний знак [NUMBER] - що належать на праві власності [PERSON] , - автомобіль DAF номерний знак до переоформлення [NUMBER] (після переоформлення [NUMBER] ); - напівпричеп Benalu номерний знак до переоформления [NUMBER] (після переоформлення [NUMBER] ); - напівпричеп Benalu номерний знак до переоформлення [NUMBER] , (після переоформлення [NUMBER] ); - автомобіль VOLVO номерний знак до переоформлення [NUMBER] , після переоформлення [NUMBER] - що належать на праві власності [PERSON] ; - автомобіль AUDI А3, 2018 р.в., номерний знак [NUMBER] - право власності було зареєстровано за [PERSON] до 04.11.2023 року. В обгрунтування позову посилається на те, що все вищевказане майно придбано ним за його особисті кошти, отримані або в дар від батька [PERSON] , або за рахунок накопичених коштів, які він заощадив до шлюбу. Посилається на ті самі обстваини, які викладені ним у відзиві на первісний позов. 10.10.2024 року , відповідачкою за зустрічним позовом [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , у якому вона заперечує проти зустрічного позову та указує, що обставини, які викладені в ньому, на її думку, не відповідають дійсності, а долучені додатки не доводять цих обставин. 13 червня 2024 року надійшла від представника [PERSON] адвокатки Берковської О.М. відповідь на відзив відповідчаки за зустрічним позовом [PERSON] , в якому звертає увагу суду на те, що [PERSON] жодним чином не спростовує обставин, викладених у зустрічній позовній заяві, а тільки посилається на те, що вони нібито не відповідають дійсності, що само по собі є лише її бездоказовим твердженням Ухвалою суду від 17.06.2025 року клопотання представника позивача за первісним позовом [PERSON] про призначення судової автотоварознавчої експертизи - задоволено. Призначено по справі автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання про визначення ринкової вартіості визначеного переліку автомобілів. Ухвалою суду від 17.06.2024 року було задоволено клопотання представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвокатки Берковської О.М. про витребування доказів . Ухвалою суду від 29 травня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] адвоката Власенка С.О. про зупинення провадження у справі удо вирішення справи №487/2323/25 . Ухвалою суду від 29 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортних засобів,та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Ухвалою суду від 28.08.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] адвоката Власенка С.О. про зупинення провадження у справі удо вирішення справи № 490/6927/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] та її матері [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.11.2023 автомобіля Audi. Відкладено розгляд справи в зв`язку з неявкою відповдіача [PERSON] та його представника до 24 вересня 2025 року. В подальшому судове засідання також неодноразово відкладалося через неявку відповідача та його представника. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги первісного позову, проти зустрічного позову заперечила. Зазначила, що протягом усього спільного життя вони з чоловіком мали спільний бізнес та отримували достатній дохід. Разом купували спільний будинок, за спільні кошти купували автомобілі для ведення бізнесу. Після того, як вона повернулася з-за кордону , куди поїхала з дитиною на початку війни, вона дізналася, що у чоловіка інша родина і він просто вигнав її з сином з спільного будинку та переформив все спільне майно на свою матір. Заперечує проти тверджень відповідача, що вони жили і купували майно виключно на кошти його батька, який надавав їм ці кошти то у борг, то у дар. Заперечує, що чоловік надава їй які-небудь кошти на відкриття ніби-то її бізнесу "Чіп і Дейл" за рахунок коштів, від продажу автомобілів його матері - адже вона взагалі не знала про переоформлення цього майна на матір чоловіка , тим більше не отримувала від цього якихось коштів. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги зустрічного позову, проти первісного позову заперечив. Зазначив, що дружина ніколи не працювала , а він вже заходив у шлюб з власними накопиченнями більше 100 00 доларів та власник автомобілем [PERSON] подальші автомобілі Лексус він купував за кошти, які отримував від продажу цього дошлюбного автомобіля, а вантажні автомобілі він також купував виключно на кошти, які мав як накопичення до шлюбу, а також на кошти, які отримував від батька в подарунок. Тому ці автомобілі є його особистим майном. Дохід їх родини був завжди невеликим, вистачало лише на поточні потреби, утримання дитини та відпочинок, тому все майно він купував виключно на гроші, отримані від батька, який був успішним підприємцем, мав достатньо коштів , нерухомого майна, отже мав можливість надавати значні кошти сину. Батько [PERSON] дарував йому кошти, отже придбані на ці кошти речі є його особистим майном, а не спільним майном подружжя. Щодо відчуження автомобілів своїй матері то як раз влітку 2023 року знадобилися кошти на відкриття нового бізнесу для дружини вона хотіла заснувати дитячий центр розвитку, отже він вимушений був продати автомобілі матері, щоб були кошти на аренду приміщення, купівлю обладнання тощо. Отже набуті від продажу кошти він використав виключно в інтересах дружини. Натомість автомобіль Ауді [PERSON] навмисно переоформила на свою матір за декілька днів до звернення до суду з цим позовом, щоб приховати його від розподілу. Але і цей автомобіль він купував на особисті кошти ще з тих депозитів, з якими він "заходив у шлюб". Представники сторін підтримали позиції своїх клієнтів з підстав, викладених у заявах по суті справи. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). 11 грудня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] ) укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] [INFO] . Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 27.01.2025 року у справі № 490/5725/24 розірвано шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який 11 грудня 2010 року зареєстровано Міськім відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції та зроблено актовий запис №1002. Як вбачається з вказаного рішення суду, з позовом про розірвання шлюбу [PERSON] , звернувся до суду в липні 2024 року. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2024 року сторонам надано строк для примирення за клопотанням відповідачки [PERSON] , проте сторони примирення не досягли. За час перебування сторін в шлюбі було придбано земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4810137200:05:008:0024, площею 0,0804 га, та розташований на ній садовий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 194,90 кв.м, з наступними господарськими будівлями та спорудами: господарська будівля - літ. Б; вольєр - літ. В; споруди - №10, І; огорожа - № 3,4,5,6,7,8,9 (право власності зареєстровано за [PERSON] ). 24 квітня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицькою Г.В. зареєстрованого в реєстрі за №675, відповідно до якого [PERSON] придбав земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:05:008:0024, площею 0.0804 га, та розташований на ній садовий будинок [ADDRESS] . Постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 листопада 2025 року у справі № 487/2323/25 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою задоволено . Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 24 квітня 2020 року в сумі 120 000 (сто двадцять тисяч) доларів США. Як вбачається зі змісту вказаної Постанови, судом встановлено, що 24 квітня 2020 року [PERSON] та [PERSON] склали розписку, відповідно до якої останній отримав від [PERSON] в борг кошти в сумі 120 000 доларів США, та зобов`язався повернути позикодавцю кошти в строк до 24 квітня 2023 року. Також в тексті розписки визначена мета, на досягнення якої передавалися кошти. Зокрема, в розписці [PERSON] зазначено, що метою отримання грошових коштів є придбання у сумісну власність з дружиною [PERSON] вищевказаної земельної ділянки та розташованого на ній садового будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] під час розгляду справи вказаних обставин не спростувала. При цьому, з урахуванням презумпції спільності права власності подружжя, тягар спростування якої покладений на того з подружжя, хто її спростовує, відповідач [PERSON] не надала до суду доказів того, що кошти, отримані за договором позики, були використані не в інтересах сім`ї, а на особисті потреби [PERSON] . При цьому, для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне. Зважаючи на значну суму коштів, отриманих у борг, [PERSON] не навела обставин і не зазначила про придбання [PERSON] будь-якого іншого майна, використання цих коштів у підприємницькій діяльності, так само як і обставини, пов`язані із здійснення такої діяльності (зокрема, види діяльності, умови її ведення, наявність найманих працівників, офісу, оперативних витрат тощо), не вказала ознак способу життя (подорожі, придбання речей тощо), які б давали суду підстави припустити використання [PERSON] цих коштів на власні потреби, не пов`язані із інтересами сім`ї. Тому колегія суддів дійшла висновку, що [PERSON] не спростована презумпція спільності права власності подружжя. Позичальник [PERSON] наявність боргових зобов`язань та неповернення суми позики не заперечував та позовні вимоги визнав, наголошуючи на тому, що грошові кошти за розпискою від 24 квітня 2020 року були взяті ним для придбання в інтересах сім`ї земельної ділянки та садового будинку за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 24 квітня 2020 року. Отже, колегія суддів дійшла висновку, що борг за вищевказаним договором позики є спільним боргом подружжя, оскільки кошти надавались [PERSON] , та [PERSON] на придбання нерухомого майна - а саме земельної ділянки та розашованого на ній будинку в СТ "Активіст", земельна ділянка № [NUMBER] - а тому стягненню підлягає з обох відповідачів. В судовому засіданні під час розгляду справи [PERSON] визнав вимоги позову в частині визнання вказного будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя . Відповідно до ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах СК України. У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. Порядок набуття у власність вказаного майна врегульовано ст.57 та 60 СК України та ч.3ст. 368 ЦК України. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в шлюбі неодноразово була предметом розгляду Верховним Судом та практика вирішення зазначеного питання є сталою. За статями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За змістом статті 57 СК України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 334/9028/15-ц. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Так, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18)). Аналогічні висновки викладені у Постановах ВС від 25 червня 2025 рокуу справі № 953/2500/23, від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18, від 13 березня 2024 року у справі № 537/541/23. Згідно із правовою позицією, викладеною в Постанові ВС від 22.01.2020 р. у справі № 771/2302/18, «статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи вищевикладене , вимоги первісного позову про визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку, кадастровий номер 4810137200:05:008:0024, площею 0,0804 га, яка призначена для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та розташований на ній садовий будинок, загальною площею - 194,90 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] є обгрунтованими та підлягають до задоволення, а вимоги зустрічного позову про визнання цього майна особистим майном [PERSON] - задоволенню не підлягають як безпідставні. 01 лютого 2022 року [PERSON] була придбана земельна ділянка з кадастровим номером 4823080400:04:000:0580, що розташована в межах території Єланецької СТГ Вознесенського району Миколаївської області, площею 2,0 га. Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 297407407, підстава для державної реєстрації - договір купівлі-продажу, серія та номер 163, виданий 01.02.2022, видавник - приватний нотаріус Іскрицька Г.В., підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 63188347 від 01.02.2022, ціна - 40 986,29 грн. Жодних доказів на спростування презумції спільності майна подружжя стосовно придбання цієї ділянки [PERSON] , суду не надав. Суд критично ставиться до його твердження, що і цю ділянку він придбав на подаровані кошти від батька оскільки ці твердження нічим не підтверджуються, особливо з огляду на те, що на той час він мав невиконані позикові зобов`язання перед батьком . Враховуючи вищевикладене , вимоги первісного позову про визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] :- земельну ділянку, кадастровий номер 4823080400:04:000:0580, площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Єланецький район, с/рада Великосербулівська - є обгрунтованими та підлягають до задоволення, а вимоги зустрічного позову про визнання цього майна особистим майном [PERSON] - задоволенню не підлягають як безпідставні. Отже, в порядку поділу спільного майна подружжя підставиним є визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частку цього майна , а саме земельної ділянки, кадастровий номер 4810137200:05:008:0024 площею 0,0804 га, та розташованого на ній садового будинку, загальною площею 194,90 кв.м. з господарськими будівлями та спорудам, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; у земельної ділянки, кадастровий номер 4823080400:04:000:0580. площею 2 га, за адресою: Миколаївська область, Єланецький район. с/рада Великосербулівська. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 5372319 від 26.06.2013 року, на земельну ділянку за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с/рада Кривобалківська, кадастровий номер 4824282000:06:000:0129, площею 1 га, серія САС № 392063 земельна ділянка за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с/ рада Кривобалківська, кадастровий номер 4824282000:06:000:0129, площею 1 га ця земельна ділянка належить на праві власності [PERSON] . Цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Як встановлено судом, сусідня земельна ділянка також площею 1 га належить на праві власності [PERSON] . Як пояснила в судовому засіданні позивачка [PERSON] - і вона, і [PERSON] під час шлюбу отримали кожний по земельній ділянці , але на підставі чого вона точно не знає, адже отримувала правовстановлювальні документи у кабінеті кума, який працював на той час в Держгеокадастрі, проте визнає, що кошти за ці ділянки вони з чоловіком не сплачували. Як стверджує [PERSON] , ця земельна ділянка була набута ним за результатами процедури приватизації. Доказів на спростувння цього позивачка [PERSON] суду не надала. Відповідно п. 5 ч. 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. За такого, вимоги первісного позову в цій частині задволенню не підлягають, а вимоги зустрічного є обгрунтованими . Як підтверджується інформацією, наданою на вимоги ухвали суду, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області, автомобіль Lexus LX 570, 2010 року випуску, чорного кольору, номерний знак [NUMBER] , був зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі договору кукпівлі-продажу 04.10.2017 року; вантажний автомобіль DAF XF 105.460, 2009 року випуску, номерний знак [NUMBER] був зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 26.04.2017 року та перереєстрований на нового власника 15.07.2023 року за договром купівлі-продажу - на [PERSON] ; напівпричеп Benalu номерний знак [NUMBER] був зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 24.04.2018 року та перереєстрований на нового власника 15.07.2023 року за договором купівлі-продажу - на [PERSON] ; напівпричеп Benalu, номерний знак [NUMBER] був зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 26.04.2017 року та перереєстрований на нового власника 15.07.2023 року за договором купівлі-продажу - на [PERSON] ; вантажний автомобіль Volvo 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] був зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 16.02.2017 року та перереєстрований на нового власника 15.07.2023 року за договором купівлі-продажу - на [PERSON] . Згідно відомостей ТСЦ МВС № 48 41 від 21.07.2024 року : з 30.08. 2007 року [PERSON] належав автомобіль Lexus ES 350 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] , який був відчужений ним 04.06.2011 року). В червні 2011 року [PERSON] придбав інший Lexus LX 470, 2006 року випуску, який був проданий ним 01.09.2016 року за заявленою ціною реалізації 150 000 грн. 0410.2017 року ним було придбано автомобіль Lexus LX 570, номерний знак [NUMBER] , який був відчужений ним до 25.01.2024 року , вартість на момент реалізації складала 100 000 грн ( Т.1 а.с. 226-227). Згідно висновку експерта №24-3554 судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу від 26.12.2024 року : ринкова вартість на конкретну дату наступних автомобілів: автомобіль Lexus ES 350 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] станом на 04.06.2011 року 36 920 доларів США автомобіль Lexus LX 470, 2006 року випуску, станом на 02.06.2011 року 50 280 доларів США, станом на 01.09.2016 року 838 374 грн ( еквівалент приблизно 32 245 доларів США) автомобіля Lexus LX 570, номерний знак [NUMBER] , станом на 04.10.2017 року складала 1 529 340 грн. ( еквівалент приблизно 57 490 доларів США) . Таким чином суд вважає встановленим, що спірний автомобіль Лексус LX 570, номерний знак [NUMBER] , дійсно був придбанний частково за кошти, отримані [PERSON] від продажу автомобіля Lexus ES 350 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] , який належав йому на праві власнсоті до шлюбу, але частка «дошлюбних коштів» дорівнює половину вартості цього автомобіля ( 57 490 32 245= 25 245 + 6 600 ( половина різниці вартсоті автомобіля при другій купівлі-продажу в червні 2011 року) тобто приблизно половина вартості спірного автомобіля на час його придбання). Таким чином вимоги зустрічного позову в цій частині та первісного позову підлягають до часткового задоволення та слід визнати спільним сумісним майном подружжя частку у праві власності на автомобіль Лексус LX 570, номерний знак [NUMBER] . До того ж, матеріалами справи підтверджується, що відповідач під час перебування у шлюбі мав дохід від підприємницької діляності, він є зареєстрований як фізична особа-підприємець, є співзасносником не однієї юридичної особи - отже такий дохід у відповідності до вимог ч.2 ст. 61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності. У разі, якщо спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 330/1569/19. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. У разі коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18), у Постанові від 02 жовтня 2024 року у справі № 686/26591/21 Отже, враховуючи , що на час вирішення справи спірний автомобіль відчужено відповідачем та не перебуває у його власності позовні вимоги первісного позову про визнання в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] право власності на 1/2 частки транспортного засобу LEXUS LX 570, рік випуску 2010, колір чорний, номерний знак [NUMBER] - є безпідставними та задоволенню не підлягають. Наведене стосується і вимог первісного позову про визнання в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] право власності на:- 1/2 частку автомобіля DAF номерний знак до переоформления [NUMBER] (після переоформления ВН70921);- 1/2 частку напівпричена Benalu номерний знак до переоформления [NUMBER] (після переоформлення [NUMBER] );- 1/2 частку напівпричепа Benalu номерний знак до переоформления [NUMBER] , (після переоформления ВН2312ХG);- 1/2 частку автомобіля VOLVO номерний знак до переоформления [NUMBER] . після переоформления [NUMBER] оскільки такі автомобілі не перебували у власності відповідача вже станом на час звернення до суду. Також під час шлюбу 15 серпня 2022 року був придбаний автомобіль Audi A3, 2018 року випуску, номерний знак [NUMBER] , право власності на який було зареєстровано за [PERSON] 04.11.2023 року цей автомобіль був відчужений [PERSON] іншій особі своїй матері. Сторонами також не надано суду належних та допустимих доказів щодо належності цього автомобіля до особситої власності одного з подружжя, оскільки цей автомобіль набувався за кошти, отримані від продажу інших автомобілів, але які також набувалися сторонами в період перебування у шлюбі. Щодо вимог зустрічного позову визнання цих автомобілів особистою власністю [PERSON] . Так, ним не надано суду достеменних докаів того, що це майно, яке придбавалося в період шлюбу з [PERSON] , було придбано виключно за кошти , які отримані ним в дар від батька , атакож на кошти, які перебували на його депозитних рахунках до шлюбу. Так, [PERSON] було надано до суду виписки по його рахункам за період з 2008 по 2015 роки в АТ «Укрсиббанк»- як за рахунком в гривні так і за рахунками в доларах США але рух коштів по цим рахункам жодним чином не доводить того, що спірне майно придбавалося ним ( тим більше після 2017 року) за рахунок саме цих коштів. Також наданими [PERSON] довідками з АТ «Укрсиббанк» підтверджується, що він мав депозит з 30.04.2010 року по 05.05.2011 на суму вкладу 110 000 доларів США, в 2008 році на суму 500 000 грн. та на суму 100 000 грн, за півроку 2009 р на суму 130 000 доларів США. Проте, наявність депозитних коштів у вказаний період ( тобто знов таки задовго до придбання спірного рухомого та нерухомого майна) жодним чином не доводить того, що спірне майно придбавалося ним за рахунок саме цих коштів. Щодо наданої [PERSON] . Довідки з АТ КБ «ПриватБанк» щодо наявності у нього депозитних рахунків, то згідно цієї довідки він мав депозитний рахунок в період 28.03.2008- 28.03.2009 року на суму 2 000 грн. Наступні депозити були в долларах США 35-50 тисяч доларів США, але вже в період шлюбу , а саме з 2012 року по 2016 роки. Також [PERSON] було надано до суду копія розписки від 30.11.2016 року , складеної в присутності свідків(?) , згідно якої [PERSON] , отримав грошові кошти в сумі 150 000 доларів США в дар від [PERSON] , а аткож надані докази наявності у його батька доходу від продажу нерухомості в 2011 та 2020 роках, наявність депозитних вкладів в період 2009-2016 років. Відслідкувати на що саме, ним були витрачені ці кошти неможливо. Аже сторони , як він сам стверджував, вели доволі забезпечений спосіб життя, в той час, як він офіційно декларував рівень своїх доходів на рівні 5000 - 10 000 грн на рік що ставить під сумнів правдивість наданих ним суду пояснень. Неправдивими були і пояснення [PERSON] , надані ним в зустрічному позові щодо придбання спірного будинку та земельної ділянки в СТ "Активіст" за отримані в дар від батька кошти - адже в той же час він визнавав в іншому судовому провадженні, що коти на придбання цього мйана були отримані їх родиною в позику від батька. Також незрозумілими та суперечливими є його пояснення суду, що він придбавав спірні автомобілі на кошти, що перебували у нього на депозитних рахунках до укладення шлюбу, і одночасно на кошти, що отримані ним в подарунок від батька в 2016 році. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не спростовано презумпцію набуття цих автомобілів у спільну сумісну власність подружжя, оскільки не доведено наявність підстав, передбачених ст. 57 СК України для визнання цього майна особистою приватною власністю , а саме, що це майно було придбано за кошти, які належали йому особисто. Враховуючи вищенаведені висновки суду , суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову в цій частині. Щодо вимог первісного позову про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на ці автомобілі - то такі вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Так, [PERSON] заперечувалося , що ці автомобілі відчужені ним без згоди дружини, оскільки він продав ці автомобілі своїй матері саме з метою передання цих коштів дружині для відкриття нею бізнесу. Проте жодних доказів такому суду не надано, а отже враховуючи пепередні суперечливі пояснення сторін та їх взаємовідносини суд приходить до висновку що відповідачем не доведено, що отримані ним кошти від відчуження автомбілів, які є спільним сумісним майном подружжя, від його рідної матері, яка є пенсіонеркою ( за його поясненнями) використані ним саме на потреби сім`ї, а не що таке переоформлення відбулося з метою уникнути поділу спільного майна подружжя. Згідно висновку експерта №24-3554 судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу від 26.12.2024 року : Середня ринкова вартість автомобіля DAF XF 105.460, 2009 року випуску, номерний знак [NUMBER] складає 682 630 грн ; Середня ринкова вартість напівпричеп Benalu , 2000 року випуску, номерний знак [NUMBER] складає 972 204 грн Середня ринкова вартість напівпричеп Benalu , 1994 року випуску, номерний знак [NUMBER] складає 648 004 грн Середня ринкова вартість автомобіля Volvo 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] складає 746 532 грн ; Середня ринкова вартість автомобіля Lexus LX 570, 2010 року випуску, чорного кольору, номерний знак [NUMBER] складає 1 232 540 грн ; Жодних даних на спростування дійсної ринкової вартості автомобілів, визначеної експертом, відповідач не надав, а його домовленості з покупцем щодо низької вартості автомобіля не мають правового значення для правильного вирішення спору в цій частині. За такого, на користь [PERSON] підлягає стягненню з [PERSON] в рахунок компенсації вартості половини спільного сумісного рухомого майна подружжя 1 832 820 грн (половина дійсної ринкової вартості вантажних автомобілів та напівпричепів та вартості автомобіля Лексус). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України оскільки вимоги зустрічного позову частково задоволені то на користь [PERSON] слід стягнути з [PERSON] судовий збір пропорційно до задволених позивних вимог у розмірі 794 грн (1% від вартості земельної ділянки згідно наданої нею самою оцінки вартості ) Судові витрати за первісним позовом підлягають стягненню з [PERSON] пропорційно до задволених позовних вимог ( 18320 грн як 1% відсоток задволених вимог щодо стягнення майнової компенсації), проте позивачем сплачена максимальна сума судового збору 13 420 грн. при зверненні до суду з цим позовом, яка підлягає стягненню з відповідача . Також з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на проведення судової експертизи, сплачені нею згідно Рахунку від 11.07.2024 року, у розмірі 18 174 грн 72 коп. Також разом з зустрічною позовною заявою представник відповідача адвокатка Берковська О.М, заявила про розмір витрт на правову допомогу у розмірі 200 000 грн, проте доказів понесення таких витарт суду не надано взагалі. Також ні під час розгляду справи, ні під час судових дебатів адвокатами обох сторін не заявлено в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України заявлено про надання доказів на підтвердження таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду - що унеможливлює вирішення судом питання про розподіл витрат на професійсну правничу допомогу.

Outcome: partial