Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 250550,00 грн, моральну шкоду у сумі 100000,00 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 17.03.2025 року о 08 год. 37 хв. у с. Оліївка, по вул. Леоніда Ступницького, 68, керуючи транспортним засобом HYUNDAI ACCENT, д.н.з. [NUMBER] , в порушення пунктів 2.3.б., 10.1., 13.4. (ПДР) [PERSON] при виїзді на головну дорогу, не стежила за дорожньою обстановкою, не надала перевагу в русі, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем BMW X5, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмованих немає. Порушення [PERSON] вимог пунктів 2.3.б., 10.1., 13.4. (ПДР) знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками. Таким чином, остання вчинила правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. У результаті ДТП транспортні засоби механічно пошкоджено. Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 28.05.2025 [PERSON] за обставин вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, до неї застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Позивач вказує, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки HYUNDAI ACCENT, д.н.з. [NUMBER] , була забезпечена за страховим полісом №ЕР-225049805 у ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», ліміт страхової суми становить 160000,00 грн з сумою франшизи 3200,00 грн. ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» повністю сплатило позивачу страхове відшкодування в межах страхового ліміту в розмірі 156750,00 грн. Крім того, посилається на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача був пошкоджений її транспортний засіб, який був основним засобом пересування. Вказує, що їй були заподіяні моральні страждання, які виразились в негативних емоціях, занепокоєнні, переживаннях, що призвело до втрати звичайного способу життя. На час ДТП позивачка була вагітна, на 9-му місяці. Після даної події позивачка звернулась до лікарні, та одразу ж була госпіталізована до КП "Лікарня №1" Житомирської міської ради та перебувала там до пологів. Ухвалою суду від 23.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 39). 10.12.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи призначено по суті (а.с. 68). Представник позивача під час судового засідання підтримав у повному обсязі заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судові засідання не з`являлась з невідомих суду причин, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином (а.с. 44-45, 51-52). Судом встановлено, що 17.03.2025 року о 08 год. 37 хв. у с. Оліївка, по вул. Леоніда Ступницького, 68, керуючи транспортним засобом HYUNDAI ACCENT, д.н.з. [NUMBER] , в порушення пунктів 2.3.б., 10.1., 13.4. (ПДР) [PERSON] при виїзді на головну дорогу, не стежила за дорожньою обстановкою, не надала перевагу в русі, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем BMW X5, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмованих немає. У результаті ДТП транспортні засоби механічно пошкоджено. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивачка [PERSON] є власницею транспортного засобу BMW X5, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 7). Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 28.05.2025 [PERSON] за обставин вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, до неї застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 10). Із копії полісу №ЕР-225049805 вбачається, що цивільно-правова відповідальність на автомобіль HYUNDAI ACCENT, д.н.з. [NUMBER] застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» на ім`я [PERSON] (а.с. 11). ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» повністю сплатило позивачу страхове відшкодування (а.с. 12) в межах страхового ліміту в сумі 156750,00 грн (а.с. 11). Згідно висновку експерта №11 транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу BMW X5, д.н.з. [NUMBER] від 21.04.2025 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, станом на 17.03.2025 складає 410550,00 грн (а.с. 13-22). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який є братом чоловіка позивачки, повідомив, що він їхав на роботу; в селі Оліївка побачив знайому машину в ДТП, то були його брат та дружина брата; зазначив, що вони їхали до лікарні. Під`їхавши до них, брат попросив мене відвезти його дружину [PERSON] до лікарні, оскільки вона була вагітна, хвилювався за стан дітей. [PERSON] постійно плакала, хвилювалась, у неї був сильний стрес; зазначив, що водій автомобіля HYUNDAI дуже кричала до його брата [PERSON] та [PERSON] . З його слів, саме водійка авто HYUNDAI не надала перевагу у русі, що спричинило дану ДТП. Свідок [PERSON] зазначив, що є чоловіком позивачки та перебував у автомобілі під час ДТП. Вказав, що вони із дружиною їхали до лікарні на плановий прийом, оскільки остання була вагітною на 9 місяці; під час руху сталось ДТП за участі їх автомобіля та автомобіля HYUNDAI, за кермом якого була відповідачка [PERSON] . Через декілька хвилин під`їхав брат [PERSON] та відвіз [PERSON] до лікарні, а сам свідок залишився на місці ДТП. За результатами огляду лікаря, його дружину було госпіталізовано до лікарні у зв`язку із загрозою передчасних пологів; вказав, що у дружини були синці на ногах, дружина дуже хвилювалась за майбутніх дітей. Відповідачка наразі не відшкодувала шкоди. Щодо відшкодування матеріальної шкоди. Судом встановлено, що між позивачем і відповідачами виникли правовідносини з приводу відшкодування шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди (деліктні зобов`язання). Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламенту є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-ІV. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-ІV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IVстраховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961 - IV(статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно- правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України, а саме: виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Відповідно до п.77 ч.1 ст.1 ЗУ «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування та/або законодавством. Страховик виконав своє зобов`язання перед відповідачем та у страховика відповідача не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з висновком експерта №11 транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу BMW X5, д.н.з. [NUMBER] , складеного 21.04.2025 судовим експертом Кудинським В.С., вартість матеріального збитку, завдана власнику автомобіля BMW X5, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок пошкодження його в ДТП, яка місце 17.03.2025, становить 410550,00 грн. У свою чергу, сума, яка підлягає відшкодуванню, перевищує суму, відшкодовану позивачеві страховиком. Як зазначено у ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, суд приходить до висновку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума, непокрита страховим відшкодуванням 250550,00 грн, що узгоджується зі ст. ст. 1192, 1194 ЦК України та наданим висновком експерта. Таким чином, компенсація різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням шкоди в порядку ст.1194 ЦК України підлягає стягненню саме з [PERSON] , оскільки остання внаслідок своїх протиправних дій є винною у вчиненні ДТП, яке знаходиться у причинному зв`язку зі шкодою, завданою внаслідок ДТП. За таких обставин, оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням, що становить 250550,00 грн, тобто позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню. Щодо стягнення моральної шкоди. Звертаючись із позовом, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 100000,00 грн. На підтвердження вказаної суми моральної шкоди позивачка зазначає, що під час вчинення даної ДТП перебувала на 35 тижні вагітності. Під час ДТП отримала сильний стрес, оскільки хвилювалась за життя та здоров`я не тільки своє, а й за ще ненароджених двох дітей. Вказала, що після огляду лікаря була госпіталізована до лікарні та перебувала там до народження дітей, а саме 1 квітня. На підтвердження вказаних обставин додає підтверджуючі документи (а.с. 24-31). За приписами ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Тобто, підставою для відшкодування шкоди є не просто неправомірність дій, а неправомірність, яка призвела до порушення гарантованих особі прав, які підлягають захисту. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Дослідивши письмові матеріали, вислухавши пояснення сторони позивача та покази свідків, встановивши фактичні обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди з огляду на наступне. Судом достовірно встановлено, що позивачу завдані матеріальні збитки у вигляді пошкодження належного їй транспортного засобу внаслідок неправомірних дій відповідача. Безперечно такі дії викликали у позивача негативні емоції, занепокоєння, страх, переживання, стрес, тривалу невизначеність, втрату звичайного способу життя, призвели до необхідності вживати додаткові заходи для усунення порушень та відновлення порушеного права, що вказує на заподіяння їй моральних страждань. Крім того, вказані обставини позначились не тільки на моральному стані позивачки, а й на стані її майбутніх дітей, що призвело до її госпіталізації. Виходячи із засад розумності і справедливості, суд визначає розмір морального відшкодування, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в сумі 80000,00 грн. Суд вважає, що такий розмір моральної шкоди буде ефективним засобом юридичного захисту порушеного права позивача і здатен компенсувати понесені нею психо-емоційні втрати немайнового характеру. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд ураховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тому сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ. Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (особливо, якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже не є такою, що відповідає принципу верховенства права. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22. Відтак, враховуючи, що позивачем сплачено 8800,00 грн за проведення транспортно-товарознавчої експертизи (а.с. 23), суд приходить що із відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на проведення експертизи. У матеріалах справи міститься копія договору про надання правничої допомоги №10-С від 18.06.2025, де вартість наданих послуг за домовленістю складає 10000,00 грн (а.с. 32); копія квитанції на суму 10000,00 грн (а.с. 35). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8800,00 грн витрат за проведення експертного дослідження та витрати на правничу допомогу у сумі 9444,00 грн (з урахуванням часткового задоволення позовних вимог). Також суд відповідно до положень ст. 141 ЦПК України вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача 2180,16 грн судового збору.

Outcome: partial