Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , про розірвання договору на виховання та утримання дитини. Позовні вимог обґрунтовувались тим, що позивач та відповідачка є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Через сімейні конфлікти сторони почали проживати окремо та 08.09.2021 уклали нотаріально посвідчений договір про утримання і виховання дитини. Після укладення договору мати перешкоджала батькові у спілкуванні з сином, а в червні 2022 року виїхала з дитиною до Німеччини. Згодом вона надала батькові довіреність на виїзд дитини та проживання з ним і припинила контакт, унаслідок чого дитина фактично залишилася проживати з батьком. Оскільки відповідачка не приділяла належної уваги дитині, змінила місце свого проживання та витрачала кошти на власні потреби, між сторонами почали виникати суперечки, у тому числі щодо місця проживання дитини. У зв`язку зі спором щодо місця проживання дитини батько звернувся до суду. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07.03.2024 у справі № 752/142/23-ц місце проживання дитини визначено з батьком; рішення набрало законної сили 27.03.2024. Враховуючи викладене, позивач просить розірвати Договір про виховання та утримання дитини, укладений 08 вересня 2021 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев?янко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 571. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі сторони позивача, зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, будь-яких заяв та клопотань до суду не надала. Враховуючи, неявку повідомлену належним чином про дату, час і місце судового засідання відповідачки, суд у відповідності з ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.05.2025 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору про виховання та утримання дітей. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивач з відповідачкою мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Факт батьківства дитини підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 21 серпня 2018 року Печерським районним у місті Києві відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 4265 від 21.08.2018 року. 08 вересня 2021 року між позивачем та відповідачкою укладено Договір про виховання та утримання дитини, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев?янко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 571. Предметом вказаного договору є встановлення розміру, строків та порядку виплати аліментів та умов щодо спільного виховання Дитини. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року по справі № 752/142/23-ц (провадження № 2-3391/24) позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім?ї Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] . 27 березня 2024 року рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року по справі № 752/142/23-ц набрало законної сили. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Предметом спірного Договору встановлювався розмір, строки та порядок виплати аліментів батьком (позивачем) та інші умови щодо спільного виховання дитини, яка на час укладання угоди мешкала разом з матір`ю (відповідачкою). Відповідно до пункту 3 Договору, сторони дійшли згоди, що місцем проживання Дитини визначити за місцем проживання Матері за адресою: [ADDRESS] . У відповідності зі ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України, Батько за домовленістю СТОРІН зобов?язався брати участь у вихованні Дитини та сплачувати Матері аліменти на Дитину. Відповідно до пункту 4 Договору, постійне місце проживання Дитини встановлюється з Матір`ю. Пунктом 6 Договору Сторони погодили, що аліменти сплачуються Батьком щомісяця, відповідно до курсу Національного банку України в еквіваленті 3500 США на місяць, які будуть включати в себе: витрати на виховання дитини, медичне обслуговування, одяг, комунальну плату за квартиру, харчування, допоміжного персоналу і т.д. Згідно Договору Сторони погодили, що: Батько щорічно оплачує відвідування дитячого садка «Clever Kids» (пункт 11); Батько бере на себе зобов?язання, у випадку необхідності, щодо забезпечення поїздки Дитини на автомобілі у автокріслі відповідної вікової групи до дитячого садка та до басейну (пункт 12); Батько протягом року оплачує відвідування басейну у розмірі, який буде залежати від кількості відвідувань (пункт 14); у випадку захворювання Дитини, Батько зобов?язаний нести витрати, необхідні для повного одужання Дитини (пункт 25); за необхідності стаціонарного лікування або обстеження дитини, Батько виплачує Матері грошові кошти для здійснення такого лікування у державному або у недержавному лікувальному закладі (пункт 34); вказані кошти виплачуються Батьком у розмірі 100 (сто) відсотків від коштів, вказаних в документах про сплату такого лікування або обстеження, виданих організацією, яка буде проводити це лікування або обстеження, протягом 10 днів з моменту представлення йому Матір?ю вказаних вище документів (пункт 35). Згідно з пунктом 15 Договору Сторони визначили, що Дитина постійно проживатиме разом з Матір?ю протягом 5 (п?яти) днів на календарний тиждень, а з Батьком протягом 2 (двох) днів на календарний тиждень. Визначення конкретних днів проживання Дитини з кожною із Сторін здійснюється шляхом проведення переговорів між Сторонами, шляхом переписки у електронній пошті та засобами телефонного зв?язку. Крім того, сторонами визначено, що цей Договір не є згодою Батька на виїзд Дитини на постійне місце проживання за кордон з Матір?ю. Протягом дії вказаного Договору будь-яких порушень з боку Позивача не було, навпаки, останній виконував в повному обсязі взяті на себе зобов?язання щодо утримання дитини, а саме: сплачував аліменти, сплачував відвідування дитячого садку та інші допоміжні витрати, які сприяли розвитку дитини, відповідно до умов вказаного договору. Пунктом 37 Договору сторонами визначено, всі спори, що виникають в процесі виконання цього Договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. За згодою Сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладання додаткової угоди, яка буде невід?ємною частиною цього договору (пункт 38 Договору). Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку (пункт 39 Договору). Позивач зазначає, що він добросовісно виконував умови договору щодо сплати аліментів на утримання дитини до того часу, поки дитина мешкала разом із матір?ю, що підтверджується відповідними доказами, а саме квитанціями про перерахування коштів відповідачці, які наявні в матеріалах справи. Водночас, з урахуванням істотних змін тих обставин, які регулювалися спірним Договором та приведення його у відповідність до тих обставин, які змінилися, позивач 27 травня 2024 року, направив на адресу відповідачки листа щодо розірвання договору та підписану з його боку Додаткову угоду. Однак станом на день подання позову, відповіді на адресу позивача не надійшло, про прийняте рішення щодо підписання додаткової угоди про розірвання договору, позивачу невідомо. Таким чином, з дати укладання договору істотно змінилися обставини, якими сторони керувалися, оскільки місце проживання дитини, за рішенням суду, яке набрало законної сили, визначено з батьком. Тобто, якщо б позивач, під час укладання договору про утримання та виховання дитини міг перебачити те, що відповідачка буде порушувати його умови та йому прийдеться звернутися до суду з вимогами про визначення місця проживання дитини, він би вказану угоду не укладав або уклав би її на інших умовах. У зв?язку із цим вважає, що є всі підстави для його розірвання. Частиною першою статті 652 Цивільного кодексу України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов?язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 652 Цивільного кодексу України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Частиною третьою статті 652 Цивільного кодексу України визначено, що у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв?язку з виконанням цього договору. Згідно частини другою статті 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов?язання сторін припиняються. Відповідно до частини третьої статті 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни або розірвання договору зобов?язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов?язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч.ч. 5,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто процесуальними нормами встановлено обов?язок учасників справи доказувати обставини при невизнанні або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Разом з тим, відповідачкою суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів в ході судових засідань. Також, згідно роз?яснень, які містяться в п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Встановлені судом обставини справи дають підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: approved