Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог вказує, що приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис від 03.11.2020 №5415 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за Кредитним договором №29/11/2006/840-К/406 від 29.11.2006 у розмірі 418 688,18 грн, а також витрати за вчинення виконавчого напису. Приватним виконавцем Хмельницького виконавчого округу Лабчуком Р.М. відкрито виконавче провадження №66168313 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. від 03.11.2020 №5415 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за Кредитним договором №29/11/2006/840-К/406 від 29.11.2006 у розмірі 418 688,18 грн. Вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами та є таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою від 04.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 03.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача адвокат Гуменюк О.М. у судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив задовольнити та стягнути судові витрати по справі. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи. Представник відповідача Наваренко В.Г. направив до суду відзив, в якому зазначає, що визнає позов у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та просив суд повернути позивачу 50% судового збору, сплаченого за подання позовної заяви. Щодо стягнення судових витрат на адвоката у розмірі 8 000 грн зазначає, що такі витрати є неспівмірними зі складністю справи та мають становити 1 000 грн. Також просить здійснювати розгляд справи без участі представника позивача. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., приватний виконавець Хмельницького виконавчого округу Лабчук Р.М. у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Будь-яких заяв до суду не направляли. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис від 03.11.2020 №5415 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості за Кредитним договором №29/11/2006/840-К/406 від 29.11.2006 у розмірі 418 688,18 грн. Як вбачається із даного виконавчого напису сума заборгованості включає в себе: 143 716,67 грн заборгованість за кредитом; 109 679,55 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 44 760,33 грн заборгованість за комісією, 120 231,63 грн заборгованість за штрафними санкціями, 300 грн - за вчинення виконавчого напису. 29.11.2006 між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладений Кредитний договір №29/11/2006/840-К/406 предметом якого є надання грошових коштів у сумі 10 400 дол. США. Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 18.12.2012 позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за договором №29/11/2006/840-К/406 від 29.11.2006 в сумі 6 754,42 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 53 984,70 грн та судовий збір у розмірі 539,85 грн. 06.10.2015 старшим державним виконавцем ВДВС Дунаєвецького РУЮ відкрито виконавче провадження №48922240 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» 53 984,70 грн та 12.07.2013 відкрито виконавче провадження №38826226 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» судового збору у розмірі 539,85 грн. 22.07.2021 приватним виконавцем Хмельницького виконавчого округу Лабчуком Р.М. відкрито виконавче провадження №66168313 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. від 03.11.2020 №5415 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості у розмірі 418 688,18 грн. Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Підпунктами 3.2, 3.5 п.3 Глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 у редакції від 29.11.2001 передбачено стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами. При цьому визначено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц та в постанові від 29.03.2019 року у справі №137/1666/16-ц. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, беручи до уваги той факт, що відповідачем та приватним нотаріусом не надано документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис нотаріуса. Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, зазначений у написі, є безспірним. Враховуючи вищенаведене, а також визнання позову відповідачем, суд дійшов до висновку, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, нотаріусом не було дотримано встановлену законом процедуру, а саме нотаріус не переконався у безспірності заборгованості, а тому оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України, судові витрати складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України в разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на те, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ст.ст.1, 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зважаючи на принципи співмірності та справедливості, а також заперечення відповідача щодо стягнення витрат на правову допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. При цьому суд, враховуючи зміст позовних вимог та докази, подані стороною позивача на підтвердження обґрунтованості судових витрат на правничу допомогу адвоката, зокрема, Договір про надання правничої допомоги від 28.10.2025, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правову допомогу з 8 000 грн до 3 000 грн.

Outcome: approved