Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит -капітал» звернулося до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 30.09.2013 року між ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД», та [PERSON] укладено кредитний договір №109425654, відповідно до умов якого відповідачу випущено платіжну картку, відкрито поточний рахунок та встановлено ліміт, в межах якого позичальник має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору позичальник просить банк відкрити поточний рахунок, що буде використовуватись виключно в рамках кредитного договору. Згідно з п. 1.3 кредитного договору для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, позичальник просить встановити йому ліміт кредитної лінії під операції з карткою та здійснювати кредитування рахунку картки. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме перерахував грошові кошти в обсязі та у строк визначені умовами кредитного договору шляхом перерахування в безготівковій формі на рахунок споживчих кредитів позичальника, що підтверджується виписками за кредитними договорами. 25.07.2024 року АТ «Банк Форвард» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», уклали Договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги. Згідно з Договором, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «Банк Форвард», включно і до [PERSON] за кредитним договором №109425654 від 30.09.2013. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулось про стягнення заборгованості у судовому порядку, а саме повернення кредитних коштів, відсотків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №109425654 від 30.09.2013 становила 11179,42 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту\~6335,58 грн; заборгованість за відсотками\~2581,76 грн; заборгованість за комісією\~2262,08 грн. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №109425654 від 30.09.2013 в розмірі 11179,42 грн та судові витрати в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 29.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, по справі відкрито спрощене позовне провадження, призначений судовий розгляд з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача адвокатом Служенко О. надано суду письмові пояснення по справі з яких вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позову з огляду на те, що дійсно між сторонами було укладено вищезазначений кредитний договір за умовами якого [PERSON] звернувся до ПАТ «Банк Руський Стандарт» та уклав кредитний договір шляхом підписання заяви (оферти) № 109425654. Відповідно до умов договору на його ім`я було випущено платіжну картку зі строком дії до 31 жовтня 2018 року, яку він отримав. Відповідач користувався кредитними коштами банку, сплачував проценти, однак після закінчення строку дії кредитної картки (31 жовтня 2018 року) не звертався до банку за її пере випуском, іншої картки не отримував та коштами банку більше не користувався, заборгованості перед банком не мав. Тобто договірні відносини між ними припинилися. Отже, сума боргу, яка утворилася після жовтня 2018 року та яку з відповідача просить стягнути позивач задоволенню не підлягає. Зазначає, що банк не міг переоформити кредитну картку, тобто змінити строк дії картки за відповідним картковим рахунком. Крім того, після закінчення стоку дії картки (31 жовтня 2018 року) відповідач повернув банку суму отриманого кредиту та сплатив проценти в повному обсязі, що підтверджується виписками з особового рахунку. Відповідач погоджується з доводами позивача, що єдиним належним та допустимим доказом заборгованості за кредитним договором є банківська виписка з особового рахунку [PERSON] , згідно з якої з особового рахунку № [NUMBER] (тіло кредиту), (а.с. 20 на звороті 21) від руки аркуші написані представником позивача -55-56.) отримані від банку кошти (дебет), повернуті банку кошти (кредит). Таким чином, за відповідний період позовної вимоги, тобто з квітня 2017 року до жовтня 2018 року включно, відповідно до банківських виписок, сальдо за тілом кредиту складає нуль (дебіт дорівнює кредиту), а сума сплачених процентів є більшою від нарахованих банком. Тобто відповідач вчасно сплачував всі нараховані виплати, а саме: тіло кредиту, проценти. При цьому із виписки з особового рахунку не вбачається, що [PERSON] , під час користування кредитними коштами (із жовтня 2013 року до 01 листопада 2018 року), знімав готівку за рахунок кредитних коштів, що передбачено умовами кредитного договору, а встановлення будь-яких інших комісій умовами кредитного договору не передбачено. Тому вважає, що позивач не довів існування заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Банк Руський Стандарт» та [PERSON] 30 вересня 2013 року, строком на 60 місяців, тобто з жовтня 2013 року до 31 листопада 2018 року, в межах строків позовної давності (з квітня 2017 року до 31 жовтня 2018 року), що є його процесуальним обов`язком в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України, тому у задоволенні позову необхідно відмовити за необґрунтованістю. Представник позивача надав клопотання про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов Вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що 30 вересня 2013 року [PERSON] заповнив та підписав заяву (оферту) № 109425654, на укладення договору про надання та використання платіжної картки, анкету № 156848846, опитувальник клієнта-фізичної особи, розписку про отримання картки/конверта із ПІН-кодом, довідку про умови кредитування ПАТ «Банк Русский Стандарт" (нова назва - АТ "Банк Форвард"), отримавши платіжну картку з можливістю її поповнення на умовах договору банківського вкладу власними коштами, а також зі встановленням кредитного ліміту на споживчі потреби на строк до 60 місяців, з можливістю автоматичної пролонгації, на умовах сплати процентів по процентній ставці 49 % річних та щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування, та зобов`язався повертати кредитні кошти, проценти та комісії на умовах, встановлених договором. У документах зазначено, що відповідач беззастережно підтверджує їх підписанням, що приймає публічну пропозицію ПАТ «Банк Русский Стандарт", Умови та Тарифи по карткам, Умови надання та обслуговування кредитів банку у повному обсязі, з урахуванням умов надання усіх послуг (а.с.8-9). 25 липня 2024 року між АТ "Банк Форвард" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" укладено договір № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, за умовами якого АТ "Банк Форвард" відступило на користь ТОВ"ФК "Кредит-Капітал" за плату права грошової вимоги АТ "Банк Форвард" до позичальників за кредитними договорами згідно з реєстром боржників (а.с.28-29). Витяг з Реєстру містить запис № 4230, яким встановлено факт передання за договором №GL1N426202/1 від 25 липня 2024 року про відступлення прав вимоги права грошової вимоги до [PERSON] , за договором № 109425654 від 30.09.2013. Сума заборгованості позичальника станом на 25.07.2024 становила 11179,42 гривень, - заборгованість за тілом кредиту\~6335,58 грн; заборгованість за відсотками\~2581,76 грн; заборгованість за комісією\~2262,08 грн (а.с.29). - Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, то на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець мас право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підставі-: стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). Згідно з довідкою про умови кредитування ПАТ «Банк Руський Стандарт» та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках продукту «кредитна картка PCY Macter Cart Standard» погоджено повернення кредиту щомісячними (ануїтетними платежами протягом всього строку кредитування (а.с. 9). У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначеними періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку за кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (див постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 569/14514/17 (провадження № - 650св19), від 19 травня 2021 року у справі № 662/1375/18 (провадження № 61-4948св20)). Так, відповідач визнає факт того, що було укладено вищезазначений кредитний договір за умовами якого [PERSON] звернувся до ПАТ «Банк Руський Стандарт» та уклав кредитний договір шляхом підписання заяви (оферти) № 109425654. Відповідно до умов договору на його ім`я було випущено платіжну картку зі строком дії до 31 жовтня 2018 року, яку він отримав. Відповідач користувався кредитними коштами банку, сплачував проценти, однак після закінчення строку дії кредитної картки (31 жовтня 2018 року) не звертався до банку за її пере випуском, іншої картки не отримував та коштами банку більше не користувався, заборгованості перед банком не мав. Тобто договірні відносини між ними припинилися. Та сума боргу, яка утворилася після жовтня 2018 року та яку з відповідача просить стягнути позивач на думку відповідача не підлягає стягненню, оскільки після закінчення строку дії картки він повернув банку суму отриманого кредиту та сплатив проценти в повному обсязі, що підтверджується випискою з особового рахунку. Суд вважає, що твердження представника відповідача знайшли своє підтвердження. Так дійсно з матеріалів справи вбачається, та не оспорюється сторонами, що 11.10.2013 [PERSON] отримав картку «PCY Macter Cart Standard 49» на виконання умов договору від 30 вересня 2013 року № 109425654, термін дії якої - до 31 жовтня 2018 року (а.с. 9 зворот). Однак після того як її строк дії закінчився, він не звертався до банку із заявою про перевипуск картки, тобто за наданням картки з новим строком дії. Під перевипуском картки слід розуміти випуск та приєднання картки з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися, у тому числі, і на перевипущеній картці, що узгоджується з позицією Верховного Суду - постанова Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 520/12277/17 (провадження № 61 -14702св 19), від 27 травня 2021 року у справі № 569/14514/17(провадження № 61-650св19). Отже, банк не міг переоформити кредитну картку, тобто змінити строк дії картки за відповідним картковим рахунком. Крім того, після закінчення стоку дії картки (31 жовтня 2018 року) відповідач повернув банку суму отриманого кредиту та сплатив проценти в повному обсязі, шо підтверджується виписками з особового рахунку. Встановлено, що за період з 11 листопадf 2017 року до 10 грудня 2018 року відбувся рух коштів, а саме: колонка 5 (дебет) та колонка 6 (кредит). За підсумком руху коштів за цей період, отримання кредитних коштів та їх повернення склали нульовий баланс. Отже, сальдо на кінець звітного періоду (з 11 листопад 2017 року до 10 грудня 2018 року) склало нуль. Натомість із особового рахунку № [NUMBER] вбачається, що за період з 01 лютого 2022 року до 31 січня 2023 року сума отриманих від банку коштів колонка 5 (дебет) становить 6 335,38 грн, колонка 6 (кредит) - 0 грн. Сальдо на кінець періоду склало 6\~335, 38 грн, що відповідає сумі заборгованості за тілом кредиту, яку просить стягнути позивач (а.с. 21). Судом, встановлено, що за період з 02 квітня 2018 року до 10 грудня 2018 року відбувся рух коштів, а саме: колонка 5 (дебет) нараховано проценти у сумі 997, 69 грн та колонка 6 (кредит) - сплачено проценти у сумі 1 161,46 грн. Отже, за підсумком руху коштів за цей період, переплата за процентами на кінець звітного періоду (з 02 квітня 2018 року до 10 грудня 2018 року) склала 163,77 грн. Натомість із особового рахунку № [NUMBER] вбачається, що за період з 02 квітня 2022 року до 31 січня 2023 року сума нарахованих процентів за користування кредитом (колонка 5 (дебет)) становить 2 581,76 грн. сплата процентів (колонка 6 (кредит)) 0 грн. Сальдо на кінець періоду склало 2\~581,76 грн, що відповідає сумі заборгованості за процентами, яку просить стягнути позивач. Відповідач заперечує, що після жовтня 2018 року від користувався кредитними коштами, тобто те, що між сторонами продовжували існувати договірні відносини. За відповідний період позовної вимоги, тобто з квітня 2017 року до жовтня 2018 року включно, відповідно до банківських виписок, сальдо за тілом кредиту складає нуль (дебіт дорівнює кредиту), а сума сплачених процентів є більшою від нарахованих банком. Тобто відповідач вчасно сплачував всі нараховані виплати, а саме: тіло кредиту, проценти. При цьому із виписки з особового рахунку не вбачається, що [PERSON] , під час користування кредитними коштами (із жовтня 2013 року до 01 листопада 2018 року), знімав готівку за рахунок кредитних коштів, що передбачено умовами кредитного договору, а встановлення будь-яких інших комісій умовами кредитного договору не передбачено. При поданні позовної заяви з доданими до неї документами, будь-яких доказів того, що відповідач знімав готівку за рахунок кредитних коштів матеріали справи не містять. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Таким чином, з огляду на вищевказане, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит -капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості, а отже і про необхідність відмови у задоволенні позову. У відповідності до вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивача у справі суд залишає за позивачем.

Outcome: dismissed