Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ земельної ділянки в натурі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності за законом від 01.11.2022 року позивач та відповідачка є власниками земельної ділянки, що розташована на території Олександрівської сільської ради Попельнастівської громади Олександрійського району Кіровоградської області, площею 5,5701 га, кадастровий номер 3520380400:02000:0171, яку вони отримали у спадок. Померлий [PERSON] був сином позивачки та чоловіком відповідачки. У зв`язку з і станом здоров`я позивач має потребу у грошових коштах та бажає продати свою частку земельної ділянки, проте вільно розпорядитися спадковим майном вона не має змоги, оскільки відповідач відмовляється добровільно розділити земельну ділянку внатурі. Просить поділити в натурі земельну ділянку кадастровий номер 3520380400:02000:017, що знаходиться на території Олександрівської сільської ради Попельнастівської громади Олександрійського району Кіровоградської області, площею 5,5701 га, виділвиши позивачу 1/2 частку ділянки площею 2.7851 га, як самостійний об`єкт. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Суд на підставі ст.ст.223, 280-281 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених осіб на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку, за згодою позивача. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.11.2022 року після смерті [PERSON] спадкоємицями його майна є його мати [PERSON] та дружина [PERSON] . Кожен зі спадкоємців успадкували по 1/2 частині земельної ділянки кадастровий номер 3520380400:02000:017, що знаходиться на території Олександрівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, площею 5,5701 га в межах згідно з планом, переданої для введення товарного сільскогосподарського виробництва. Згідно витягу з Дердавного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] належить 1/2 частка у спільній частковій власності земельна ділянка кадастровий номер 3520380400:02000:017, що знаходиться на території Олександрівської сільської ради Попельнастівської громади Олександрійського району Кіровоградської області, площею 5,5701 га. Згідно копії ситуаційного плану, який розроблено інженером-землевпорядником [PERSON] на замовлення позивача із землеустрою щодо варіанту поділу земельних ділянок та схеми розподілу земельної ділянки з кадастровим номером 3520380400:02:000:9011, яка знаходиться на території Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, площею 5,5701 га встановлено можливість виділу та запропоновано варіант розподілу: ділянку, 1/2 розміром 2,7851 га позивачу та ділянку, 1/2 розміром 2,7850 га відповідачу з додаванням відповідної схеми, згідно якої межують: позивачу (2.7851 га) земельна ділянка під номером 171-1 на плані, відповідачу (2.7850 га) земельна ділянка під номером 171-2 на плані. Зазначено поворотні кути земельних ділянок, зроблено абрис земельної ділянки. (а.с. 11) Отже, можливість виділення в натурі частки земельної ділянки з кадастровим номером 3520380400:02000:017 площею 5,5701 га позивачу підтверджується схемою розподілу земельної ділянки. Договору щодо поділу зазначеної земельної ділянки її співвласниками не укладено, домовленостей не дійшли. Відповідно до вимог ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Особам (їх спадкоємцям), які мали у власності земельні ділянки до 15 травня 1992 року (з дня набрання чинності Земельним кодексом України), земельні ділянки не повертаються. Відповідно до ч.2 ст.79-1 ЗК України формування земельних ділянок здійснюється, серед іншого, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Частиною 6-7 ст.79-1 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Земельні ділянки можуть бути об`єднані, якщо вони мають однакове цільове призначення. У разі поділу земельної ділянки, об`єднання земельних ділянок сформовані земельні ділянки зберігають своє цільове призначення. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Частиною 1 ст. 81 ЗК України зазначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, серед інших, прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до положення ч. 1ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). За змістом ч.ч. 1, 3, 4 ст. 86 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. У приписах ч.ч.1,3 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділу внатурі частки із майна,що є у спільній частковій власності.У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За правилом ч.1 ст.183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до положень ч.1 ст.364, ч.2 ст.367 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. На підтвердження факту можливості проведення розподілу земельної ділянки позивачем надано технічну документацію, згідно висновків якої поділ земельної ділянки можливий. Отже, враховуючи вищевикладене, право власника земельної ділянки закріплено законодавчо та для звернення до суду за вирішенням питання про виділ земельної ділянки в натурі зі спільної часткової власності не вимагає наявність спору, а вимагає наявність факту відмови у погодженні виділу часток. Відповідно до вимог позовної заяви позивач зазначає, що не знайшла згоди з відповідачем, аби в добровільному порядку вирішити спір щодо поділу земельної ділянки. Жодних доказів на спростування тверджень позивача, про відмову відповідача від добровільного поділу земельної ділянки останнім не надано, як і не надано пояснень або власної пропозиція щодо поділу земельної ділянки. Позивачем при зверненні до суду у позовній заяві не зазначено, чи перебуває спірна земельна ділянка в оренді у третіх осіб. У судовому засіданні зазначене питання не ставилося та не з`ясовувалося з наступних підстав. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно з частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України,Законом України «Про оренду землі». Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Положеннями статті 6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно з частиною четвертою статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, а відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно до статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Відповідно до статті 110 ЗК України на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб, такими як орендарі. Перехід права власності на земельну ділянку, зміна її цільового призначення не припиняє встановлених обмежень, обтяжень. Поділ чи об`єднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, встановлених на земельні ділянки, крім випадків, коли обмеження (обтяження) поширювалося лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу земельної ділянки не увійшла до сформованої нової земельної ділянки. Передача земельної ділянки в оренду і є таким обтяженням права власника земельної ділянки. Поділ земельної ділянки не припиняє права оренди на неї орендаря, оскільки уся передана в оренду земельна ділянка буде поділена і перейде у дві сформовані земельні ділянки. Тому договір оренди земельної ділянки не припиняє своєї дії. Поділ чи об`єднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, встановлених на земельні ділянки, крім випадків, коли обмеження (обтяження) поширювалося лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу земельної ділянки не увійшла до сформованої нової земельної ділянки. Передача земельної ділянки в оренду і є таким обтяженням права власника земельної ділянки. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами. Тобто орендар має абсолютний захист права оренди. Тимчасове володіння нерухомими речами може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації такого права на це майно у встановленому порядку, тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право тимчасового володіння, визнається тимчасовим фактичним володільцем нерухомого майна та його користувачем протягом строку дії договору оренди. У контексті спору щодо земельної ділянки, переданої в оренду, тимчасовим володільцем такої земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право оренди землі. Таким чином, поділ спірної земельної ділянки внатурі жодним чином не може порушити законних прав та інтересів третіх осіб щодо оренди земельної ділянки, а тому зазначене питання не вирішувалося під час розгляду справи. Суд вважає, що за вищевикладених обставин, враховуючи, що схема розподілу виготовлена на обґрунтування позовних вимог та доведення можливості поділу земельної ділянки для вирішення спору та у відповідності до вимог щодо такої документації, наданий доказ судом визнається належним та допустимим. Водночас на учасника спільної часткової власності на земельну ділянку покладено низку обов`язків: - учасник спільної часткової власності має брати участь у сплаті податків, зборів і платежів, у витратах для утримання і зберігання спільної земельної ділянки,- учасник спільної часткової власності несе відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними зі спільною земельною ділянкою. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації прав є судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Правовою позицією Верховного суду встановлено, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документ для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку (Постанова Верховного Суду у складі колегії судів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 лютого 2021 року по справі N 609/1231/19) З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимог [PERSON] слід задовольнити, оскільки вона є власником 1/2 частки спірної земельної ділянки, бажає розпорядитися своєю часткою на власний розсуд, проте не дійшла згоди з відповідачем про виділ 1/2 частки земельної ділянки в натурі. Оскільки позивачем не ставилося питання про стягнення з відповідачки судових витрат, останні залишаються по фактично понесеними. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved