Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури звернувся в суд з позовом в інтересах держави в особі Білобожницької сільської ради до відповідачів: Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, [PERSON] , [PERSON] , Приватного агропромислового підприємства «ДЗВІН» про визнання незаконним та скасування наказу, витребування земельної ділянки з кадастровим номером 6125584900:01:001:0809, розташованої на території Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області. В позовній заяві вказав, що Тернопільською обласною прокуратурою у ході досудового розслідування кримінального провадження № 42020210000000119 від 19 травня 2020 року за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України та при виконанні повноважень, визначених ст. 131 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено наявність підстав для вжиття заходів представницького характеру на захист інтересів держави у сфері земельних відносин за фактом неправомірного отримання громадянами у власність земель сільськогосподарського призначення. Слідчими слідчого управління Головного управління Національної поліції в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42020210000000119 від 19 травня 2020 року за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (надалі - Управління) з метою одержання неправомірної вигоди для себе та інших фізичних осіб, що спричинило тяжкі наслідки за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що наказом Управління від 26.06.2019 № 19-2070/14-19-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» надано дозвіл [PERSON] на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер 6125584900:01:001:0809 площею 2.0000 га, з метою передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, угіддя - пасовища, розташованої за межами населеного пункту на території Косівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області. Пунктом 3 зазначеного наказу визначено, що технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробити з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, погодити та затвердити відповідно до вимог чинного законодавства. Наказом Управління від 09.08.2019 №19-2752/14-19-СГ«Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Косівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області. Пунктом 2 цього наказу визначено надати [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер 6125584900:01:001:0809) із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності (землі запасу - пасовище) без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населеного пункту на території Косівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області. Право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 6125584900:01:001:0809) виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (п.3 вищезгаданого наказу). Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 03.10.2019 за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку (номер запису про право власності - 33516513). В подальшому, 18 лютого 2020 року зареєстровано право власності за [PERSON] (номер запису про право власності 35536752) на підставі договору дарування № 56 від 18.02.2020, посвідченого приватним нотаріусом Бучацької районного нотаріального округу Максимович С. В. Окрім цього, 18 березня 2021 року здійснено реєстрацію іншого речового права, а саме право оренди земельної ділянки, орендар Приватне агропромислове підприємство «ДЗВІН» (номер запису про інше речове право - 41090879). Водночас, в ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 42020210000000119 встановлено, що [PERSON] до Управління із письмовими заявами для отримання земельної ділянки не звертався, що підтверджується показами самого отримувача землі, а також висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів № 1059/1060/22-22 від 20.12.2022 у кримінальному провадженні № 42020210000000119, згідно якого два підписи від імені [PERSON] у заяві про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність, виконані не ним. З врахуванням викладеного, земельна ділянка, яка неправомірно вибула із власності держави та перебуває у приватній власності третьої особи - [PERSON] , підлягає поверненню. 27 травня 2021 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», згідно положень якого, крім іншого, Кодекс доповнено пунктом 24 розділу X «Перехідні положення», відповідно до якого землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім визначеного складу земель, який деталізований змістом означеного пункту. Відтак, враховуючи законодавчі зміни, повернення неправомірно вибулої земельної ділянки має здійснюватися у власність саме територіальної громади. На даний час не встановлено особу чи осіб, які діяли від отримувачів земельних ділянок, зокрема і щодо земельної ділянки із кадастровим номером 6125584900:01:001:0809, права власності на яку було зареєстровано за [PERSON] та досудове розслідування у кримінальному провадженні триває. З метою недопущення пропуску строку позовної давності (з часу коли Тернопільська обласна прокуратура дізналась про наявність порушень законодавства при отриманні у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення) щодо визнання недійсним наказу Управління та повернення земельної ділянки у комунальну власність прокуратурою вжито заходів представницького характеру шляхом звернення з позовною заявою до суду. Про наявність вказаних порушень земельного законодавства Тернопільська обласна прокуратура дізналась в момент надходження від Управління Служби безпеки України в Тернопільській області рапорту про виявлення кримінального правопорушення та відповідних матеріалів перевірки (лист УСБУ в Тернопільській області від 19.05.2020 № 69/14-1319 зареєстровано в прокуратурі Тернопільської області 19.05.2020 за вх. № 6385-20). З огляду на такі обставини справи, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 09.08.2019 № 19-2752/14-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність [PERSON] та надання [PERSON] у власність земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером 6125584900:01:001:0809 із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності (угіддя - пасовища) без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населеного пункту на території Косівської сільської ради Чортківського району, Тернопільської області (на даний час на території Білобожницької територіальної громади Чортківського району Тернопільської області). Витребувати у [PERSON] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] та ПАП «ДЗВІН», зареєстрованого за адресою: вул. Паркова, 22, с. Звиняч, Чортківський район, Тернопільська область, 48510, код ЄДРПОУ 30787900, земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 6125584900:01:001:0809, розташовану на території Білобожницької територіальної громади Чортківського району, Тернопільської області (колишньої Косівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області) для ведення особистого селянського господарства на користь Білобожницької територіальної громади в особі Білобожницької сільської ради Чортківського району, Тернопільської області. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, код ЄДРПОУ 39766192, [PERSON] , жительки [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] та ПАП «ДЗВІН», зареєстрованого за адресою: вул. Паркова, 22, с. Звиняч, Чортківський район, Тернопільська область, 48510, код ЄДРПОУ 30787900 на користь Тернопільської обласної прокуратури, м. Тернопіль, вул. Листопадова, 4 (р/р UA498201720343190002000004091 в ДКСУ м. Київ, код ЄДРПОУ 02910098, МФО 820172) витрати зі сплати судового збору в сумі 5368, 00 грн у рівних частинах. Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області в ході підготовчого розгляду справи було подано відзив на позовну заяву, згідно з яким представник Головного управління Оленяк В. Я. вважає її вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що відповідно до чинного законодавства України, повноваження щодо передачі у власність або користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах Тернопільської області покладені на Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області (далі ГУ). Головним управлінням 14 червня 2019 року отримано заяву [PERSON] про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером 6125584900:01:001:0809, яка розташована на території Косівської сільської ради за межами населеного пункту, з долученими до заяви копією паспорта та ідентифікаційного номера, викопіювання місця розташування земельної ділянки. За результатами розгляду вищевказаної заяви та доданих документів ГУ, у зв`язку з відсутністю підстав передбачених ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України (далі ЗК) щодо відмови у наданні дозволу на розроблення землевпорядної документації, видано наказ від 26.06.2019 №19-2070/14-19-СГ, яким [PERSON] надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою та в подальшому розроблену землевпорядну документацію затверджено наказом ГУ від 09.08.2019 №19-2752/14-19-СГ та передано у власність вищевказану земельну ділянку. Наказом ГУ від 09.08.2019 №19-2752/14-19-СГ є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, оскільки внаслідок його реалізації за [PERSON] 03 жовтня 2019 року у Державному реєстрі речових прав зареєстровано право власності на земельну ділянку. ГУ вказує, що спеціалісти ГУ не були наділені повноваженнями перевіряти достовірність підписів осіб, якими подано відповідні заяви. Таким чином, дії ГУ були законні та правомірні, а отже позов не підлягає задоволенню. Заступником керівника Тернопільської обласної прокуратури подано відповідь на відзив ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області. У відповіді зазначено, що подання землевпорядних документів, в тому числі і заяви, передбачає особисту присутність особи та вчинення нею особистого підпису. Водночас, як стверджує [PERSON] до ГУ з заявою про отримання земельної ділянки він не звертався та не підписував її, що стверджується висновком почеркознавчої експертизи. Земельна ділянка вибула із власності держави на підставі наказу ГУ, який прийнятий без відповідних правових підстав, так як відсутнє волевиявлення особи на отримання майна. Представником відповідачки [PERSON] адвокатом Пасічником А. З. також було подано відзив на позовну заяву, згідно з яким [PERSON] позов не визнає. Представник відповідача зазначив, що [PERSON] подарував їй земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 6125584900:01:001:0809, розташовану на території Косівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області. Договір дарування укладався 18 лютого 2020 року та посвідчений приватним нотаріусом Максимович С. В. в м. Бучач Тернопільської області. При укладенні Договору [PERSON] був присутній та його особа перевірялася нотаріусом на відповідність пред`явленому ним паспорту громадянина України. Підпис у графі Договору «дарувальник» виконував особисто [PERSON] . До висновку почеркознавчої експертизи, на яку посилається позивач як на підставу позовних вимог, відповідач [PERSON] ставиться критично, оскільки при її проведенні у [PERSON] не було відібрано вільних зразків особистого підпису. Покази [PERSON] , надані на досудовому розслідуванні є недопустимими в даній цивільній справі, оскільки останній, у відповідності до норм Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) має бути заслуханий в судовому засіданні. Адвокат Пасічник А. З. вважає, що предметом доказування у даній справі є не те чи підписував [PERSON] заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та його затвердження, а те, чи звертався [PERSON] з такою заявою до уповноваженого органу. Заступником керівника Тернопільської обласної прокуратури Омельченком О. подано відповідь на відзив представника [PERSON] - адвоката Пасічника А. З. Зазначив, що докази, отримані в рамках розслідування кримінального провадження. здобуто у встановленому законом порядку та у своїй сукупності дозволяють зробити висновок, що земельна ділянка вибула із власності держави без правових підстав. Відповідачем [PERSON] також було подано відзив на позов. Стверджує, що обставини викладені в позовній заяві не відповідають дійсності. 14 червня 2019 року він особисто звернувся із заявою в ГУ Держгеокадастру в Тернопільській області про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, підписав її та заніс в канцелярію ГУ, де подав відповідному працівнику для реєстрації. 26 липня 2019 року він також особисто написав та підписав заяву про затвердження технічної документації. 03 жовтня 2019 року державним реєстратором Савкою С. В. за ним зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 6125584900:01:001:0809, розташовану на території Косівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області. Він особисто надавав [PERSON] документи та заяву про здійснення реєстраційної дії, яку підписував власноруч. 18 лютого 2020 року [PERSON] подарував [PERSON] вищевказану земельну ділянку, шляхом укладення Договору дарування, який ним підписаний особисто в присутності приватного нотаріуса Максимович С. В. У листопаді 2020 року [PERSON] був допитаний працівником УСБУ в Тернопільській області, який змусив його підписати якісь документу, змісту яких йому не відомо. Показань про те, що він не звертався із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, він не давав. Також [PERSON] стверджує, що у нього є декілька особистих підписів, якими він користується. Працівники правоохоронних органів відбирали взірці його підпису, однак він не пригадує, чи повідомляв їм про те, що використовує декілька підписів. Заступником керівника Тернопільської обласної прокуратури Омельченком О. було подано відповідь на відзив [PERSON] . Вважає, що твердження [PERSON] у відзиві на позов не відповідають дійсності. Під час досудового розслідування кримінального провадження він надавав протилежні свідчення, що стверджується протоколом допиту свідка від 09 листопада 2020 року; йому було роз`яснено порядок проведення допиту, його права та обов`язки та попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. ст. 384, 385 КК України, що засвідчено його підписами. Також, наголошує, що [PERSON] не звертався особисто в ГУ Держгеокадастру в Тернопільській області з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою та не підписував її , що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи. Представник позивача-прокурор Чортківської окружної прокуратури Ярошинська Л. В. в судовому засіданні позов підтримує в повному обсязі, просить задоволити. Представник Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області Оленяк В. Я. в судовому засіданні позов не визнає в повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] адвокат Оринник Н. С. в судовому засіданні позов не визнає повністю, просить відмовити у його задоволенні. Також зазначила, що у кримінальному провадженні, на яке посилається позивач у своєму позові, досудове розслідування триває понад п`ять років, з травня 2020 року. Про підозру у кримінальному провадженні до цього часу нікому не повідомлено. Крім того, у справі наявні два висновки почеркознавчих експертиз, проведені на одних зразках підписів відповідача [PERSON] , які за своїм змістом різняться між собою. Разом з тим, відповідач [PERSON] у відзиві на позов заначив, що він особисто звернувся із заявою в ГУ Держгеокадастру в Тернопільській області про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, та підписав її. Ці твердження відповідача [PERSON] позивачем не спростовані. Вважає, що не має доказів того, що земельна ділянка у власність [PERSON] потрапила протиправно. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. В ході судового розгляду справи надавав письмові свідчення як свідок адвокату Пасічнику А., в яких підтвердив обставини, викладені у своєму відзиві на позов. Представник ПАП «Дзвін» в судове засідання не з`явився, відзиву на позов чи будь яких пояснень щодо позову, у встановлений судом строк не подав. В ході розгляду справи про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що стверджується поштовим повідомленням про отримання повістки. Суд, заслухавши представника позивача - прокурора Чортківської окружної прокуратури Ярошинську Л. В.,представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Оленяка В. Я., представника відповідачки [PERSON] адвоката Оринник Н. С., дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив наступні обставини. Так, з матеріалів справи вбачається, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42020210000000119 від 19 травня 2020 року за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області з метою одержання неправомірної вигоди для себе та інших фізичних осіб, що спричинило тяжкі наслідки за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що наказом Управління від 26.06.2019 № 19-2070/14-19-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» надано дозвіл [PERSON] на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер 6125584900:01:001:0809 площею 2.0000 га, з метою передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, угіддя - пасовища, розташованої за межами населеного пункту на території Косівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області. Пунктом 3 зазначеного наказу визначено, що технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробити з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, погодити та затвердити відповідно до вимог чинного законодавства. Наказом Управління від 09.08.2019 №19-2752/14-19-СГ«Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Косівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області. Пунктом 2 цього наказу визначено надати [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер 6125584900:01:001:0809) із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності (землі запасу - пасовище) без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населеного пункту на території Косівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області. Право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 6125584900:01:001:0809) виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (п.3 вищезгаданого наказу). Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 03.10.2019 за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку (номер запису про право власності - 33516513). В подальшому, 18 лютого 2020 року зареєстровано право власності за [PERSON] (номер запису про право власності 35536752) на підставі договору дарування № 56 від 18.02.2020, посвідченого приватним нотаріусом Бучацької районного нотаріального округу Максимович С. В. Окрім цього, 18 березня 2021 року здійснено реєстрацію іншого речового права, а саме право оренди земельної ділянки, орендар Приватне агропромислове підприємство «ДЗВІН» (номер запису про інше речове право - 41090879). В ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 42020210000000119 встановлено, що [PERSON] до Управління із письмовими заявами для отримання земельної ділянки не звертався, що підтверджується показами самого отримувача землі, а також висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів № 1059/1060/22-22 від 20.12.2022 у кримінальному провадженні № 42020210000000119, згідно якого два підписи від імені [PERSON] у заяві про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність, виконані не ним. За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. У цивільних справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб ( ч. 4ст. 42 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 167 ЦК України держава діє у цивільних правовідносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Згідно з ч. 2 ст. 48 ЦПК України у цивільному процесі держава може виступати в статусі позивача і відповідача. Тобто, у випадку коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Аналогічні висновки містяться у пп 6.21., 6.22. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 та п. п. 4.19., 4.20. постанови від 26.02.2019 у справі № 915/478/18. З аналізу наведених норм і правових позицій Верховного Суду слідує, що і в судовому процесі, зокрема, в цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Такий висновок міститься у пункті 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 в справі № 761/3884/18. Отже, під час розгляду спору в суді фактичною стороною у справі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган. Законодавство передбачає два випадки представництва прокурором у суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення: захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; відсутній орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави. Так, заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури Ю. Табака, який діє в інтересах держави в особі Білобожницької сільської ради, у своїх позовних вимогах просить визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 09.08.2019 № 19-2752/14-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність [PERSON] та надання [PERSON] у власність земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером 6125584900:01:001:0809 із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності (угіддя - пасовища) без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населеного пункту на території Косівської сільської ради Чортківського району, Тернопільської області (на даний час на території Білобожницької територіальної громади Чортківського району Тернопільської області). Окрім цього просить витребувати у [PERSON] та ПАП «ДЗВІН» земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 6125584900:01:001:0809, розташовану на території Білобожницької територіальної громади Чортківського району, Тернопільської області (колишньої Косівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області) для ведення особистого селянського господарства на користь Білобожницької територіальної громади в особі Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області. Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до пункту «а» частини третьої статті 22ЗК України (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Пунктом «б» частини першої статті 121ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га. Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Отже, перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним, при цьому відповідний орган у випадку прийняття рішення про відмову в наданні такого дозволу зобов`язаний належним чином мотивувати причини цієї відмови. Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК України (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про державний земельний кадастр» Кабінет Міністрів України постановою від 17жовтня 2012 року №1051 затвердив Порядок ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок), згідно з пунктом 107 якого державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку. Як слідує з абзацу першого пункту 109 наведеного Порядку, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. Частинами п`ятою, шостою статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) встановлено, що державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Згідно приписів ч.1, 3, 4, 5 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. У частині першій статті 50 Закону України «Про землеустрій» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються лише у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет відведення. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16 (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки в оренду зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 09 серпня 2019 року №19-2752/14-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» суд зазначає таке. Позов прокурора ґрунтується на тому, що [PERSON] не звертався особисто із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, оскільки, згідно висновку почеркознавчої експертизи №1059/1060/22-22 від 20 грудня 2022 року підпис в ній виконаний не [PERSON] . Окрім того, позивач вказує, що слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області в рамках розслідування кримінального провадження №42020210000000119 від 19.05.2020 здійснено опитування [PERSON] , що стверджується протоколом допиту свідка від 09 листопада 2020 року, який повідомив, що відповідну заяву щодо отримання земельної ділянки не писав та не підписував її. Положеннями частини другої статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Слід зазначити, що в розумінні положень ст. 82 ЦПК України, відомості з матеріалів кримінального провадження, досліджені судом в ході розгляду даної цивільної справи не є тими обставинами, що не підлягають доказуванню, в тому числі і пояснення [PERSON] , які висвітлені у вказаному вище протоколі допиту свідка. Відтак, отримана в результаті опитування 09 листопада 2020 року інформація, зафіксована в протоколі допиту, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду та навпаки спростована сукупністю безпосередньо досліджених судом належних та допустимих доказів, оскільки відповідач в даній цивільній справі подав відзив на позов та надавав свідчення адвокату Пасічнику А. З., в ході судового розгляду справи, який заявив клопотання про його допит як свідка, про те, що саме він особисто звертався із заявою в ГУ Держгеокадастру в Тернопільській області про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою та особисто підписував її. Крім того, на спростування тверджень прокурора, адвокат Пасічник А. З. надав суду копію позовної заяви, яка була подана заступником керівника Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Бучацької міської ради до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «ГАДЗ-АГРО» про визнання незаконним та скасування наказу, витребування земельної ділянки та висновок експерта за результатами почеркознавчої експертизи №СЕ-19/120-21/8585-ПЧ від 20.09.2021, проведеної в рамках цього ж кримінального провадження №42020210000000119 від 19.05.2020. Згідно даного висновку встановити, ким саме вчинено підпис, зокрема, в заяві [PERSON] про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у власність від 14 червня 2019 року, експерту встановити не видалось можливим в зв`язку з неможливістю дати однозначну оцінку наявним збіжним і розбіжним ознакам. Таким чином, зважаючи на наведене, суд критично оцінює протокол допиту [PERSON] як свідка, складений о/у в ОВС ВБКОЗ УСБУ в Тернопільській області 09.11.2020 та Висновок експерта за результатами почеркознавчої експертизи №1059/1060/22-22 від 20 грудня 2022 року, згідно якого підпис в заяві до ГУ Держгеокадастру в Тернопільській області виконаний не [PERSON] . Такі письмові докази є непереконливими і суперечливими, такими, що не узгоджуються з іншими матеріалами справи, відтак викликають сумніви у їх правдивості та достовірності, а тому судом відхиляються. Суд звертає увагу, що саме звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність презюмується як зацікавленість особи на отримання цієї земельної ділянки. Відповідно до змісту ч.ч.1-4 ст.12ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Окрім того, за приписами ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відтак, саме на сторону, яка подає доказ, покладено обов`язок доводити перед судом його переконливість. За наведених обставин та у зв`язку з тим, що в ході розгляду даної цивільної справи позивачем не було заявлено клопотання про проведення повторної чи додаткової почеркознавчої експертиз, суд позбавлений можливості перевірити належність, достовірність та допустимість документів та взірців підписів та почерку, які були використані при проведенні судово-почеркознавчої експертизи та, відповідно, спростувати очевидні сумніви. Також, судом не допитано експерта [PERSON] , який проводив експертизи, з метою роз`яснення їх висновків, які різняться за своїм змістом, оскільки, він звільнився з роботи. У зв`язку з чим, забезпечити його явку в судове засідання, не вдалося. Згідно Договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Бучацької державної нотаріальної контори Максимович Л. В., зареєстрованого в реєстрі за №56, укладеного 18 лютого 2020 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана), дарувальник передав обдаровуваній безоплатно майно у власність, а саме земельну ділянку з кадастровим номером 6125584900:01:001:0809, яка розташована на території Косівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області, реєстраційний номер якої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1929057261255, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, площею 2,000 га. Відповідно до частин першої, другої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно з частинами першою-третьою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У статті 209 ЦК України встановлено, що нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок), чинного на момент посвідчення договору дарування) при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії (глава 3 Порядку). Встановлення особи здійснюється нотаріусом за документами, передбаченими Законом. Нотаріус зобов`язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії; правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині (глава 6 Порядку). Відтак, під час посвідчення вищевказаного правочину нотаріусом було встановлено особи сторін, перевірено їх дієздатність, а також належність [PERSON] відчужуваного майна, дані обставини в межах розгляду справи належними та допустимими доказами не спростовано. В подальшому [PERSON] надала ПАП «Дзвін» у строкове платне користування вказану вище земельну ділянку для с/г потреб та 18 березня 2021 року здійснено реєстрацію іншого речового права, а саме оренди земельної ділянки (номер запису про інше речове право - 30787900). Тобто, станом на сьогодні земельна ділянка з кадастровим номером 6125584900:01:001:0809, площею 2,000 га перебуває у користуванні ПАП «Дзвін». Окрім того, з приводу позовних вимог щодо скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 09 серпня 2019 року №19-2752/14-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», та витребування у [PERSON] та ПАП «Дзвін»» спірної земельної ділянки, то суд вважає за необхідне зазначити також наступне. Власник з дотриманням вимог статті 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема, не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права. Оскільки, вимога про скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою, то така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначених наказів без заявлення вимоги про визнання їх незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не тягнуть правових наслідків, на які вони спрямовані. Подібні за змістом висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19) щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав. Відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем земельної ділянки, загальною площею 2,000 га з кадастровим номером 6125584900:01:001:0809 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Косівської сільської ради (на даний час Білобожницької сільської ради) Чортківського району Тернопільської області. Цей факт презюмується та не спростовується при формулюванні заявлених позовних вимог прокурором та дослідженні поданих сторонами доказів. Прокурор у позові фактично посилається на те, що [PERSON] набула вказану земельну ділянку в особи, яка її не отримувала у встановленому законодавством порядку. Досліджені у судовому засіданні докази, на думку суду, переконливо свідчать про те, що передача [PERSON] спірної земельної ділянки відбулася з його волі та за його ініціативою, з дозволу та за сприяння органу, уповноваженого від імені держави на розпорядження земельною ділянкою - Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, що позивачем в межах заявленого позову не спростовано. Законодавцем визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У практиці Європейського суду з прав людини (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. У ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі посвідченого нотаріального договору дарування отримала від [PERSON] земельну ділянку, яка в свою чергу була передана останньому державою у власність на підставі рішення органу, уповноваженого від імені держави на розпорядження цією землею. Факт набуття права власності на спірну земельну ділянку за кадастровим номером 6125584900:01:001:0809 [PERSON] та вибуття такої з володіння власника поза його волею, прокурором не доведений. Відповідно, суд не вбачає законних підстав для застосування приписів ст. 388 ЦК України та витребування цієї земельної ділянки від добросовісного набувача [PERSON] та користувача ПАП «Дзвін». Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на практику, сформовану в рішенні ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04, пункт 70), де Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він зазначив, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Верховний Суд при розгляді справи № 367/2271/15-ц в постанові від 23.02.2022 зазначив, що принцип «належного урядування» не встановлює абсолютної заборони на витребування із приватної власності майна, у тому числі й земельних ділянок, на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які слід з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності», при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів. Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що в ході судового розгляду прокурором не доведено підстав, за яких може бути виправдано втручання у майнове право відповідачів [PERSON] та ПАП «Дзвін». Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Білобожницької сільської ради до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, [PERSON] , [PERSON] , Приватного агропромислового підприємства «ДЗВІН» про визнання незаконним та скасування наказу, витребування земельної ділянки слід відмовити у повному обсязі з підстав їх недоведеності та необґрунтованості. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed