Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Позивач ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» звернулось до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що 07.10.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Договір №5022591 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 6500 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Строк кредиту 360 днів з 07.10.2024 по 02.10.2025, періодичність платежів зі сплатою процентів кожні 20 днів. В подальшому між сторонами було підписано додатковий договір від 07.10.2024 відповідно якого відповідач отримав кошти в розмірі 5000,00 грн. Вказаний договір був укладений в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Договір підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «14576». 02.06.2025 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» укладено договір факторингу №02-1/06/2025, відповідно до якого ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. Первісним кредитором нараховано відсотки в розмірі 27435,00 грн. Станом на дату укладання Договору факторингу від 02.06.2025 року строк дії Договору №5022591 від 07.10.2024 року не закінчився. Позивачем нараховано відсотки за 121 календарних днів в межах строку договору відповідно до наступного: 11500,00 грн * 1% *121 календарних днів = 13915,00 грн. Отже, заборгованість за кредитом складає 52850,00 грн: заборгованість за тілом кредиту 11500,00 грн, нараховані проценти первісним кредитором 27435,00 грн., нараховані проценти позивачем за 121 календарних днів 13915,00 грн. Позивач прохає суд стягнути із відповідача заборгованість в сумі 52850,00 грн., понесені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. Крім того прохає в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) - s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С - сума основного боргу; 3 - 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 - кількість днів у році; Дн. - кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ». Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Проти проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не попередив. Заяв про поважність неявки в судове засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву не надав. Суд вирішив можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 07.10.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір №5022591 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. (а.с. 18-35) Згідно п. 1.2 Договору сума кредиту складає 6500,00 грн. Строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,00% в день. (п. 1.3, 1.4.1 Договору) Згідно Додаткового договору до Договору №5022591 про надання коштів на умовах споживчого кредиту відповідач отримав кредит в розмірі 5000,00 грн. (а.с. 36-37) Відповідно до листа №1-1006 від 10.06.2025 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», на виконання умов договору на переказ коштів №ФК-П-19/03-01, перераховано 07.10.2024 на банківську картку № [NUMBER] грошові кошти у сумі 6500,00 грн. (а.с. 50) Крім того, 07.10.2024 року на банківську картку відповідача № [NUMBER] перераховані грошові кошти у сумі 5000,00 грн., згідно листа ТОВ «ПЕЙТЕК» №20250610-1664 від 10.06.2025. (а.с. 49) Згідно листа АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-251120/16474-БТ від 28.11.2025 року на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] на яку дійсно 07.10.2024 було зараховано коштів у сумі 6500,00 грн. та 5000,00 грн.. 02.06.2025 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» укладено договір факторингу №02-1/06/2025, відповідно до якого ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. (а.с. 90-99) Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №02-1/06/2025 від 02.06.2025 року, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №5022591 в сумі 44685,00 гривень, з яких: тіло кредиту 11500,00 грн, нараховані проценти 27435,00 грн., заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам 5750,00 грн. (а.с. 64-65) Позивачем нараховано відсотки за 121 календарних днів (03.06.2025 01.10.2025) в межах строку договору відповідно до наступного: 11500,00 грн * 1% *121 календарних днів = 13915,00 грн. Отже, заборгованість за кредитом складає 52850,00 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту 11500,00 грн, нараховані проценти первісним кредитором 27435,00 грн., нараховані проценти позивачем за 121 календарних днів 13915,00 грн. (а.с. 66-69) Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, суд знаходить позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про застосування положень ч.ч. 10, 11 ст.265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. В свою чергу, згідно із ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Суд зазначає, що відповідно до п.18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 07.10.2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Відповідно до частин 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до частин 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір про надання правничої допомоги №01/08/2024-А від 01.08.2024, Заявку №5022591 на виконання доручення до Договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 на суму 10000,00 грн., Акт №5022591 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 на суму 10000,00 грн., Детальний опис робіт (наданих послуг) №5022591 від 30.10.2025. Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу у даній справі. Проте, враховуючи неспівмірність розміру витрат на правничу допомогу, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. витрат на правничу допомогу, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи.

Outcome: partial