Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами в загальному розмірі 21 655,62 грн., а також витрати по оплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 22.08.2021 між ТОВ «МАНІВЕО швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір №454957254 відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту в сумі 5 100,00 грн. на банківську карту позичальниці строком на 30 днів, а Позичальниця зобов`язалась повернути використану суму у визначений строк та сплатити проценти за користування кредитними коштами, що нараховуються щоденно в розмірі 1,98% від суми залишку кредиту за кожен день користування ним. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору. У свою чергу відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала. У подальшому, на підставі укладеного між ТОВ «МАНІВЕО швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 та додаткових угод щодо продовження терміну дії Договору факторингу було підписано Реєстр прав вимоги №157 від 26.10.2021, за яким від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги. 05.08.2020 було укладено Договір факторингу №05/0820-01 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС»права вимоги за кредитними договорами до позичальників, на виконання якого було підписано Реєстр прав вимоги №10 від 31.07.2023 до Договору факторингу2, в тому числі за договором №454957254. 08.07.2025 було укладено Договір факторингу №08/07/25-Е відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС»відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №454957254. Відповідно до реєстру боржників №б/н від 08.07.2025 за договором факторингу 3 від Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 21 655,62 грн.. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним Договором №454957254 від 22.08.2021. У зв`язку з тим, що первісний кредитор, виконав свої зобов`язання за договором перед відповідачем у повному обсязі, надавши кредитні кошти, а відповідач порушує свої зобов`язання за кредитними договорами, ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», як правонаступник просить стягнути з відповідача на свою користь виниклу заборгованість, витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А. від 09.09.2025 у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Відповідачка по справі повідомлялась судом про розгляд даного провадження належним чином, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду з відміткою «За закінченням встановленого терміну зберігання». Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. 13.10.2025 року на адресу суду від АТ «Державний ощадний банк України» надійшла витребувана інформація. Згідно із вимогами ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 22.08.2021 між ТОВ «МАНІВЕО швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №454957254 відповідно до умов якого, згідно з п.п.1.1., 1.3.Кредитодавець зобов`язався надати Позичальнику кредит у розмірі 5 100,00 грн., а Позичальниця зобов`язалась повернути використану суму до 21.09.2021 та сплатити проценти за користування кредитними коштами, що нараховуються щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,98% від суми кредиту за кожен день користування ним. Підписанням договору відповідачка підтвердила, що він ознайомлена з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідачка не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. У подальшому, на підставі укладеного між ТОВ «МАНІВЕО швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 та додаткових угод щодо продовження терміну дії Договору факторингу було підписано Реєстр прав вимоги №157 від 26.10.2021, за яким від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги. 05.08.2020 було укладено Договір факторингу №05/0820-01 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС»права вимоги за кредитними договорами до позичальників, на виконання якого було підписано Реєстр прав вимоги №10 від 31.07.2023 до Договору факторингу2, в тому числі за договором №454957254. 08.07.2025 було укладено Договір факторингу №08/07/25-Е відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС»відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №454957254. Відповідно до реєстру боржників №б/н від 08.07.2025 за договором факторингу 3 від Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 21 655,62 грн.. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним Договором №454957254 від 22.08.2021. Як вбачається з Реєстру прав вимоги №157 від 26.10.2021 за договором укладеним між ТОВ «МАНІВЕО швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 та додаткових угод щодо продовження терміну дії Договору факторингу, від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було відступлено право грошової вимоги до відповідача із загальною сумою заборгованості 13 448,70 грн. з яких: 5 100,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням, 8 348,70 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, аналогічний розмір заборгованості відповідача відображений у розрахунку заборгованості, складеному ТОВ «МАНІВЕО швидка фінансова допомога». Відповідно до реєстру боржників №б/н від 08.07.2025 за договором факторингу 3 від Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 21 655,62 грн. з яких: 5 100,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням, 16 555,62 грн. - заборгованість за нарахованими процентами. Разом з тим, відповідно до п. 1.12.1 Кредитного договору у разі, зобов`зання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`зання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається, кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. Таким чином вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним Договором №454957254 від 22.08.2021, із загальною сумою заборгованості 13 448,70 грн. з яких: 5 100,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням, 8 348,70 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню судом. Доказів того, що позивальником було подовжено строк кредитування, суду не надано. Щодо заявлених вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам в розмірі, що перевищує нараховані за період кредитування, суд виходить з наступного. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою у Постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року в цивільній справі № 444/9510/12. Таким чином, в частині стягнення процентів поза межами строку кредитування вимоги позову є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного пронесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. У відповідності до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ст.ст. 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Так, відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями статті 1048 ЦК України, яка на підставі частини 2 статті 1054 цього Кодексу застосовується до відносин за кредитним договором), передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 1055 цього Кодексу встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Стаття 514 цього Кодексу визначає, щодо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд вважає необхідним зазначити наступне. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Постанові ВП ВС від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц зроблено висновок, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Постанова ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18, містить висновок, якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача здійснювало адвокатське бюро «Тараненко та партнери» на підставі Договору про надання правової допомоги від 09.07.2025 № 09/07/25-01; Додаткової угоди №25770533744 до Договору про надання правової допомоги від 09.07.2025 № 09/07/25-01. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, суду надано Договір про надання правової допомоги від 09.07.2025 № 09/07/25-01; Додаткову угоду №25770533744 до Договору про надання правової допомоги від 09.07.2025 № 09/07/25-01, Акт прийому-передачі наданих послуг від 17.07.2025. Таким чином, дослідивши письмові матеріали справи та розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн., яка відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі. Отже, на підставі оцінки викладених у позовній заяві аргументів, наданих позивачем доказів та вищенаведених положень закону суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору, пропорційно до частки задоволених позовних вимог, в сумі 1 504,37 грн., виходячи з наступного розрахунку: 13 448,70 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 2 422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) / 21 655,62 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 1 504,37 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial