Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

09 липня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила ухвалити рішення, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, яким стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на її користь суму завдатку у розмірі 2 000,00 доларів США, що еквівалентно 83 533 грн., також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , а також відповідачем [PERSON] , в інтересах якою діяв [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 03.03.2021 нотаріусом нотаріального округу міста Володимир РФ було укладено попередній договір купівлі продажу квартири від 15.07.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В., що розташована за адресою: [ADDRESS] , в якому було визначено та погоджено Сторонами усі істотні умови, на яких буде укладено основний договір купівлі-продажу квартири. Сторони зобов`язались у термін до 01.05.2022 року укласти договір купівлі-продажу квартири. На цей час договір купівлі-продажу спірної квартири між позивачем та відповідачами не укладено. Пунктом 2 попереднього договору сторони домовились про сплату позивачем (покупцем) завдатку в сумі еквівалентній 2 000,00 доларів США за середнім курсом комерційних банків України, що на час підписання попереднього договору становило 54 240,00 грн., а відповідачі (продавці) приймають вказану суму грошей в рахунок загальної суми продажу нерухомого майна. Передача грошей була проведена до підписання попереднього договору. У зв`язку із введенням воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року всі реєстри, в тому числі Державний реєстр речових прав на нерухоме майно був закритим, тому укласти основний договір купівлі-продажу у строк до 01.05.2022 року не було можливим. Проте, після відкриття реєстрів відповідачі не виконують обов`язку, взятого на себе щодо укладення основного договору купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов попереднього договору купівлі-продажу. Станом на день звернення до суду відповідачі перебувають у РФ, відмовляються від продажу квартири, а також відмовляються виконувати п. 4 попереднього договору, а саме: повернення подвійної суми коштів, переданої їм в якості завдатку. На підставі вищевикладеного позивач була вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, представник позивача [PERSON] надала суду заяву в якій просила розглядати справу без їх участі, просили задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Отроцюк Олена Володимирівна у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15.07.2021 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] (діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 03.03.2021 року нотаріусом нотаріального округу міста Володимир РФ) укладено Попередній договір, посвідчений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2115 (а.с.18). З пункту 1 вищевказаного договору вбачається, що сторони зобов`язуються терміном до 01.05.2022 року укласти договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною сумою 894 960,00 грн., що на момент укладання цього договору за середнім курсом комерційних банків України (27,12 за 1 долар) є еквівалентом суми 33 000 доларів 00 центів США. Сторона 2 ( [PERSON] ) попередньо сплачує завдаток в сумі 54 240,00 грн., що на момент укладання цього договору за середнім курсом комерційних банків України (27,12 за 1 долар) є еквівалентом суми 2 000 доларів 00 центів США, а Сторона 1 ( [PERSON] , [PERSON] ) приймає вказану суму грошей в рахунок загальної суми продажу нерухомого майна. Передача грошей була проведена до підписання цього договору, про що сторони підтверджують своїми підписами на цьому договорі. (п.2 Попереднього договору). Пунктом 4 Попереднього договору передбачено, що в разі необґрунтованого без поважних причин ухилення від укладання договору, передбачено п. 1 даного договору, зі Сторони 1 в вигляді відмови від укладання договору, укриття факту майнового спору або застави, недотримання терміну підготовки документів та терміну продажу, або зміни ціни продажу нерухомого майна, Сторона 2 має право звернутися до суду з вимогою про спонукання Сторони 1 для укладання вищевказаного договору, або повернення попередньо оплаченої вартості у сумі 54 240,00 грн., що на момент укладання цього договору за середнім курсом комерційних банків України (27,12 за 1 долар) є еквівалентом суми 2 000 доларів 00 центів США, та відшкодування збитків в сумі 54 240,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша 1 статті 635 ЦК України передбачає, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 571 ЦК України передбачено, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Згідно ч.1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Отже, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, тобто договору між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу і способом забезпечення виконання зобов`язання. Якщо сторони хочуть щоб оплата здійснювалася у формі завдатку необхідно дотримуватися наступних вимог законодавства: - сторони мають прямо зазначити у договорі, що кошти, які сплачуються покупцем у рахунок майбутніх платежів є завдатком; - договір, який містить положення про завдаток має обов`язково укладатися у письмовій формі, при чому такі положення можуть бути включені до основного договору (договору купівлі-продажу), або сторони можуть укласти окремий письмовий договір (договір про завдаток); - між сторонами має бути укладений договір, яким передбачаються зобов`язання сторін (сплата коштів покупцем та передання майна продавцем). Договір про наміри або попередній договір (договір відповідно до якого сторони зобов`язуються укласти основний договір у майбутньому) не може містити положень про завдаток; При вирішенні даної справи суд виходить з того,що внесення завдатку, як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу. У тому випадку коли сторони лише домовилися укласти договір (уклали попередній договір), але не оформили основний договір, сплачені в рахунок виконання договору платежі є авансом, а не завдатком. Авансом визнається сума, що сплачується як попередній платіж у рахунок належних платежів. Відповідно аванс не виконує забезпечувальної функції. Сторона, що видала аванс, вправі вимагати його повернення в разі припинення зобов`язання до початку його виконання, а також у всіх випадках невиконання договору. На відміну від авансу завдаток підлягає поверненню тільки в разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості виконання. У разі сумніву щодо правової природи суми, сплаченої в рахунок належних зі сторони за договором платежів, ця сума вважається сплаченою як аванс, якщо не буде прямо вказано, що вона є завдатком (ч. 2 ст. 570 ЦКУ). Відмінною ознакою є і те, що, якщо видача й одержання завдатку є безумовним доказом факту вчинення договору, то видача авансу безумовним доказом факту укладення договору не є. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15.07.2021 року між позивачем та відповідачами було досягнуто згоди щодо купівлі-продажу квартири у строк до 01.05.2022 року за адресою: [ADDRESS] , на підтвердження якої позивач сплатила завдаток у розмірі 54 240,00 грн., що підтверджується п.2 Попереднього договору від 15.07.2021 року. Проте, як встановлено судом, договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було. Оскільки між сторонами договору купівлі-продажу квартири, який би відповідав вимогам законодавства України для даного виду правочину щодо його форми та нотаріального посвідчення, укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума є авансом, який підлягає поверненню, а не завдатком. З огляду на викладене суд вважає встановленим той факт, що [PERSON] та [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] , отримали від позивача [PERSON] саме суму авансу у розмірі 54 240,00 грн. в рахунок загальної вартості нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Оскільки сторони по справі тільки домовились укласти договір купівлі-продажу вказаної квартири в майбутньому та виразили свою домовленість Попереднім договором, укладеним 15.07.2021 року, то сплачені в рахунок виконання даного договору платежі, визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Щодо суми авансу, яка підлягає стягненню, суд зазначає наступне. Як було встановлено судом та підтверджується укладеним між сторонами попереднім Договором, позивач [PERSON] сплатила аванс у грошовій одиниці України, у гривні, у розмірі 54 240,00 грн., що на момент укладання Попереднього договору від 15.07.2021 року за середнім курсом комерційних банків України (27,12 за 1 долар) є еквівалентом суми 2 000,00 доларів США. При цьому, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів суму завдатку у розмірі 2 000,00 доларів США, що еквівалентно 83 533,00 грн. за середнім курсом комерційних банків України (41,76 за 1 долар) на її користь. Оскільки сторони при укладенні 15.07.2021 року Попереднього договору дійшли згоди, що сума сплаченого позивачем авансу була визначена у грошовій одиниці України - гривні, поверненню підлягає саме та сума та у тій грошовій одиниці, у якій була визначена домовленість сторін, тобто у гривні, та у розмірі погодженому сторонами - 54 240,00 грн., а отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] правничу допомогу у вказаній справі надавало ТОВ «Центр правової допомоги юрист онлайн», що підтверджується Договором про надання правової допомоги/ юридичних послуг № 15062501 від 15 червня 2025 року, укладеним між ТОВ «Центр правової допомоги юрист онлайн» та [PERSON] (а.с. 21) Згідно укладеного договору позивачу [PERSON] правничу допомогу надавала адвокат Кострицька М.В., що підтверджується Ордером про надання правничої допомоги № 1390943 від 25 серпня 2025 року, виданого на підставі договору про надання правничої допомоги № 25082501 від 25 серпня 2025 року (а.с.39). Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. 25 червня 2025 року між ТОВ «Центр правової допомоги юрист онлайн» та [PERSON] було підписано Акт №15062501 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг від 15 червня 2025 року в якому зазначено, що виконавець надав, а заявник прийняв послуги згідно п. 1.2. договору, а саме підготовка проекту позовної заяви до суду, вартість послуг яких за договором становить 15 000,00 грн. (а.с. 22). Позивач дійсно отримала правову допомогу від ТОВ «Центр правової допомоги юрист онлайн» у особі Кострицької М.В., а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі. Разом з цим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної роботи у розмірі 15 000,00 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат. Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. При цьому, вартість послуг з підготовки проєкту позовної заяви до суду, є очевидно завищеними та такими, що не відповідають складності виконаних адвокатом робіт. Враховуючи викладене, з урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи,

Outcome: partial