Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

05 лютого 2025 в провадження Шахтарського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), Старобільський відділ державної виконавчої служби у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати аліментів у подальшому та від заборгованості по аліментах. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона та відповідач з 01 серпня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 13 травня 2020 року шлюб між ними розірвано. Син залишився проживати з батьком, так як вона військова і постійно знаходилася в зоні бойових дій. Судовим наказом Біловодського районного суду Луганської області від 16 березня 2020 року з неї стягнуті аліменти на користь відповідача на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. 19 вересня 2020 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . [INFO] народила сина - [PERSON] . 09 січня 2024 року цей шлюб було розірвано. Син [PERSON] залишився проживати в с-щі Біловодськ, Луганської області, яке є тимчасово окупованою територією України, разом з бабусею (матір`ю відповідача). Місцезнаходження відповідача їй невідоме, вона знає лише про те, що він знаходиться на підконтрольній території України та переховується від мобілізації. Таким чином, відповідач на даний час не здійснює виховання та утримання сина, хоча на його користь з неї стягнуті аліменти. З 26 травня 2022 року у неї утворилася заборгованість по аліментах, оскільки вона перебувала у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами. Таким чином, їх спільна з відповідачем дитина проживає на окупованій території України, не з відповідачем, а вона сплачує на користь відповідача аліменти на утримання дитини. Просить суд припинити стягнення аліментів з неї на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] ; звільнити її від сплати аліментів на утримання сина [PERSON] в подальшому та від стягнення нарахованої заборгованості по аліментах по виконавчому провадженню. Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, доповнивши, що вона не відмовляється від сплати аліментів, але її син не проживає з батьком, він проживає на окупованій території з бабусею, яка є його опікуном, батько дитини проживає з іншою сім`єю в Рівненській області. Вона не має змоги дізнатися про дитину, дзвонить відповідачу запитати про сина, він її блокує, або його дружина блокує, вона не має змоги дізнатися про аліменти, які з неї стягуються. Вона не відмовляється від обов`язку платити аліменти, але дитина з батьком не проживає, а він отримує аліменти на дитину. 18 липня 2025 року вона офіційно повернулася на військову службу, відрахували аліменти за липень та серпень - 8 000 гривень, кожного місяця - 5 000 гривень. Вона не відмовлялася б сплачувати аліменти на дитину, якби дитина проживала з батьком на підконтрольній території України. Представник позивача підтримала позовні вимоги, просить їх задовільнити, зазначивши, що дитина з батьком не проживає, він її не утримує, нічого не купує, а отримує аліменти від позивача і витрачає їх на власний розсуд. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив, відзив на позовну заяву не надав, про дату розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання через оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України". Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про дату розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Суд, вислухавши позивача та її представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 01 серпня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 01 серпня 2015 року. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 08 лютого 2017 року. Копією рішення Біловодського районного суду Луганської області №408/516/20-ц від 13 травня 2020 року підтверджується, що шлюб між сторонами був розірваний. 16 березня 2020 року Біловодський районний суд Луганської області виніс судовий наказ №408/610/20-ц (провадження №2-н/408/104/20) про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. 19 вересня 2020 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини змінене на [PERSON] (копія свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 19 вересня 2020 року). [INFO] у позивача народилася дитина - [PERSON] (копія свідоцтва про народження [NUMBER] від 02 серпня 2022 року). 09 січня 2024 року рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З серпня 2022 року по жовтень 2024 року позивач отримувала щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини, всього: 23 220 гривень; державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, загальна сума доходу за період з 01 січня 2024 року по 30 червня 2024 року - 26 361,60 гривень, за період з 01 липня 2024 року по 31 грудня 2024 року - 17 574,40 гривень. Позивач - [PERSON] зареєстрована в с-щі Біловодськ, Старобільського району, Луганської області, є внутрішньо переміщеною особою (довідка від 18 березня 2024 року №5123-5003169929). Позивач [PERSON] є учасником бойових дій (посвідчення [NUMBER] від 11 січня 2016 року). З липня 2025 року позивач отримує заробітну плату за місцем проходження служби - в/ч [NUMBER] , за липень-серпень 2025 року отримано 23 035,98 гривень, що підтверджується довідкою №172 від 24 вересня 2025 року. Відповідач [PERSON] зареєстрований в с-щі Біловодськ, Старобільського району, Луганської області, що підтверджується відповіддю №1095159 від 05 лютого 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру. Відповіддю Міністерства соціальної політики від 12 лютого 2025 року підтверджується, що згідно з інформацією в ЄІБД ВПО [PERSON] перебував на обліку як ВПО по 02 червня 2024 року, з обліку знятий з 03 червня 2024 року з ознакою "самостійно через Дію". В довідці була зазначена адреса фактичного проживання - [ADDRESS] . Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у ВП №63103075 підтверджується, що позивач має заборгованість зі сплати аліментів на сина [PERSON] з березня 2020 року. Станом на 01 січня 2025 року заборгованість становить 40 370,92 гривень. Інформацією Старобільського відділу державної виконавчої служби у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 14 серпня 2025 року підтверджується, що у них на виконанні перебуває ВП №63103075 з примусового виконання судового наказу №408/610/20-ц від 16 березня 2020 року Біловодського районного суду Луганської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу). Станом на 01 серпня 2025 року борг зі сплати аліментів становить 51 556,92 гривень (розрахунок заборгованості зі сплати аліментів наявний в матеріалах справи). Таким чином, судом встановлено, що дитина сторін по справі - [PERSON] , [INFO] , з 2020 року по даний час не проживає разом з матір`ю - [PERSON] . Оскільки дитина проживала разом з батьком - [PERSON] та перебувала на утриманні останнього, з матері дитини - [PERSON] , судовим наказом від 16 березня 2020 року, стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частки на утримання сина, на користь батька дитини. Виконавчий лист перебуває на виконанні в Старобільському відділі державної виконавчої служби у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини та звільнення віл сплати заборгованості по аліментах), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як зазначалося вище, судом встановлено, що неповнолітній син сторін зі своєю матір`ю не проживає. Позивач та відповідач зареєстровані на тимчасово окупованій території України, позивач перемістилася звідти на підконтрольну Україні територію, місце перебування відповідача та дитини сторін наразі невідоме. Позивач стверджує, що дитина сторін залишилася в Луганській області, а батько дитини виїхав звідти на підконтрольну Україні територію, з дитиною не проживає, при цьому, отримує аліменти на утримання дитини, які витрачає на власний розсуд, однак жодного належного та допустимого доказу цьому суду не надано. Долучені позивачем розпечатки смс-повідомлень про її спілкування з "свикруха МТС", не можуть достеменно свідчити про те, що дитина сторін проживає разом з матір`ю відповідача, а не з відповідачем і що вони перебувають на тимчасово окупованій території України. Доказів нецільового використання відповідачем аліментів, які він отримує з позивача на утримання дитини, суду не надано. Підстави для звільнення позивача від обов`язку утримувати свою дитину, яка проживає окремо від неї, щоденно потребує витрат на існування, життя, здоров`я, розвиток - відсутні. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає, що підстави для припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання сина та звільнення її від заборгованості зі сплати аліментів, відсутні. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. Судові витрати по справі слід залишити за плзивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed