Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

у вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (надалі - позивач, ТОВ «ФК «Ейс»), через представника, звернулось до суду з цим позовом, у якому, окрім основних вимог просить також стягнути з [PERSON] судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (надалі - Первісний кредитор, Кредитодавець) та [PERSON] (надалі - відповідач, Позичальник) укладено кредитний договір № 794153863 (надалі - Кредитний договір, Договір) на суму 7 000,00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV9R95U. Перед укладенням договору відповідачем вчинено дії з самостійної реєстрації на вебсайті Первісного кредитора, заповнено та подано за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитораЗаявку на отримання грошових коштів в кредит (далі - Заявка), в якій вказано власні персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, РНОКПП, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання, пройдено верифікацію, ознайомлено та підтверджено згоду з офертою, індивідуальною частиною Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику (далі - Правила), які є невід`ємною частиною Кредитного договору. Правила надання грошових коштів у кредит Первісного кредитора, перебувають у загальному доступі, опубліковані на сайті www.moneyveo.ua, отримано на номер телефону, вказаний у Заявці, персональний одноразовий ідентифікатор, який використано для підписання Кредитного договору, надано згоду (акцепт) на пропозицію (оферту) Первісного кредитора щодо укладання Кредитного Договору (підписав Кредитний договір одноразовим ідентифікатором). На виконання умов Кредитного договору Первісний кредитор перерахував відповідачеві, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн 30 грудня 2020 року на банківську карту № [NUMBER] , яку відповідачем вказано у Заявці при укладенні Кредитного договору. 28 листопада 2018 року між Первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (далі - ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС») укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (далі - Договір факторингу 1). У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1. Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання Договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги № 132 від 04 травня 2021 року, за яким від Первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 05 серпня 2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (далі - ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС») укладено Договір факторингу № 05/0820-01 (далі - Договір факторингу 2). ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання Договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги № 11 від 31 серпня 2023 року до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 08 липня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено Договір факторингу № 08/07/25-Е (далі - Договір факторингу 3), відповідно до умов якого позивачеві відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 08 липня 2025 року за Договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 27 460,30 грн. Додатково позивач указує, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, а Договір факторингу 1 та Договір факторингу 2 є дійсними, відповідно до законодавства, містять вимоги конкретного змісту, щодо відступлення прав вимоги до Боржників, що існували на момент переходу цих прав, в порядку передбаченому договорами факторингу, в тому числі і майбутніх вимог, містить обсяг таких вимог, та обсяг прав і обов`язків Сторін, Сторонами досягнуто згоди щодо предмета договору факторингу. Умови зазначених договорів факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть після дати підписання договорів факторингу. Такі умови договорів факторингу не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки. Крім того, додатковими угодами до договорів факторингу, строк дії договорів факторингу було продовжено, водночас умовами договору факторингу передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється саме в момент підписання відповідного Реєстру права вимоги, а не з дати укладення Договору факторингу. Позивач зазначає, що в порушення Кредитного договору відповідач не здійснює сплату кредиту та відсотків за ним, розрахунки заборгованості, підготовлені Первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за Кредитним договором за відповідні періоди перебування прав вимог у Первісного кредитора та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивач не здійснювали жодних нарахувань за Кредитним договором. У період перебування права вимоги у ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зі сторони відповідача не здійснювалося погашення заборгованості за Кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за Кредитним договором. Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором, становить 27 460,30 грн, яка складається з: 7 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 20460,30 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Постановленою суддею ухвалою від 11 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. 18 грудня 2025 року відповідачем подано відзив на позов та клопотання про зменшення судових витрат. У відзиві відповідач просить відмовити повністю у задоволені позовних вимог. Обґрунтовуючи відзив указує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовних вимог, а надані ним докази є недостатніми, та не дають підстави дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування, тому позов є необґрунтованим. Зазначає, що у справі відсутні належні та достовірні докази передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача. Позивачем не надано підтвердження сплати первісному кредитору коштів за Договорами факторингу. Доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останнього. Без доказів розміру права вимоги, таке право відсутнє і не може бути передане. Право вимоги за основним зобов`язанням переходить не в момент «передачі» суми заборгованості в обліку первісного кредитора, не в момент передачі Кредитного договору, не в момент передачі судового рішення, яким стягнено (чи визнано) суму боргу, а в момент передачі оригіналів документів, які є доказами права вимоги. Первісний кредитор не передав позивачу належні та достовірні докази переказу коштів на рахунок відповідача, саме у тих розмірах, які заявляє позивач. Наголошує, що правовідносини за Кредитним договором між Первісним кредитором та [PERSON] виникли 30 грудня 2020 року, тобто значно пізніше ніж укладено Договір факторингу між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон плюс», у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином, а отже на час укладення Договору факторингу-1 у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до відповідача. Відступлення майбутніх вимог чинне законодавство не забороняє, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу, в той час, як сторони Договору факторингу-1 не могли передбачити правовідносин між Первісним кредитором та відповідачем. Посилається в цій частині заперечень на правові позиції, викладені Верховним Судом у постановах від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160(29/170(6/77-5/100), від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, від 31 травня 2021 року у справі № 917/265/18, від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17. Вказує, що додатки до договору факторингу (акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, та яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування. Позивачем на обґрунтування позовних вимог до матеріалів справи не надано виписки по рахунку, інших первиннихдокументів, які б свідчили про виникнення у відповідача за кредитним договором заборгованості. У матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків, а також, зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий позивачем, не відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, є документом, що складений самим кредитором. Посилається в цій частині заперечень на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15. Щодо заборгованості за відсотками вказує, що кредит надавався строком на 30 днів, пролонгацій [PERSON] не здійснював. Проценти за кредитом становили 0,34% на добу. Відповідно до вищезазначених умов договору сума заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню становить 714 грн з розрахунку: 7 000 * 0,34% = 23,8 грн/день; 23,8 * 30 = 714 грн сума заборгованості за відсотками протягом всього строку кредитування. Наголошує, що 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким ч. 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 2 такого змісту: У договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін. Окрім того, відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Вимоги позивача про стягнення з відповідача суми відсотків у розмірі 20 460,30 грн, які нараховані позивачем після закінчення строку кредитування є необґрунтованими, та суперечить правовим висновкам Верховного Суду в постановах, зокрема: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц. Вказує, що до спірних правовідносин слід застосувати принцип «contra proferentem», розтлумачений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20. Відповідач, як споживач, виступає слабшою стороною у договорі, відтак всі сумніви тлумачаться на його користь. Посилається в цій частині заперечень на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц. Щодо витрат на правову допомогу у відзиві та у клопотанні про їх зменшення вказує, що беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, ціну позову, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для вирішення спору, приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 6 статті 19 ЦПК України, та розгляд справи в спрощеному провадженні відповідно до вимог ч. 4 статті 19 ЦПК України - заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 7000,00 гривень є неспівмірним зі складністю справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідає критерію розумності та їх стягнення у повному обсязі становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Співмірним зі складністю справи та ціною позову, виконаною адвокатами роботою та розумним і обґрунтованим розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2 000,00 грн. 22 грудня 2025 року представником позивача подано відповідь на відзив, отриману судом в електронному виді, в якій представник просить задовольнити позов та наголошує на неправомірності доводів відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві заявлено клопотання про розгляд справи у відсутність сторони, у якому зазначено про підтримку позовних вимог, викладено прохання їх задовольнити, а у разі неявки у судове засідання сторони відповідача - ухвалити рішення у заочному порядку. У судове засідання сторона відповідача повторно не з`явилась, про день, місце та час розгляду справи повідомлена своєчасно, належним чином. У відзиві відповідач про розгляд справи у відсутність відповідача, його представника не просив. Його неявка, з огляду на повторність та відсутність заяв, не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом установлено, що 30 грудня 2020 року від імені [PERSON] , фінансовий номер телефону: [NUMBER] за номером оферти 794153863, електронна адреса: [INFO] , подано заявку до ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на отримання грошових коштів у кредит на суму 7 000,00 грн строком на 30 днів. Платіжний засіб [PERSON] вказаний - картка, номер 5355-57XX-XXXX-4098 /а.с.15/. 30 грудня 2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», як Кредитодавцем, та [PERSON] , як Позичальником, укладений договір № 794153863 /а.с.21, зворот-22, зворот/, згідно зі змістом п. 1.1 - 1.3, 1.6, якого Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит, на суму 7 000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - «Правила»). Кредит надається строком на 30 днів від дати отримання Кредиту Позичальником (далі - «Дисконтний період»). У випадку надання Кредиту не в день укладення Договору, загальний строк надання Кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання Кредиту. Сторони погодили, що встановлений в п. 1.2. Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником, шляхом оплати ним протягом Дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування Кредитом, за умови якщо такі оплати супроводжуються відповідним коментарем Позичальника або шляхом активації Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця функції продовження строку Дисконтного періоду. Застосування Позичальником зазначеного права продовження загального строку Дисконтного періоду можливе до закінчення Дисконтного періоду, а також під час Пільгового періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. На умовах цього пункту Договору, строк продовження Дисконтного періоду кожен раз розраховується за наступною формулою: Z = 30 - (Х - Y), де: Z - кількість днів, на які продовжується Дисконтний період; Х - поточна дата (день місяця) закінчення Дисконтного періоду, з врахуванням всіх попередніх продовжень Дисконтного періоду; Y - дата ініціації (день місяця) продовження Дисконтного періоду (зарахування платежу на рахунок Кредитодавця). При цьому Сторони узгоджують що у випадку, якщо Y > X, то кількість днів, на які продовжується Дисконтний період дорівнює 30 днів. Основна сума Кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення Дисконтного періоду, а у разі якщо Позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення Дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії Договору на умовах п. 1.7. Договору, основна сума Кредиту має бути повернена не пізніше дати визначеної за правилами п.1.7.1. Договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії Договору (закінчення строку його дії чи дати його дострокового розірвання). Також Позичальник має право достроково повернути основну суму Кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти в будь-який час. Відповідно до змісту п. 1.4, 1.7 Кредитного договору за користування Кредитом протягом Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку: 1.4.1. виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 124,44 процентів річних, що становить 0,34 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним; 1.4.2. за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.3. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 622,20 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. … 1.4.3. У випадку користування Кредитом з боку Позичальника після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.3 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 622,20 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним Договором, щодо виникнення у Позичальника зобов`язань по сплаті процентів за Базовою процентною ставкою від дати отримання Кредиту по дату закінчення Дисконтного періоду є факт продовження користування Кредитом понад строк Дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду на умовах п. 1.3. цього Договору. Базова процентна ставка за користування Кредитом не застосовується протягом строку Дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір Базової процентної ставки більший ніж 1,70 процентів від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту Договору. Сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку користування Кредитом (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: 1.7.1. зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду; 1.7.2. з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 841,80 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. За п. 1.8-1.11 Кредитного договору Проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.4 та 1.7.2. Договору, нараховуються за кожен день користування Кредитом починаючи з першого дня надання Кредиту та до дня фактичного повернення суми Кредиту Позичальником. Попередній розрахунок сукупної вартості Кредиту за Дисконтною процентною ставкою та Термін платежу згідно строку передбаченого п. 1.2. цього Договору, наведено в Паспорті споживчого кредиту, що є невід`ємним додатком до цього Договору, та у Графіку розрахунків наведеному в Додатку № 1 до цього Договору. Сторони погодили що Кредитодавець, по аналогії з порядком, визначеним в абз. 2 п.1 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», у разі продовження строку надання Кредиту, надає Позичальнику та регулярно оновлює Графік розрахунків на період продовження строку надання Кредиту, з відповідним коригуванням Терміну платежу, шляхом відображення такої інформації в Особистому кабінеті Позичальника. Продовження строку Дисконтного періоду та настання відкладальних обставин, що мають наслідком продовження строку надання Кредиту, застосування Базової процентної ставки та нарахування процентів за ставкою, що застосовується після закінчення Дисконтного періоду, не є зміною істотних умов цього Договору та не потребує змін цього Договору та укладення додаткових угод до нього. Усі істотні умови Договору, в тому числі порядок продовження строку дії Договору, розмір процентних ставок та порядок їх застосування, погоджені Сторонами під час укладення цього Договору. Збільшення розміру Дисконтної, Індивідуальної, Базової процентних ставок та розмір процентів що нараховується після закінчення Дисконтного періоду в порядку, що не визначений цим Договором в односторонньому порядку Кредитодавцем без згоди Позичальника не допускається. Згідно з п. 4.2, 4.3 Договору Строк дії цього Договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання Кредиту визначеного в п.1.2 Договору. Строк дії Договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання Кредиту передбачених п. 1.3. та п. 1.7. Договору. У будь-якому разі зобов`язання що виникли під час дій Договору діють до повного їх виконання. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п.1.7.2. Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. За п. 2.1.1.5, 2.1.1.7 Договору Кредитодавець має право: укласти договір відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, відповідно до чого, Кредитодавець в будь-який час, в тому числі після закінчення Дисконтного періоду, має право відступити право вимоги до Позичальника будь-якій третій особі; у разі затримання Позичальником сплати частини Кредиту та/або процентів за користування Кредитом щонайменше на один календарний місяць Кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення Позичальника про дострокове припинення Договору. При цьому Договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення. Згідно з п. 5 Кредитного договору, договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV9R95U, відправленого 30.12.2020 11:41:35, введеного 30.12.2020 11:42:32, номер телефону [NUMBER] , ел. пошта: telepey79@gmail.com. Також судом досліджено Паспорт споживчого кредиту до Договору № 794153863, Графік розрахунків які підписані відповідачем разом з Договором /а.с.21, 22, зворот/, довідку щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі з авторизації, отримання одноразового ідентифікатора, підписання договору /а.с.12/. При цьому наданий Паспорт споживчого кредиту, окрім іншого, вказує на строк кредитування - 30 днів (з можливістю продовження строку), а графік розрахунків містить графік розрахунків, розмір процентної ставки, в тому числі і у випадку користування Кредитом понад встановлений в п. 1.2. Договору строк Дисконтного періоду чи у разі продовження строку Дисконтного періоду, настання передбаченої п. 1.4.3. Договору відкладальної обставини. З наданого платіжного доручення від 30 грудня 2020 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» /а.с.10/ вбачається перерахування через банк платника на рахунок 5355-57XX-XXXX-4098 коштів згідно з договором № 794153863 від 30 грудня 2020 року у сумі 7 000,00 грн, отримувач: [PERSON] , код [NUMBER] . З розрахунку заборгованості ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» вбачається: нарахування Кредитодавцем Позичальнику процентів з 30 грудня 2020 року по 29 січня 2021 року в розмірі по 23,80 грн щоденно; нарахування процентів з 30 січня 2021 року по 01 лютого 2021 року в розмірі по 119,00 грн щоденно; сплата 01 лютого 2021 року 1 071,00 грн (повна оплата нарахованих процентів); нарахування процентів у період з 02 лютого 2021 року по 03 березня 2021 року по 119,00 грн щоденно; сплата 03 березня 2021 року 3 570,00 грн (повна оплата нарахованих процентів); нарахування процентів у період з 04 березня 2021 року по 30 березня 2021 року по 95,20 грн щоденно; донарахування 03 квітня 2021 року 4 145,40 грн; нарахування процентів у період з 04 квітня 2021 року по 04 травня 2021 року по 161,70 грн щоденно. Загалом сума кредиту на 04 травня 2021 року становить 7 000,00 грн, сума процентів 11 728,50 грн /а.с.28/. 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (надалі - ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС») укладено Договір Факторингу № 28/1118-01 /а.с.48-50/. 31 грудня 2020 року укладено додаткову угоду до Договору Факторингу № 28/1118-01, яким викладено Договір в новій редакції /а.с.51-53/, відповідно до умов якого, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання нами відповідного Реєстру Прав Вимоги. Право майбутньої вимоги переховається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує (п.4.1). 31 грудня 2021, 31 грудня 2022 та 31 грудня 2023 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладалися додаткові угоди № 27, 31, 32 до Договору Факторингу № 28/1118-01, якими продовжено дію Договору до 31 грудня 2024 року /а.с.53,зворот-54/. 04 травня 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» складено протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги № 132 від 04 травня 2021 року, за яким Клієнтом розглянуто та прийнято пропозицію Фактора щодо фінансування під відступлення прав грошових вимог, визначених в Реєстрі прав вимоги № 132 від 04 травня 2021 року (далі - Реєстр), до всіх визначених в цьому Реєстрі боржників та у визначеному Реєстром обсязі. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 132 від 04 травня 2021 року до Договору Факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, за № 56 право вимоги щодо заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 794153863 від 30 грудня 2020 року перейшло до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» в розмірі 18 728,50 грн /а.с.46-47/. 31 грудня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» складено акт звірки взаємних розрахунків станом на 31 грудня 2021 року зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 132 від 04 травня 2021 року, за яким вбачається сплата фінансування за договором за відповідним реєстром /а.с.45/. З розрахунку заборгованості ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» вбачається: нарахування Позичальнику процентів ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» з 05 травня 2021 року по 27 червня 2021 року по 161,70 грн щоденно /а.с.27/. Загальна сума процентів на 31 серпня 2023 року - 20460,30 грн. 05 серпня 2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір Факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого Клієнт, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», зобов`язалося відступити Фактору, ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених Договором. Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог /а.с.42-44/. Додатковими угодами № 2 від 03 серпня 2021 року та № 3 від 30 грудня 2022 року сторонами продовжено строк дії Договору № 05/0820-01 до 30 грудня 2024 року включно. /а.с.44/. 31 серпня 2023 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» складено протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги № 11 від 31 серпня 2023 року, за яким Клієнтом розглянуто та прийнято пропозицію Фактора щодо фінансування під відступлення прав грошових вимог, визначених в Реєстрі прав вимоги № 11 від 31 серпня 2023 року (далі - Реєстр), до всіх визначених в цьому Реєстрі боржників та у визначеному Реєстром обсязі /а.с.38/. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 11 від 31 серпня 2023 року до Договору Факторингу № 05/0820-01, за № 6772 право вимоги щодо заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 794153863 від 30 грудня 2020 року перейшло до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» в розмірі 27 460,30 грн /а.с.39-40/. Платіжною інструкцією від 31 серпня 2023 року № 4586 ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» сплачено фінансування за договором за відповідним реєстром на рахунок ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» /а.с.38/. 08 липня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» укладено Договір Факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», як Клієнт, відступило ТОВ «ФК «ЕЙС», як Фактору, Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав, або виникне в майбутньому, а Фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату. Перехід Прав Вимоги відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором… та набуває відповідні Права вимоги /а.с.35-37/. 08 липня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» складено акт прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу № 08/07/25-Е /а.с.30/ та реєстр боржників до Договору Факторингу № 08/07/25-Е, згідно з витягом з якого, за № 1336, право вимоги заборгованості щодо [PERSON] за кредитним договором № 794153863 від 30 грудня 2020 року перейшло до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» в розмірі 27 460,30 грн /а.с.33-34/. 17 липня, 12 та 13 серпня 2025 року ТОВ «ФК «ЕЙС» сплачено на користь ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» фінансування за відступлення Права Вимоги /а.с.29/. З виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 794153863 від 30 грудня 2020 року ТОВ «ФК «ЕЙС» вбачається, що станом на 31 липня 2025 року заборгованість за Кредитним договором № 794153863 від 30 грудня 2020 року не погашена та складає 27 460,30 грн /а.с.26/. Станом на день розгляду справи сторонами не надано доказів часткового чи повного виконання відповідачем зобов`язань за договором. Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Як убачається з Договору, він підписаний електронним підписом Позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача з зазначенням адреси проживання, паспортних даних, РНОКПП, а крім того, за умовами договору його невід`ємною частиною є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору кредитної лінії за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Кредитора. Окрім того, між сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, в якому вказані усі умови кредитування. З урахуванням установлених судом обставин справи та досліджених доказів, змісту самого договору, доказів перерахування грошових коштів на рахунок Позичальника та наданих позивачем, доказів створення, направлення та накладення на договір електронного підпису Позичальника, за умовами якого Позичальник взяв на себе зобов`язання отримати кошти у кредит, повернути їх разом з процентами Кредитору у встановлений договором строк, суд висновує про існування між позивачем та Первісним кредитором кредитних правовідносин. При цьому посилання відповідача на те, що Первісний кредитор не передав позивачеві належні та достовірні докази переказу коштів на рахунок відповідача, саме у тих розмірах, які заявляє позивач спростовуються наданими позивачем Кредитним договором та додатками до нього, платіжним дорученням, які у своїй сукупності вказують про перерахування на рахунок відповідача, РНОКПП якого є [NUMBER] грошових коштів у розмірі 7 000,00 грн у рахунок укладеного договору кредиту. Доводи відповідача, що без банківської виписки з особового рахунку Позичальника, Первинних бухгалтерських документів є неможливим встановлення факту укладення та виконання договору, вирішення питання щодо належного виконання зобов`язання суд відхиляє з огляду на ненадання саме відповідачем доказів відсутності зарахування коштів на його рахунок на підставі наданої позивачем платіжної інструкції про переказ та доказів повернення відповідачем кредитних коштів. Щодо переходу права вимоги, то за п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Так, позивачем надано всі докази, що підтверджують відступлення та подальший перехід від Первісного кредитора до позивача прав вимоги за кредитним договором, якими є договори факторингу, складені сторонами та підписані представниками,витяги з реєстрів прав вимоги, підписані представниками, документи, що засвідчують право вимоги у виді кредитного договору та додатків. Доказів повернення відповідачем первісному та наступним кредиторам кредиту у повному розмірі суду не надано. Подані позивачем докази містять докази сплати за відступлення права вимоги, в тому числі і шляхом зарахування зустрічних вимог, а надані у витягах реєстри права вимоги містять дані, які за сумою фінансування відповідають змісту договорів факторингу та додатків до них. Крім того, право подання письмових доказів у витягах врегульоване положеннями ч. 2 ст. 95 ЦПК України та підстав для сумнівів щодо змісту інформації, наведеній у поданих витягах судом не встановлено. Більш того, умови договорів факторингу не визначають моментом переходу права вимоги оплату фінансування, а визначають, що таке право переходить від дати узгодження сторонами відповідних реєстрів боржників. За таких умов оплата фінансування може бути підставою для наступного оскарження сторонами, а не боржниками, відповідних договорів й не впливає, за умови дійсності договорів, на питання переходу права вимоги. Таким чином, суд відхиляє посилання відповідача про відсутність в матеріалах справи належних та достовірних докази передачі права вимоги від Первісного кредитора до позивача. Щодо посилань відповідача на недопустимість укладення договорів факторингів до дати настання права вимоги суд зазначає таке. На відміну від наведеної відповідачем судової практики в обґрунтування вказаних посилань, у даному випадку право вимоги до відповідача за кредитним договором відступалося між кредиторами не з моменту укладання договорів факторингів, які нотаріально не посвідчувалися, а з моменту узгодження сторонами предметів факторингових операцій/складання акту приймання-передачі реєстрів боржників. При цьому, первісні правовідносини виникли не щодо відносин оренди, підряду, авансування, іпотеки, застави та не під час виконання судового рішення, не пов`язані з банкрутством боржника/кредитора. Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача в цій частині та приймає до уваги доводи представника позивача, що умови договорів факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть після дати підписання договорів факторингу. Такі умови договорів факторингу не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи з презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки. З огляду на викладене, суд висновує, що до позивача, як правонаступника кредитора у зобов`язанні перейшло право вимоги до відповідача. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний, як це передбачено ч. 1 ст. 527 ЦК України, виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Дослідивши матеріали справи, враховуючи встановлені судом обставини, суд висновує, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведений факт невиконання відповідачем прийнятих на себе, відповідно до положень умов указаного Договору, зобов`язань перед позивачем, як правонаступника Первісного кредитора, внаслідок чого наявні підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту та несплаченим відсоткам. Перевіряючи розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками суд ураховує, що доказів сплати заборгованості в повному обсязі суду не надано, а розмір відсотків відповідає положенням Кредитного договору. Так суд ураховує пункти 1.4.1-1.4.3 Кредитного договору та його пункт 1.2-1.3 та досліджуючи надані позивачем розрахунки вбачає, що з у період 30 днів (Дисконтний період) Первісним кредитором застосована процентна ставка за п. 1.4.1 (0,34 % на день (7000,0 * 0,0034)), після 30 днів з дня отримання кредиту Первісним кредитором застосовано процентну ставку за п. 1.4.2 Кредитного договору (1,70% в день (7000,0 * 0,017)). При цьому за наданим позивачем розрахунком вбачається сплата відповідачем процентів в повному обсязі, що, відповідно до п. п. 1.3 Кредитного договору є підставою для продовження Позичальником Дисконтного періоду на 30 днів за наведеною у даному пункті формулою. Відтак, процентна ставка за п. 1.4.2 Кредитного договору застосовувалася Первісним кредитором до 03 березня 2021 року. Також, з 04 березня 2021 року з урахуванням чергової оплати процентів Позичальником 03 березня 2021 року, що є продовженням Дисконтного періоду за п.1.3 Договору, відповідно до п. 1.4.2 Кредитного договору застосовано додаткову знижку та проценти нараховувалися Первісним кредитором за ставкою 1,36% у день в строк 30 днів, після закінчення якого (закінчення Дисконтного періоду) й не оплату відповідачем процентів, 03 квітня 2021 року перераховано розмір відсотків за п. 1.6 Кредитного договору та застосовано процентну ставку за 1.7.2 Кредитного договору (841,80% річних). За таких обставин, враховуючи продовження дисконтного періоду відповідачем шляхом сплати нарахованих процентів, неповернення Позичальником в кінці чергового дисконтного періоду кредиту та процентів, з урахуванням п.1.2, 1.3, 1.7.1 Кредитного договору, вбачається що сторонами погоджено строк кредитування, з урахуванням відкладальної обставини у 120 Днів (30 днів дисконтного періоду та 90 днів після такого). За таких обставин Первісним кредитором та наступними кредиторами правомірно нараховано проценти у період по 27 червня 2021 року в загальному розмірі 20 460,30 грн. Посилання відповідача на нарахування процентів після закінчення строку кредитування суд не приймає до уваги, оскільки такі спростовуються змістом самого договору, який чітко визначає порядок нарахування процентів, процентні ставки за ним, не передбачає одностороннього продовження договору. Також не є вірним вказівка відповідача про узгодження сторонами 30 денного строку кредитування, оскільки 30 денний строк від надання кредиту визначений Кредитним договором, як строк Дисконтного періоду. Також укладений між сторонами договорів не передбачає подвійного трактування його положень та у суду відсутні сумніви після ознайомлення зі змістом договору та паспортом споживчого кредиту, графіком розрахунків у тому, що проявивши розумну обачність та вивчивши умови договору, прочитавши уважно графік розрахунків відповідач міг би іншим чином трактувати умови договору. Крім того, на обізнаність з умовами договору та їх погодження свідчать і дії відповідача, який, як свідчить надані позивачем розрахунки заборгованості, здійснював оплату в повному обсязі нарахованих процентів за договором 01 лютого 2021 року та 03 березня 2021 року. З цих же підстав (конкретизація Кредитного договору та конклюдентні дії) суд відхиляє посилання відповідача на судову практику у вказаних правовідносинах. При цьому посилання відповідача на ненадання позивачем доказів оплати Позичальником процентів Первісному кредитору, як на підставу для висновку про не продовження строку договору, суд відхиляє, оскільки саме відповідачем, як стороною Кредитного договору, не вжито дії по отриманню та поданню суду доказів на спростування доводів позивача від первісного кредитора. За таких обставин надані позивачем розрахунки заборгованості дозволяють перевірити правильність нарахування відсотків, ураховуючи положення Кредитного договору та є підставами для висновку, що заборгованість у заявленому до стягнення розмірі виникла внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору. Відтак, суд висновує, що надані позивачем докази у своїй сукупності підтверджують порушення відповідачем внаслідок неповернення кредиту та несплати процентів за Кредитним договором майнових пав позивача, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі. Інші доводи та аргументи сторін, як самі по собі, так і в їх сукупності не є підставою для задоволення позовних вимог, або відмови у них, а тому - не аналізуються судом при ухваленні рішення. Також у позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються, у тому числі, з витрат на правову допомогу, у розмірі 7 000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги статті 137 ЦПК України, котрими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зауважила на тому, які докази, є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18 зроблено такий правовий висновок: «Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката, позивачем надано: свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю /а.с.20/, ордер /а.с.60, зворот/, довіреність /а.с.19/, договір про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09 липня 2025 року з протоколом погодження вартості послуг /а.с.23/, додаткову угоду № 25770547388 до Договору про надання правничої допомоги /а.с.25/, акт прийому-передачі наданих послуг від 17 липня 2025 року, до складу яких включено: складання позовної заяви ТОВ «ФК «ЕЙС» 2 години на суму 5 000,00 грн; вивчення матеріалів справи 2 години на суму 1 000,00 грн; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації 1 година на суму 500,00 грн; підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 1 година на суму 500,00 грн /а.с.24/. Доказів на підтвердження сплати позивачем представникові коштів на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн суду не надано. Суд зауважує, що позивач у позовній заяві не заявляв клопотання про надання додаткового строку для подання доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, оплати за актом від 05 червня 2025 року. Однак суд ураховує й те, що умовами Договору про надання правничої допомоги 09/07/25-01 від 09 липня 2025 року встановлено оплату Клієнтом гонорару в залежності від ухвалення рішення на користь Клієнта та звільнення Клієнта від оплати Гонорару у випадку рішення не на його користь. Разом з тим, у питанні критеріїв, які застосовуються при визначенні розміру витрат на правничу допомогу суд дотримується висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Так, Верховний Суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому, суд ураховує, що ст. 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини, у п. 80 Рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01) вказав, що відшкодовуються тільки ті судові витрати, які були доведені, що вони були необхідними та фактично понесеними, а також обґрунтованими щодо розміру, у п. 34 Рішенні у справі «Гімадуліна та інші проти України» (Заяви №№ 30675/06, 30785/06, 32818/06, 34468/06 та 49001/06), яке набуло статус остаточного 20 березня 2010 року, та у п. 268 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04), яке набуло статус остаточного 02 червня 2014 року, п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11) від 26 лютого 2015 року нагадав, що відповідно до його практики заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. У п. 154 Рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» судом висвітлене нагадування, що за статтею 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Крім того, пункт 2 правила 60 Регламенту передбачає, що будь-яке клопотання, подане на підставі статті 41 Конвенції, має зазначати конкретні суми, розбиті на пункти, і супроводжуватися необхідними документами на їх підтвердження, інакше Суд може відхилити це клопотання повністю або частково. Також вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору з урахуванням ціни позову, проведення у справі двох судових засідань, подання представником позивача заяви про розгляд справи без його участі, клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, з огляду на приписи п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд убачає наявність підстав для зменшення розміру витрат на правову допомогу, з 7 000,00 грн до 2 000,00 грн, оскільки розмір витрат на правову допомогу є вочевидь не співмірним ціні позову та не розумним. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved