Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Через систему «Електронний суд» представник позивача ТОВ «Юніт Капітал» - адвокат Тараненко А.І. звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 09.03.2020 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] був укладений кредитний договір №228379952. За яким ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 6 000,00 гривень, а відповідачка зобов`язалася протягом 30 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожний день користування ним. ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» виконало своє зобов`язання за кредитним договором та надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 6 000,00 гривень. Відповідач неналежним чином не виконувала грошові зобов`язання, тому у неї виник борг по поверненню кредиту у розмірі 15 333,00 грн. 28.11.2018 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» уклали договір факторингу №28/1118-01. За умовами якого, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договір №228379952 від 09.03.2020. В подальшому, 05.08.2020 ТОВ «Таліон Плюс», також, відступило право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №228379952 від 09.03.2020 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». В свою чергу, ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» 04.06.2025 відступив на користь ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №228379952 від 09.03.2020 Відповідачка відмовляється добровільно сплатити заборгованість, тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 333,00 грн., що складається: з заборгованості по кредиту 6 000 грн., заборгованості за несплаченими відсотками 9 333,00 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, та витребувано в доданому до позовної заяви клопотанні інформацію, що містить банківську таємницю. Листом АТ КБ «Приват Банк» від 22.09.2025 року у відповідь на ухвалу суду від 17.07.2025 надійшла витребувана інформація, відповідно до якої на ім`я відповідачки в банку емітовано карту № [NUMBER] , фінансовий номер телефону [NUMBER] , а також надано виписку по рахунку, відповідно до якої, [INFO] , на карту відповідачки було зараховано грошові кошти в сумі 6 000,00 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. києва від 17.10.2025 дану цивільну справу було передано за підсудністю до Фастівського міськрайонного суду Київської області. Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2025 цивільна справа надійшла в провадження судді Ковалевської Л.М. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2025 року дану цивільну справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду. Відповідач, яка належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження, судової повістки за зареєстрованим місцем його проживання (двічі конверти із судовою повісткою, ухвалою про відкриття провадження, повернулися без вручення із зазначеннями працівника поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою») та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті Судова влада України, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Як передбачено п. 2 ч . 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України). Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Також згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 09.03.2020 ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» уклало з [PERSON] кредитний договір №228379952. За умовами якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 6 000,00 гривень, а [PERSON] зобов`язалася протягом 30 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожний день користування ним. /а.с.40/. ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» виконало своє грошове зобов`язання та надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн. Вказана обставина підтверджується копією платіжного доручення від 09.03.2020 /а.с.27/. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл. 48 «Виконання зобов`язання» та гл. 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. У відповідності до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Внаслідок укладення договорів факторингу з відповідними додатками та додатковими угодами, право вимоги за кредитним договором перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», потім до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОНЛАЙН ФІНАНС», а згодом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЮНІТ КАПІТАЛ», позивача у справі (а. с. 56-73). В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно сплатив заборгованість за кредитним договором. Як встановлено судом відповідач [PERSON] порушила умови договору, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов кредитного договору суду не представлено. Разом з тим, одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити. Тому сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року в справі №910/12876/19 (пункти 7.6-7.10). Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 5 квітня 2023 року в справі №910/4518/16 зазначила, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018р. в справі №444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 в справі №912/1120/16 (пункт 6.19). Отже, право кредитора (як первісних так і нового) нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися після спливу визначеного договором строку кредитування, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, загальна сума за Кредитним договором №228379952 в межах строку кредитування 30 днів становить 9 060,00 грн, з яких 6 000,00 грн. сума кредиту за договором та 3 060,00 грн. проценти за користування кредитом, оскільки такі нараховані в межах строку кредитування, відтак з відповідача слід стягнути таку суму боргу. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати,пов`язані зрозглядом справи,покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ТОВ ««Юніт Капітал» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 2442 грн 40 коп, що підтверджено наданою позивачем платіжною інструкцією №14921 від 04.07.2025. Оскільки позовні вимоги ТОВ ««Юніт Капітал» задоволено частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 430,00 грн (9 060,00 х 100% : 15 333,00 = 59%; 2422,4грн. х 59% = 1430 грн). У позовній заяві позивач ТОВ «Юніт Капітал» просив стягнути із відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн., що підтверджуються Договором про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025, Додатковою Угодою №25770547574 від 05.06.2025, Актом прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 на суму 7000,00 грн. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц. Визначаючи розмір суми наданої правничої допомоги, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, а також враховуючи виконання роботи адвокатом, задоволення позову частково, суд доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим, з огляду на категорію та складність справи.

Outcome: partial