Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що відповідач уклала з АТ «Таскомбанк» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/10812441-СК_SB, підписанням якого акцептував Публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті товариства та беззастережно приєднався до умов договору. Строк дії кредитного ліміту за кредитним договором становить 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення кредитного ліміту. Разом з тим, після закінчення зазначеного періоду, строк дії кредитного ліміту автоматично пролонговується. 28.02.2024 року між АТ «Таскомбанк» таТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №НІ/11/15-Ф, відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а останнє зобов`язалося відступити позивачу права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги. Таким чином, позивач набув грошової права грошової вимоги до відповідача в розмірі 26105,87 грн., з якої: 15991, 60 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту, 10114,27 грн. загальна заборгованість по відсоткам. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, всупереч умов кредитного договору, відповідач не виконує свого зобов`язання, тому позивач звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. У визначені судом строки, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, судову кореспонденцію надіслано судом на зареєстроване місце проживання відповідача: [ADDRESS] , яку остання отримала 28.11.2025 року. Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст.ст. 526, 527, 530, 536, 610, 611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України" § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст.ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Судом встановлено, що 09.07.2021 року [PERSON] з АТ «Таскомбанк» підписала заяву-договір на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування (а.с. 4-5). Вказана Заява містить підпис відповідача. Підписуючи вказану заяву, відповідач просила банк відкрити поточний рахунок у гривні, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, на своє ім`я та виявила бажання оформити платіжну картку Master Card World та встановити кредитний ліміт на суму, вкаану в мобільному додатку. Умовами договору визначений поточний рахунок № [NUMBER] у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів. Крім того, відповідач підтвердив, що вона акцептує Публічну пропозицію АТ «ТаскомБанк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщені на сайті https://tascombank.ua) і беззастережно приєднується до умов договору. Також надала згоду, що заява-договір, а також Тарифи банку є невід`ємними частинами договору. Також відповідач підтвердила, що ознайомлена з умовами договору, Тарифами, Правилами користування електронним платіжним засобом, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту та отримала їх примірник у мобільному додатку. Умовами Заяви-договору визначено, що [PERSON] засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем 02d1cffe93d2b3c62fa5d72 eef8c869f1e922aca53ec2b79db1e793f45995243c6, яка буде використовуватись для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення її дій згідно з договором. Також вона визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки власноручним підписом на документах на паперовий носіях. На виконання вимог ухвали суду, АТ «Таскомбанк» надіслано суду відомості про те, що на рахунок [PERSON] № [NUMBER] у гривнях, операції по якому здійснювались за допомогою банківської платіжної картки № [NUMBER] , 09.07.2021 року було встановлено кредитний ліміт (кредитну лінію) на суму 16000,00 грн. Грошові кошти на суму 16000,00 грн. на цей рахунок не надходили. Разом з тим, з виписки по рахунку № [NUMBER] вбачається, що 09.07.2021 року за відповідачем рахується сума несанкціонованого овердрафту в розмірі 15991,60 грн. та на кінець дня вже 0,00 грн. До матеріалів позовної заяви позивачем було долучено Публічну пропозицію, разом з тим відсутні Тарифи, Таблиця обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості дослідити: строк кредитування, розмір становлених процентів за користування кредитом, умови пролонгації договору (за наявності). Факт отримання коштів позичальником підтверджується випискою по особовому рахунку, наданого позивачем. Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц. Отже, [PERSON] користувалася кредитними коштами, про що свідчить виписка по особовому рахунку, однак не виконала взяті на себе зобов`язання з погашення заборгованості по тілу кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами. 28.02.2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/15-Ф, у відповідності до умов якого останній зобов`язався передати АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а останній зобов`язався відступити позиваче права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимоги, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з п. 2.3. договору факторингу, відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимоги згідно Додатку №2, але не раніше здійснення оплати фактором згідно п. 3.1. цього договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. 28.02.2024 року позивачем було здійснено оплату за договором факторингу. 28.02.2024 року сторони договору факторингу підписали акт прийому-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу. Відповідно до витягу з реєстру прав вимог від 28.02.2024 до Договору факторингу № НІ/11/15-Ф від 28.02.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 002/10812441-СК_SB у розмірі 26105,87 грн., з якої: 15991,60 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту, 10114,27 грн. загальна заборгованість по відсоткам. Договір факторингу є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цього договору матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Отже, до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право кредитора за вказаним вище договором, що підтверджується дослідженими доказами. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи, що відповідач належним чином не виконав обов`язку за договором, а отже зобов`язана повернути позивачу борг в розмірі 15991,60 грн. (тіла кредиту-овердрафту), у зв`язку з чим позов слід задовольнити в цій сумі. Щодо вимоги про стягнення заборгованості зпо відсотках, то вона задоволенню не підлягає за недоведеністю. Позивачем не було надано суду жодного належного доказу щодо строку кредитування, розміру та умов погашення відсотків за кредитним договором, що позбавляє суд можливості дослідити порядок нарахування відсотків. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1854,95 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог (61,26%). На підставі викладеного та

Outcome: partial