Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

19.08.2025 позивач звернулася до Вижницького районного суду Чернівецької області із позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 22 липня 2021 року Вижницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вижницькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 114 . Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 26.09.2025 справу передано для розгляду за підсудністю до Віньковецького районного суду Хмельницької області, оскільки у відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1821232 від 26.09.2025 місце проживання [PERSON] [INFO] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , що територіально віднесено до юрисдикції Віньковецького районного суду Хмельницької області. Матеріали провадження надійшли до Віньковецького районного суду Хмельницької області 03.11.2025. Позовні вимоги обґрунтовує таким. 22 липня 2021 року зареєстровано шлюб між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] .Вижницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вижницькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 114. Це підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 22.07.2021. Спільних дітей у сторін немає. Зазначає, що спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки, через що часто виникали конфлікти. Шлюбні відносини припинені більше трьох років, у зв`язку з чим подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача. Спір про поділ спільного майна подружжя відсутній, а вжиття заходів для примирення є недоцільним. Ухвалою суду від 06.11.2025 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено проведення судового засідання щодо розгляду справи по суті 27.11.2025. 27.11.2025 розгляд справи відкладено на 11.12.2025 у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача. 11.12.2025 розгляд справи відкладено на 23.12.2025 у зв`язку із відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання. Позивач та його представник адвокат Сарафінчан І.Ф. 23.12.2025 у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце судового засідання, однак, у заяві від 28.11.2025 просили розглянути справу без їх участі, не заперечили проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але повторно не з`явилася у судове засідання без поважних причин, не подав відзив на позов, а тому суд вважає можливим відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановити заочне рішення). Відтак ухвалою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 23.12.2025 постановлено проводити заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання (ч. 1 ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року). Положення Загальної декларації прав людини в Україні знайшли свою реалізацію у Конституції України, законодавчих актах, що дає підстави для реалізації, захисту прав людини. Забезпечення прав людини, визначених у Загальній декларації прав людини, є обов`язком суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 (заяви № 29381/09, 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003, заява № 44647/98). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Судом встановлено, що 22 липня 2021 року зареєстровано шлюб між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] .Вижницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вижницькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 114, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 22.07.2021 (а.п. 11). Доказів, які б свідчили про народження у шлюбі у сторін дітей, матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб необхідно розірвати, оскількиспільне життя сторін не склалося, шлюбні відносини припинені більше трьох років, збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ч. 7 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VІ від 01.07.2010 у разі розірвання шлюбу в судовому порядку рішення суду, яке набрало законної сили, надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення. Щодо розподілу судових витрат. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України) та у резолютивній частині рішення зазначається розподіл таких судових витрат (п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, то суд вважає необхідним відшкодувати позивачу понесені ним та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «ОТП БАНК» від 13.08.2025 (а.п. 1). На підставі Конституції України, ст. 24, 56, 112, 113 СК України,

Outcome: approved