Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

представник позивачки адвокат Яцишин А. В. звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовом, в якому просить визначити позивачці [PERSON] додатковий строк в два місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка [PERSON] є спадкоємицею за заповітом після смерті своєї матері, [PERSON] , яка померла [INFO] . Інших спадкоємців, окрім позивачки, немає.З огляду на різні причини, що не залежали від волі позивачки, вона не змогла звернутися із заявою про прийняття спадщини у строки, встановлені чинним законодавством, та подала таку заяву лише 29 серпня 2025 року. Листом приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Миронович Алли Іванівни від 29.08.2025 року № 168/02-14 позивачку було повідомлено про пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для її прийняття.Після смерті матері залишилося спадкове майно, а саме: квартира за адресою: [ADDRESS] , а також гараж за адресою: [ADDRESS] .Позивачка не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з огляду на свою необізнаність та юридичну неграмотність щодо необхідності такого звернення. Крім того, позивачка фактично постійно проживала разом із матір`ю у квартирі [ADDRESS] до моменту її смерті, вела з нею спільне господарство та утримувала її, оскільки покійна за станом здоров`я та з огляду на вік не могла самостійно вести побут, що підтверджується актом про фактичне місце проживання особи, складеним ОСББ «Калнишевського, 1».У зв`язку з тим, що строк для прийняття спадщини пропущено не на значний проміжок часу, позивачка просить суд задовольнити позовні вимоги та визначити їй додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 02.10.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи /а.с.23/. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 17.10.2025 року клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Миронович Алли Іванівни належним чином завірену копію спадкової справи, відкриту після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] /а.с.40-41/. 17.11.2025 року від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Миронович Алли Іванівни надійшли до суду витребувані ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 17.10.2025 року документи /а.с.46-72/. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті /а.с.78/. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, надала пояснення аналогічно наведеним в позовній заяві та просила таку задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що, хоча строк для подання заяви про прийняття спадщини було пропущено на незначний період, позивачка не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин такого пропуску, а також не навела конкретних обставин, які б свідчили про наявність поважних причин пропущення встановленого законом строку. У зв`язку з викладеним представник відповідача вважає, що підстави для визнання причин пропуску строку поважними відсутні, та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що померла [PERSON] є матір`ю позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 21.09.1967 року серії [NUMBER] , виданого Львівським міським бюро ЗАГС /а.с.8/. З указаної копії свідоцтва також вбачається, що дошлюбне прізвище позивачки [PERSON] було « [PERSON] », яка після укладання шлюбу із [PERSON] отримала прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 26.01.1985 року серії [NUMBER] /а.с.9/. 29 жовтня 2019 року [PERSON] заповіла все належне їй майно своїй доньці, [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 29.10.2019 року. Указаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лучко І. Я. та зареєстровано у реєстрі за № 2559, що підтверджується матеріалами справи /а.с.6-6 зворот/. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 04.02.2025 року серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 764 /а.с.3/. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 21.12.1995 року, виданого Львівським бюро приватизації відомчого житла Львівської залізниці, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] /а.с.10/. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на гараж від 21.04.2008 року серії [NUMBER] , виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради Попович С. І. на праві приватної власності належить гаражний бокс № [NUMBER] , загальною площею 36,4 кв.м. в гаражному кооперативі «Білогорський», який розташований на [ADDRESS] /а.с.11/. Указана обставина також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.05.2008 року № 18921401, виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» /а.с.12/. Із наданої суду акту про фактичне місце проживання особи від 12.08.2025 року, складеного комісією співвласників житла (мешканців) багатоквартирного будинку за адресою [ADDRESS] вбачається, що позивачка [PERSON] фактично проживала, утримувала та вела спільне господарство в квартирі [ADDRESS] з [PERSON] до дня її смерті [INFO] /а.с.7/. У матеріалах справи міститься копія спадкової справи № 52/2025 заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] /а.с.47-72/. Так, з матеріалів спадкової справи вбачається, що 29.08.2025 року [PERSON] до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Миронович А. І. було подано заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері позивачки [PERSON] , [INFO] /а.с.48/. Листом першої Львівської державної нотаріальної контора Львівської області № 168/02-14 від 29.08.2025 року, який скеровано [PERSON] , стверджується відмова позивачці у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини /а.с.72/. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. При цьому, суд враховує, позицію викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) від 16.06.2021 року, згідно якої реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Відповідно до ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Проте, вказаний у ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк не є присічним і сам факт його пропуску не свідчить про остаточну втрату особою права на спадкування. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця об`єктивних перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.11.2021 року у справі № 532/2655/19 (провадження № 61-12814св21) вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 06.09.2017 року у справі № 6-496цс17, відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 4 листопада 2015 року № 6-1486цс15, від 13.03.2020 року у справі № 314/2550/17. Поважними причинами пропуску строку визнаються також зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 474/454/18, провадження № 61-14756св23). За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (п. 54, 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приймає до уваги той факт, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє під час розгляду указаної справи. Крім того, суд також враховує ту обставину, що пропущений позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним та з часу запровадження воєнного стану дійсно постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 року № 719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану» перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття було зупинено на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. В подальшому дія вказаного положення щодо зупинення строків для прийняття спадщини скасована з 19.06.2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.05.2023 року № 469. Таким чином, позивачка дійсно могла бути дезорієнтованою у мінливому законодавчому полі у зв`язку із змінами в підходах держави до обчислення строків на прийняття спадщини в умовах воєнного періоду. У справі «Новік проти України» (заява № 48068/06, п. 19) ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] намагалась вжити заходів для прийняття спадщини, однак у березні-квітні 2025 року перебувала на стаціонарному лікуванні, у зв`язку з чим була позбавлена можливості своєчасно вчинити усі необхідні дії, з якими закон, пов`язує прийняття спадщини, так як перебувала у хворобливому стані. Зазначені обставини у своїх сукупності створили для позивачки об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для подачі заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті матері. Також суд враховує ту обставину, що пройшов незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняттям спадщини та подачею позивачкою заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини 25 днів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) виснувала, що за конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як розумність, добросовісність та справедливість. У постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц від 23 листопада 2020 року у справі № 315/714/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 758/13293/18 зроблено правовий висновок, що незначний пропуск строку прийняття спадщини (менше двох місяців) у поєднанні з об`єктивними причинами пропуску строку є підставою для визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини. Крім цього, відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є підставою для задоволення таких вимог. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звернення [PERSON] з вищевказаним позовом суд розцінює як передбачений законом спосіб захисту своїх прав та інтересів з метою реалізації свого права на спадкування. З урахуванням встановлених судом обставин справи, суд вважає поважною причину пропуску [PERSON] строку, встановленого законом для прийняття спадщини, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, які містяться в матеріалах справи. Таким чином, право позивача на прийняття спадщини підлягає захисту шляхом визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн. /а.с.19/ Виходячи із вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за нею. На підставі наведеного та

Outcome: approved