Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Представник позивачів звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про визнання договору купівлі-продажу дійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.10.2000 між, [PERSON] діюча від свого імені, від імені і в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна № 323/Ю, а саме квартири загальною площею 88,56 кв.м., яка складається з 4 кімнат житловою площею 55,83 кв.м., а також: кухні, туалета, ванної, коридора, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло та видано виконкомом Южненської міської Ради 28 вересня 2000 року за № 42, зареєстрованим Южненським БТІ в реєстровій книзі №12 пр, під № 22, стор.143 від 02.10.2000. Вищевказаний договір було укладено відповідно з вимогами, встановленими ст.15 Закону України «Про товарну біржу», та зареєстровано на Одеській Товарній Біржі в «Журналі реєстрації біржових операцій з нерухомістю», реєстраційний № 323/Ю від 23 вересня 2000 року. На час укладення договору, у вересні 2000 року, сторони не знали, що правочин у відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним питанням щодо передачі нерухомого майна у власність. Відповідач передав, а позивачі прийняли у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] та використовують її вже протягом двадцяти п`яти років. За вказану квартиру позивачем було сплачено 17500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) гривень, відповідач прийняв ці кошти та підписанням біржового договору підтвердив відсутність претензій. Ухвалою південного міського суду Одеської області від 30.09.2025 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явилася, надала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у їх відсутність, позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був сповіщений належним чином, причини неявки суду не відомі, з заявами та клопотаннями не звертався. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2000 між [PERSON] та [PERSON] діюча від свого імені, від імені і в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна № 323/Ю, а саме квартири загальною площею 88,56 кв.м., яка складається з 4 кімнат та розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видано виконкомом Южненської міської Ради 28 вересня 2000 року за № 42, зареєстрованим Южненським БТІ в реєстровій книзі №12 пр, під № 22, стор.143 від 02.10.2000 (а.с.4-7). На вказаному договорі вчинено реєстраційний напис Южненського МБТІ від 23.10.2000 (а.с.5). 07.03.2001 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] (а.с.17). Згідно копії свідоцтва про зміну імені від 26.06.2014 актовий запис № 5 [PERSON] змінила і [PERSON] ім`я на [PERSON] (а.с.18) Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені від 30.11.2011 [PERSON] , [INFO] змінила ім`я на [PERSON] (а.с.21). Покупець і продавці цілком виконали умови договору купівлі-продажу відповідно до норм установлених цивільним законодавством. Яких-небудь суперечок між покупцем і продавцями судом не встановлено, протизаконних умов угода не містить та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Однак порушена форма угоди, тому що при її оформленні не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст.153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст.227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1995 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме рідної сестри позивача по справі та те, що відповідачі за вказаною адресою зняті з реєстраційного обліку. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1996 році. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст.47 ч.2 ЦК в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. Оскільки, судом встановлено, що [PERSON] придбала квартиру у свою власність у відповідача, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі продажу, а відповідач в свою чергу виконав зобов`язання по передачі квартири позивачу. Оскільки зазначений вище договір купівлі-продажу цілком виконаний сторонами, але порушена його форма, суд вважає, позов підлягає задоволенню, шляхом визнання даного договору дійсним. У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved