Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Представник ТзОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» Гайова А. С. звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги обґрунтовано тим, що 18.05.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування, в особистому кабінеті на офіційному сайті товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» URL:https://miloan.ua/ [PERSON] подав заявку на отримання кредиту № 4181642, яка знаходиться у його власному кабінеті на офіційному сайті URL: https://miloan.ua/. Законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. ТОВ «Мілоан» направлено [PERSON] електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору № 4181642 від 18.05.2021 р., який також знаходиться у його власному кабінеті на офіційному веб-сайті URL:https://miloan.ua/. Таким чином, [PERSON] уклав Договір про споживчий кредит № 4181642 від 18.05.2021 з ТзОВ «Мілоан», якому на підставі платіжного доручення перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10000,0 грн. Кредитний договір № 4181642 від 18.05.2021 укладено строком на 30 днів. Проте, [PERSON] не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням вимог договору. 13.09.2021. Згідно з умовами Договору факторингу № 07Т ТзОВ «Мілоан» відступило право вимоги за Кредитним Договором № 4181642 від 18.05.2021на користь ТзОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТзОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача. Вважають, що згідно з договором відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 44850,0 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10000,0 грн; заборгованість за відсотками 33750,0 грн; заборгованість за комісійними винагородами 1100,0 грн, заборгованість за пенею -0,00 грн. В добровільному порядку відповідач не погашає вказану суму заборгованості, а тому позивач просить позов задовольнити. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2025 вищевказана справа розподілена судді Островській Н. І.. Ухвалою суду від 11.06.2025 цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіславши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про розгляд справи. Жодного клопотання, у тому числі, про відкладення розгляду справи надіслано не було. Третя особа: ТОВ «МІЛОАН» представника в судове засідання не направив, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, а також за наявності згоди позивача, суд, у відповідності до ч. 8 ст. 178ЦПК України розглядає справу за наявними у справі матеріалами, та відповідно до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Директором ТзОВ «Діджи Фінанс» Романенко М. Е. подано додаткові пояснення по справі, зокрема зазначено, що одноразовий ідентифікатор, як і лог підпису кредитора містить інформацію про роботу сервера і зберігають в собі певі дії користувача або програму, зафіксовану в кредитному догворі, переданому первісним кредитором позивачу у pdf. форматі, про те є зашифрованим , у зв`язку із чим при стандартному завантажуванні до електронного кабінету чи під час друку не вдображається , у зв`язку із чим позивач надає скріншот першого листа договору із одноразовим ідентифікатром R36822. Відповідно до п. 5.6 ч. 6 Правил кредитування, Електронна форма індивідуальної частини укладеного кредитного договору надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника у форматі, що унеможливлює зміну її первинного змісту. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами)зв`язку, наданими позичальником товариству. Цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Приймаючи пропозицію товариства про укладення цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у тому числі правилами, паспортом споживача кредиту та графіком платежів) договору в цілому. Укладення товариством кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку із чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Тобто, цей договір прирівнюється до такого, що укладений в письмовій формі. ТОВ «МІЛОАН» є зареєстрованою у належному порядку фінансовою установою, що надає фінансові послуги, зокрема, з кредитуванням, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи та свідоцтвом національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та ліцензією національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Отже, відповідно до норм чинного законодавства ТОВ «МІЛОАН» на підставі платіжного доручення № 46538600 від 18.05.2021 відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок № [NUMBER] в сумі 10000,0 грн. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Просив позовні вимоги позивача задовольнити. Представником відповідача [PERSON] подано заперечення на додаткові пояснення, де зазначено, що відповідач не заперечує щодо можливості підписання будь- якого договору одноразовим електронним ідентифікатором, як того вимагає Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закон України «Про електронну комерцію». Електронний договір укладається шляхом пропозицій його укласти (оферта) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповідно до прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватись в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепту) в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Однак, у матеріалах справи відсутні оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа яка нібто укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи яка ніби то проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладенні договору. Тобто, матеріали справи не містять жодного доказу, що ніби то укладення договору від 18.05.2021 № 4181642 відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством. Відповідач категорично заперечує укладення договору від 18.05.2021 № 4181642. Відповідно до позиції Великої палати Верховного Суду, що викладена в п. п. 6.15 постанови від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19 «Підпис є невід`ємним елементом реквізитом письмової форми правочину, наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасника правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію» «У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину до набуття обусовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, правовідносини зща ним не виникли». «У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення». Вважає, що позивач намагається безпідставно покласти обов`язок доведення обставин не укладення договору в електронному виді на відповідача, оскільки саме ТОВ «Діджи Фінанс» мало надати суду відповідні докази, як особа, в розпорядження якої мають перебувати такі докази, та особа, яка мала вчинити активні дії щодо проведення ідентифікації особи відповідача та перерахування на його рахунок коштів. В Постанові Верховного Суду у справі № 545/1750/21 від 29.05.2024 зазначено «Матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме особою цього одноразового ідентифікатора, а також у справі відсутні докази реєстрації саме позивача у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідачів, відсутні докази отримання саме позивачем коштів згідно з оспорюваними кредитними договорами, тому наявні достатні праві підстави для судового захисту прав та інтересів останнього». Крім цього, позивач не вказує, яким чином відповідачу була надана (надіслана) така пропозиція (оферта), і які істотні умови вона містила. Договір про споживчий кредит від 18.05.2021, якийц є додатком до позову, у лівому верхньому куті документа не містить відмітки про підписання відповідачем із допомогою одноразового ідентифікатора « S83109». Також, позивач не надає пояснень, як така позначка з`явилась на доказі, що вже поданий до суду без такої відмітки. Усі твердження позивача є надуманими, бездоказовими та таким, що грунтуються виключно на припущеннях, суб`єктивних міркуваннях позивача, та не доведені документально. Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно офрмлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2021 у справі № 911/3185/20). Просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Представник ТОВ «Діджи Фінанс» подала додаткові пояснення у справі, де зазначає, що ТОВ «МІЛОАН»-це фінансова установа, а не банківська, яка не має права відкривати рахунки позичальнику, а лише перераховує кредитні кошти на наданий позичальником рахунок. Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» фінансова компанія має право надавати фінансову платіжну послугу переказу коштів без відкриття рахунку та/або із здійснення еквайрингуплатіжних інструментів на підставі ліцензіїна діяльність фінансової компанії лише за умови, що така фінансова послуга поєднується з іншими видами фінансових послуг, передбаченими п. 1-5 ч. 1 цієї статті. За відповіддю АТ «Міжнародний Резервний Банк» № 116 БТ від 20.02.2025 на виконання ухвали суду від 08.01.2025 АТ «МР Банк» повідомив, що на ім`я [PERSON] рахунки в банку не відкривались, станом на 10.02.2025 [PERSON] не був та не є клієнтом АТ «МР Банк». Згідно з випискою про рух коштів по платіжній картці [NUMBER] , дана картка належить [PERSON] . Позивач припускає, що дана картка належить сину відповідача, та на неї згідно з випискою по рахунку було перераховано 10000,0 грн, тобто ТОВ «МІЛОАН» виконав умови кредитного договору № 46538600 від 18.05.2021, а саме, перерахував кошти. У справі № 6-21145св18, позичальник вказав рахунок іншої особи, як рахунок для отримання коштів. Сторона-кредитор подала позов до суду через те, що кошти не були отримані безпосередньо позичальником. Суд встановив, що хоча рахунок було вказано помилково, цей факт не вплинув на дієздатність угоди, у зв`язку з помилкою, суд дозволив виправити реквізити, не визнаючи правочим не дійсним. Підставою для цього стало те, що фактична мета угоди (позика) досягнута. Всі дані під час укладення договору зазначаються позичальником власноруч, тому підстав вважати, що відповідач не отримував коштів згідно кредитного договору від 18.05.2021 немає. Просила позовні вимоги задовольнити. Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина 1статті 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 дав судам роз`яснення, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи з наведеного вище, суд, дослідивши матеріали, з`ясувавши позиції сторін, дійшов наступного. Відповідно до ч 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 530 цього ж Кодексу, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Електронні правочини оформляються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фвіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Приписами абз. 2 з ч. 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі.Тобто, будь-який вид договору, який укладаєтьс на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Важливо, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Тобто, якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання електронного підпису або електронно цифрового підпису відповідно до вимог закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису усіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Водночас, за змістом наведеного Закону, електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля,іноді в парі "логін-пароль" або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Правові висновки з цього питання викладені Верховним Судом у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Встановлено, на підставі анкети-заяви на кредит № 4181642 від 18.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем [PERSON] укладеного Договір про споживчий кредит № 4181642 від 18.05.2021(а. с.9, 30-33). Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 , 1.4 вказаного договору розмір кредиту становив 10000,0 гривень, строк кредиту 30 днів з 18.05.2021. Термін повернення кредиту і сплати комісії за дання кредиту та процентів за користування кредитом 17.06.2021 (а. с.30). Згідно з графіком платежів за договором про споживчий кредит № 4181642 від 18.05.2021 [PERSON] ознайомлений із графіком платежів по вказаному договору (а. с. 34). ТзОВ «Мілоан» перерахувало відповідачу на виконання умов договору № 4181642 кошти в розмірі 10000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 4638600 від 18.05.2021 (а. с. 38). Згідно з умовами договору факторингу № 07 Т від 13.09.2021 та витягу з додатку до нього ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 4638600 від 18.05.2021 на користь ТзОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором (а.с. 11, 18-20). З розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит № 4181642 від 18.05.2021, та витягу з додатку № 1 до договору факторингу № 07 Т від 13.09.2021 встановлено, що залишок боргу на момент відступлення прав вимоги складає 44850,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 10000,00 грн; заборгованість за відсотками 33750,00 грн; заборгованість за комісією 1100,00 грн; заборгованість за пенею 0 грн. (а. с.12 зворотна сторінка, 21). Відповідно до відповіді представника АТ «МР БАНК» від 20.02.2025 під № 116 БТ, на виконання ухвали суду від 08.01.2025 АТ «МР Банк» повідомив, що на ім`я [PERSON] рахунки в банку не відкривались, станом на 10.02.2025 [PERSON] не був та не є клієнтом АТ «МР Банк» (а. с. 5 т. 2). Згідно з випискою про рух коштів по платіжній картці [NUMBER] , дана картка належить [PERSON] (а. с. 6 т. 2). Позивач припускає, що дана картка належить сину відповідача, та на неї згідно виписки по рахунку було перераховано 10000,0 грн, тобто ТОВ «МІЛОАН» виконав умови кредитного договору № 46538600 від 18.05.2021, а саме, перерахував кошти. Хронологією вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину від 18.05.2021 підтверджено, що для укладення кредитного договору сторони вчинили дії в інформаційно-телекомнікаційній системі товариства та поза нею (а. с. 29 т. 2). З довідки по заяві на кредит № 4181642 від 18.05.2021 вбачається, що [PERSON] надавався кредит в сумі 10000,0 грн з пільговим періодом 30 днів та поточного періоду 60 днів. Комісія за надання кредиту становить 11,00 % від суми кредиту. Денна процентна ставка протягом пільгового періоду 1,25 %, протягом поточного періоду 5,00 %. Номер мобільного телефону [NUMBER] , документ, що посвідчує особу: паспорт у формі картки [NUMBER] , виданий 05.07.2019, дата закінчення дії 05.07.2029. Платіжна картка за № [NUMBER] (а. с. 38 т. 2). Проте, саме по собі посилання позивача на ознайомлення відповідача з вказаними документами та погодження з ними шляхом їх підписання цифровим підписом у мобільному додатку без надання відповідних доказів не береться до уваги, оскільки будь-яка дія користувача додатком фіксується у відповідній програмі та надалі обробляється спеціалістами позивача, що і здійснюють реагування на відповідні дії з боку клієнта. Крім цього, як встановлено в судовому засіданні, жоден з документів, долучених позивачем до справи, не підписані електронним підписом одноразового ідентифікатора. Отже, суду не надано належних доказів того, що саме між [PERSON] та ТОВ "МІЛОАН" укладено договір та досягнуто згоди з усіх істотних його умов про надання кредиту, зокрема, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та комісії. 16.10.2021 набрав чинності Закон України № 3795-VІ від 22.09.2011 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", яким ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" доповнено нормою наступного змісту: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Частинами 2, 3 статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, 11, частини 8 статті 18, частини 3 статті 22 Закону України "Про захичт прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, 11 Закону України "Про захичт прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, як банк здійснює на власну користь (введення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, зміни або припинення правовідносин укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 09.12.2019 у справі № 524/515/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемним. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону. Тому, положення пункту вищевказаного договору про сплату комісії за надання кредиту є нікчемним в силу ст. 228 ЦК України, а нарахована комісія відповідачу в розмірі 1100,0 грн не може бути включена у вартість кредиту. Окрім того, згідно з відповіддю представника АТ «МР БАНК» від 20.02.2025 під № 116 БТ на виконання ухвали суду від 08.01.2025 АТ «МР Банк», на ім`я [PERSON] рахунки в банку не відкривались, станом на 10.02.2025 [PERSON] не був та не є клієнтом АТ «МР Банк», на яку за твердженням позивача надійшли кошти за укладеним з [PERSON] договором, емітована на ім`я [PERSON] . Згідно з випискою про рух коштів по платіжній картці [NUMBER] , дана картка належить [PERSON] . У постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надання банком виписки по картці позичальника, які належать іншій особі, саме [PERSON] , не підтверджують обставин видачі кредиту та його розміру саме [PERSON] , а також заборгованість по тілу кредиту, розмір якої відображено в розрахунку. Крім того, вищевказана картка № [NUMBER], на яку нібито позивачем надіслано кредитні кошти в розмірі 10000,0 грн, не належить відповідачу [PERSON] , оскільки є емітованою на ім`я [PERSON] . Отже доказів належного отримання кредитних коштів відповідачем, суду не надано, відсутні виписка по картці саме на [PERSON], а також докази на підтвердження користування відповідачем кредитними коштами. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). Всі інші доводи представника відповідача про неукладання договору між товариством та відповідачем, незаповнення його та відсутність доказів перерахунку кредитних коштів є слушними, заслуговують на увагу та ґрунтуються на вимогах Закону. Сам по собі розрахунок заборгованості не є доказом надання кредиту, наявності заборгованості та її розміру, оскільки не є первинним документом, що може підтвердити наявність заборгованості. Таким чином, укладення кредитного договору і надання позичальнику кредитних коштів за обставин, викладених у позові, не є доведеним. Отже позовні вимоги на основі належних, допустимих та достатніх доказів позивачем не доведено, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі

Outcome: dismissed