Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Позивач орган опіки та піклування Устинівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про: 1) позбавлення її, як матері, батьківських прав стосовно шести дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] ; 2) стягнення з відповідача на користь закладу, де буде перебувати дитина, або особи, яка буде опікуватися дитиною, аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину; 3) передачу подальшого влаштування дітей органу опіки та піклування Устинівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач по справі, являючись матір'ю шістьох дітей ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до них, не створює належних умов для їх проживання та виховання, не піклується про їх здоров'я, фізичний розвиток та навчання. Відповідач по справі кодована, схильна до тривалого вживання спиртних напоїв, неодноразово залишала дітей і їхала у невідомому напрямку влаштовувати особисте життя, на зауваження не реагує, вихованням дітей не займається. За результатами оцінки рівня безпеки дітей від 07 липня 2023 року малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було вилучено із сім'ї відповідача та тимчасово влаштовано в сім'ю рідної тітки [PERSON] .. Подальше перебування дітей в сім'ї матері є загрозою для їх життя та здоров'я. В судовому засіданні по розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги та прохав суд їх задоволити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила та прохала суд не позбавляти її батьківських прав. Суду пояснила, що в той день коли дітей забирали з будинку за місцем їх проживання, її дійсно не було вдома три дні, оскільки вона перебувала в м.Кропивницький, де був затриманий і перебував під вартою її чоловік [PERSON] .. Дітей вона залишила на їх рідного батька [PERSON] .. Коли повернулась додому дітей вже не було. Сусідка сказала, що дітей передали її рідній сестрі [PERSON] , після чого вона поїхала до неї в с.Інгульське і була там разом з дітьми до 18 серпня 2023 року. Після того, як четверо її дітей направили до м.Кропивницький в центр соціальної реабілітації, вона брала відповідні дозволи і відвідувала їх два рази на місяць. Двох інших дітей - [PERSON] і [PERSON] вона відвідувала в м.Бобринець, де вони навчались в спецшколі. Відвідувала дітей протягом двох років. З метою повернення дітей вона неодноразово зверталась до начальника служби у справах дітей [PERSON] , однак остання говорила, що нічого не можна зробити, доки справа перебуває в суді, до закінчення судового розгляду. З 2025 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] передані в сім'ю патронатного вихователя, куди вона жодного разу не їздила, оскільки [PERSON] сказала їй не їздити, щоб не впливати на психіку дітей. Тому в цей час вона спілкувалась з дітьми по телефону. Також зазначила, що на даний час вона неофіційно працює в оптовому магазині в м.Новий Буг та щомісячно отримує заробітну плату в сумі 15000,00 грн.. Там же винаймає житловий будинок, в якому є газове та пічне опалення, підведена вода. Підтвердила факт перебування в стані алкогольного сп'яніння два рази, але заперечила факт постійного зловживання нею спиртними напоями. Також їй не відомі факти про притягнення її до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків, розпиття спиртних напоїв в громадських місцях чи дрібне хуліганство. Запевнила суд, що у разі повернення їй дітей, вона забезпечить їх всім необхідним. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про місце, день і час розгляду справи повідомлявся у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, тому вважається, що судовий виклик вручений йому належним чином (а.с.7-8, 15-16 Том 2). Про причини неявки суд не повідомив. Представника для участі у судовому засіданні не направив. Пояснення третьої особи на позовну заяву разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог [PERSON] у встановлений судом строк на подав. На виконання вимог п.п.2, 3 ч.3 ст.265 ЦПК України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, а також процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 12 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.153-154 Том 1). Ухвалою суду від 08 липня 2025 року до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено [PERSON] (а.с.165-166 Том 1). Ухвалою суду від 14 листопада 2025 року про закриття підготовчого провадження цивільну справу було призначено до судового розгляду по суті (а.с.241-242 Том 1). Заслухавши пояснення представника органу опіки та піклування Устинівської селищної ради та відповідача [PERSON] , показання свідка та чотирьох дітей, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач по справі [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] »), є матір'ю малолітніх дітей:[PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтв про їх народження, де в рядку «Мати» зазначено - « [PERSON] » та копією свідоцтва про шлюб, зареєстрованого відповідачем з гр-ном [PERSON] 09 листопада 2021 року (а.с.11, 13, 15 Том 1). Запис про батька [PERSON] та [PERSON] складений за вказівкою матері, що підтверджується відповідними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо проведення державної реєстрації народження дитини відповідно до ст.135 СК України (а.с.16, 17 Том 1). Судом також встановлено, що відповідач по справі є матір'ю неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про їх народження, де в рядку мати зазначено « [PERSON] » (а.с.9, 10, 12, 14 Том 1). Батьком неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , малолітніх [PERSON] , [PERSON] є третя особа по справі [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження дітей (а.с.9, 10, 12, 14 Том 1). Згідно з довідкою відділу «Центру надання адміністративних послуг» Устинівської селищної ради №07-17/441 від 10 липня 2023 року, до складу осіб, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , входять: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.8 Том 1). Наказом завідувача сектору служби у справах дітей Устинівської селищної ради від 03 лютого 2021 року за №1 «Про постановку на облік» малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] поставлено на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах (а.с.84). Перебування дітей відповідача на обліку в службі у справах дітей Устинівської селищної ради як таких, що опинились в складних життєвих обставинах, підтверджується також довідками цієї служби від 12 липня 2023 року за вих.№01-27/273- №01-27/278 (а.с.55-60 Том 1). Згідно інформації, наданої Центром соціальних послуг Устинівської селищної ради від 10 липня 2023 року за вих.№221/01-13, сім'я [PERSON] з 17 червня 2023 року поставлена на облік як така, що опинились в складних життєвих обставинах. За час перебування під соціальним супроводом з 22 червня 2022 року по 30 листопада 2022 року відповідачу надавалися послуги соціально-педагогічного, соціально-економічного, інформаційно-консультативного характеру. За вказаний період було проведено профілактичні бесіди щодо належного виконання [PERSON] батьківських обов'язків та ведення здорового способу життя. Відповідач пройшла курс лікування від алкогольної залежності, зробила косметичний ремонт в будинку, створила задовільні умови для навчання та розвитку дітей. В будинку, де проживає сім'я, є необхідні меблі, побутова техніка. Після зняття із соціального супроводу при відвідуванні даної сім'ї фахівцем із соціальної роботи було зафіксовано неналежне виконання батьківських обов'язків, погіршилися санітарно-гігієнічні умови проживання дітей, неодноразово діти залишалися вдома самі без нагляду або зі сторонніми особами. Профілактичні бесіди з мамою результатів не дають (а.с.49 Том 1). Згідно з актом №59/Ч оцінки потреб сім'ї/особи [PERSON] , що проводилась за період з 10 червня по 16 червня 2022 року, встановлено, що: 1) діти фізично здорові, мають гарний апетит, не перебірливі в харчуванні, активні, привітні у спілкуванні, люблять матір, здатні до самообслуговування, шкідливі звички відсутні; 2) мати [PERSON] хронічних порушень здоров'я не має, вживає алкогольні напої, домогосподарка, доглядає за дітьми, недостатньо приділяє уваги навчанню дітей, санітарно-гігієнічні умови проживання потребують покращення, діти забезпечені спальними місцями (а.с.88-93, 143-144 Том 1). Висновком оцінки потреб особи від 20 червня 2022 року з'ясовано, що основними чинниками, які спричиняють складні життєві обставини є: низький батьківський потенціал виховання матері, ознаки вживання алкоголю, не працює (а.с.88-93 Том 1). Згідно з актом обстеження умов проживання, складеного 07 липня 2023 року комісією у складі: начальника Устинівської СДД Басай А.М., фахівця із соціальної роботи Юшко О.І. та старшим ДОП капітаном поліції Вознюка В.В., в житлі, розташованому по [ADDRESS] , де проживають відповідач з малолітніми дітьми та гр-н [PERSON] (колишній чоловік матері), виявлені наступні умови проживання: не відповідають санітарним нормам, в будинку дуже брудно, постільна білизна брудна, їжа відсутня, запас продуктів харчування у вигляді круп достатній. Для виховання та розвитку дитини створені наступні умови: окремі спальні місця, відсутній чистий одяг, брудний скиданий в шафу, взуття порване, є місця для навчання. Стосунки сім'ї: мати періодично залишає дітей без нагляду, догляд за ними в цей час здійснює колишній чоловік матері, який проживає поруч (а.с.18 Том 1). 07 липня 2023 року комісією у складі: начальника Устинівської ССД Басай А.М., фахівця із соціальної роботи Юшко О.І. та старшого ДОП Вознюка В.В. проведено оцінку рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] , за результатами якої було складено відповідний акт та зроблено висновок про негайне відібрання дитини у батьків, інших законних представників, осіб, які фактично здійснюють догляд за дитиною з огляду на визначений рівень безпеки для дитини як «дуже небезпечно» (а.с.19-23 Том 1). Зі змісту акту комісією було встановлено: 1) зовнішні ознаки недогляду чи занедбаності дитини у виді низького рівня її гігієни, відчуття неприємного запаху поруч з дитиною та наявності брудного одягу, в який вона одягнута, із зазначенням джерела інформації - спостереження; 2) відсутність на момент виявлення дитини батьків, інших законних представників, осіб, які фактично здійснюють догляд за дитиною, з одночасним коментарем спеціаліста про те, що мати та батько відсутні вдома; 3) залишення дітей під наглядом осіб з наявними ознаками алкогольного чи наркотичного сп'яніння, перебування під дією психоактивних речовин, вираженого психічного розладу із зазначенням джерела інформації - опитування дитини; поясненням [PERSON] про те, що він небагато випив та коментарем спеціаліста про те, що на момент виявлення дитини дорослих вдома не було, [PERSON] , який підійшов пізніше мав ознаки алкогольного сп'яніння; 4) перебування батьків, інших законних представників, осіб, які фактично здійснюють догляд за дитиною (гр-на [PERSON] ) у невідкладному стані, що є прямою загрозою її життю та здоров'ю або їх оточенню із зазначенням джерела інформації: виявлення факту, поясненням [PERSON] про те, що він трішки випив, але все добре та коментарем спеціаліста про те, що [PERSON] не може продовжувати догляд за дітьми, перебуває з явними ознаками алкогольного сп'яніння; 5) інші факти, що свідчать про небезпеку для дитини, а саме: незабезпечення дитини належним харчуванням, необхідною медичною допомогою та доглядом, який відповідає віку та сезону із зазначенням джерел отримання такої інформації: виявлення факту; опитування дитини, який розповів, що їв давно, чистого одягу немає, з одночасним коментарем спеціаліста про те, що в будинку відсутня приготовлена їжа, з продуктів харчування - достатня кількість круп, в будинку повна антисанітарія, брудна постільна білизна, виявлено педикульоз; 6) непристосованість помешкання, в якому проживає дитина, для її проживання через перебування в антисанітарному стані з коментарем спеціаліста про те, що в будинку дуже брудно та душно. Одночасно в акті комісією було зазначено про: 1) належність до осіб, які фактично здійснюють догляд за дитиною, крім відповідача, як його матері, також і гр-на [PERSON] ; 2) відсутність повідомлень від дитини про небезпеку та прохання допомоги; відсутність фізичних та поведінкових ознак, що можуть свідчити про жорстоке поводження з нею, зокрема, синців, опіків, порізів, подряпин; 3) відсутність ознак погіршення стану здоров'я дитини на момент виявлення; 4) відсутність ознак того, що одяг дитини не відповідає віку та сезону; 5) відсутність небезпечної поведінки або ознак психічних та поведінкових розладів, зокрема внаслідок вживання алкогольних речовин у батьків та осіб, які фактично здійснюють догляд за дитиною. За результатами проведеної оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] спеціалістом також зазначений коментар про те, що «…дітям небезпечно залишатись в умовах сім'ї, матері необхідно вжити заходів для поміщення дитини в безпечне середовище». Згідно актів оцінку рівня безпеки дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , складеним 07 липня 2023 року комісією у тому ж складі, що був зазначений вище, зроблені висновки про негайне відібрання дітей у батьків, інших законних представників, осіб, які фактично здійснюють догляд за дитиною з огляду на визначений рівень безпеки для дітей як «дуже небезпечно» (а.с.24-28, 29-33, 34-38, 39-48 Том1 ). Зі змісту актів вбачається зазначення в них відомостей, аналогічних тим, які раніше були зазначені комісією в акті, складеному стосовно малолітнього [PERSON] .. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Устинівської селищної ради №83 від 07 липня 2023 року вирішено відібрати дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від матері [PERSON] в зв'язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров'я дітей (а.с.113 Том 1). Висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Устинівської селищної ради Кіровоградської області від 07 липня 2023 року №195, визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Одночасно цим же рішенням вирішено відібрати дітей від матері [PERSON] в зв'язку з виникненням безпосередньої загрози для їх життя та здоров'я (а.с.51-52, 53-54 Том 1). Наказом начальника служби у справах дітей Устинівської селищної ради №261 від 07 липня 2023 року малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] тимчасово влаштовано в сім'ю тітки [PERSON] , яка проживає в с.Інгульське Кропивницького району Кіровоградської області (а.с.110 Том 1). Як вбачається зі змісту характеристики гр-нки [PERSON] , наданої Устинівською селищною радою Кіровоградської області за №02-24/256/1 від 13 липня 2023 року, відповідач по справі не працює, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, вживає спиртні напої, часто лишає дітей без нагляду. Санітарно-гігієнічні норми будинку не відповідають нормам. Діти постійно брудні. Громадянка [PERSON] не користується авторитетом серед односельців, веде аморальний спосіб життя, на зауваження не реагує (а.с.50 Том 1). Згідно з довідкою Устинівського відділу Кропивницької філії Кіровоградського обласного центру зайнятості від 10 жовтня 2024 року за №230, гр-нка [PERSON] на обліку в центрі зайнятості не перебуває (а.с.87 Том 1). Судом також встановлено, що станом на 15 вересня 2025 року відповідач по справі [PERSON] на «Д» обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.с.235, 236 Том 1). Під час безпосереднього дослідження доказів у справі судом, в порядку ст.ст.91, 229, 230 ЦПК України, в судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , яка надала суду показання про відомі їй обставини справи. Так, свідок дала суду показання про те, що вона проживає в м.Новий Буг та є рідною сестрою відповідача [PERSON] .. Під час перебування дітей в м.Кропивницький та м.Бобринець її чоловік разом з нею відвозили [PERSON] до дітей, які завжди були раді бачити матір та при спілкуванні не відходили від неї. Сестра завжди привозила дітям цукерки, сок, фрукти. Раніше сестра могла вживати спиртні напої але це відбувалось під впливом її колишнього чоловіка. На даний час [PERSON] не вживає алкоголю, неофіційно працевлаштувалась на роботу, винаймає в м.Новий Буг житловий будинок, де є умови для проживання: газове опалення, вода. На її думку, після відібрання дітей сестра змінилась і дітей їй можна повернути. Під час безпосереднього дослідження доказів у справі судом, на виконання вимог ст.12 Конвенції про права дитини, в порядку ч.1 ст.171 Сімейного кодексу України (далі - СК України), ч.1 ст.232 ЦПК України були заслухана діти відповідача по справі - неповнолітні [PERSON] та [PERSON] , а також малолітні [PERSON] та [PERSON] , які надали суду показання з приводу позбавлення їх матері батьківських прав. Так, неповнолітній [PERSON] суду показав, що він разом з братами та сестрами проживав з мамою до 2023 року. Після того як вона поїхала на кілька днів до м.Кропивницький на суд, вони залишились під наглядом її колишнього чоловіка. Під час його перебування разом з іншими братом та сестрами в центрі для дітей в м.Кропивницькому мама часто приїжджала до них, спілкувалась з ними, привозила їжу. Від не було чутно запаху алкоголю. Мама ніколи на застосовувала до нього фізичне чи психічне насильство, готувала та купувала одяг. З листопада 2024 року він проживав в патронатній сім'ї в с.Криничне, а зараз навчається в м.Бобринець та живе в гуртожитку. Мама часто телефонує, запитує як він. Він обізнаний з тим, що мама проживає в м.Новий Буг. Хотів би повернутись до мами, обійняти її. Він любить свою маму і хоче, щоб мама, він і всі брати і сестри проживали разом. Неповнолітній [PERSON] суду показав, що на даний час він навчається у 8-му класі в школі-інтернаті в м.Бобринець. Мама приїжджає один раз на місяць, оскільки зайнята на роботі. Завжди привозить продукти. Для того, щоб вони з сестрою [PERSON] могли спілкуватись з нею, мама купила та привезла йому мобільний телефон. Знає про те, що мама зараз проживає в м.Новий Буг. За час проживання з мамою вона завжди готувала їжу, забезпечувала їх з братами і сестрами одягом, ніколи не била та не застосовувала психічне насильство. Раніше мама не часто, але могла вжити спиртне, однак ніколи не була в стані сильного сп'яніння. Він хоче дати мамі шанс і проживати разом з нею та братами і сестрами. Образ і негативних почуттів до мами він не має. Малолітня [PERSON] суду показала, що вона разом з братом [PERSON] навчається в школі в м.Бобринець. Мама до них приїжджає, коли в неї є час, вільний від роботи. Привозить цукерки, одяг. Для спілкування з нею привезла мобільний телефон. До їх відібрання від мами, мама ніколи їх не бла і не ображала. Мама готувала їжу і вона їй допомагала готувати. Улюблена страва - гречана каша. На маму образ не тримає, хоче повернутись до неї, сумує за мамою. Малолітня [PERSON] суду показала, що на даний час вона перебуває в патронатного вихователя в с.Криничне, де навчається в 5-му класі. З мамою спілкується через мобільний додаток «Телеграм». Коли вона разом з іншими братами та сестрою була в м.Кропивницький, то мама приїжджала до них, привозила цукерки. За час проживання з мамою, вона купувала їм одяг. Були випадки, коли мама вживала алкоголь, але не часто. Їй відомо, що мама зараз проживає в м.Новий Буг. Вона готова дати мамі шанс та хоче проживати разом з нею, братами і сестрами. Виконуючи приписи ч.1 ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним учасникам справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, а також доказам, якими вони підтверджуються, з урахуванням засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку. За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України (далі - СК України) право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом по справі встановлено, що позивач по справі, як орган опіки та піклування, має право на звернення до суду з даним позовом. У відповідності до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звернення позивача до суду з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав та стягнення з неї аліментів на утримання дитини, здійснено у спосіб, передбачений законом. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та моральної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ст.18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч.1 ст.9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. За змістом ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень ст.164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров'я та психічного розвитку. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З урахуванням викладеного, суд приймає до уваги, що Європейський суд з прав людини у п.п.47-49 рішення від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручання у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на повагу до приватного і сімейного життя). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей п.2 ст.8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як того вимагає ст.8. Також Суд зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у п.54 рішення від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України» (заява №31111/04) зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року в справі №404/9387/21, від 19 лютого 2024 року в справі №159/2012/23, від 22 листопада 2023 року в справі №320/4384/18. При цьому необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батьків до належного виконання своїх батьківських обов'язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі №464/2040/23). Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Питання взаємовідносин між батьками та дитиною також регулюються ст.ст.151, 153, 157,158, 159 СК України, якими передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючись з правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих сторонами доказів, суд відповідно до ст.89 ЦПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами доказування, як письмові докази. Письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.5 та 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 28 лютого 2024 року в справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року в справі № 202/1931/22). З урахуванням викладеного, беручи до уваги вимоги закону, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позивач по справі - орган опіки та піклування Устинівської селищної ради не надав суду належних та переконливих доказів того, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та не довів її винну поведінку щодо умисного ухилення від участі в забезпеченні фізичного та духовного розвитку її дітей, з огляду на наступне. Нормами ч.ч.4, 5 ст.19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК України). Отже, поданий позивачем до суду висновок щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав має рекомендаційний характер. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі №33/747/23, самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст.5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Дослідивши зміст висновку органу опіки та піклування Устинівської селищної ради, затверджений рішенням виконавчого комітету Устинівської селищної ради від 07 липня 2023 року за №1951, яким визнано за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно її дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , суд в порядку ч.6 ст.19 СК України не погоджується з даним висновком, як недостатньо обґрунтованим, виходячи з того, що: 1) висновок, який викладений на 2-х аркушах паперу не містить даних, які об'єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов'язків, а також переконливих доводів щодо доцільності позбавлення її батьківських прав, якими орган опіки та піклування керувався під час прийняття такого рішення; 2) висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, чи наявності з боку матері загрози для дітей, їх здоров'я та психічного розвитку, яку не можна було б усунути без застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав; 3) висновок не містить доводів щодо відповідності застосування зазначеного крайнього заходу інтересам дітей та необхідності в такий спосіб захисту їх прав, а також не містить обгрунтування неможливості вжиття до відповідача [PERSON] інших заходів, не пов'язаних з позбавленням її батьківських прав з метою збереження сімейних відносин між нею та її дітьми; 4) висновок містить посилання на докази, які не свідчать про невиконання відповідачем батьківських обов'язків в тій мірі, в якій би доцільним було ставити питання про позбавлення її батьківських прав (зокрема, перебування сім'ї [PERSON] під соціальним супроводом, оскільки метою цієї соціальної послуги є оцінка потреб, надання соціальної, психологічної та практичної підтримки особам або сім'ям у складних життєвих ситуаціях, навчання та розвиток навичок, необхідних для самостійного вирішення проблем) та фактично грунтується на складених актах оцінки рівня безпеки дітей від 07 липня 2023року, що засвідчують відсутність матері за місцем проживання дітей саме на вказану дату, та не містить посилань на інші докази, на підставі яких органом опіки та піклування була встановлена обставина неодноразового залишення відповідачем [PERSON] власних дітей та від'їзд її у невідомому напрямку з метою влаштувати особисте життя (зокрема, зазначення конкретних дат її відсутності та умов, за яких така відсутність була встановлена (заяви фізичних осіб, виявлення даного факту за результатами безпосереднього відвідування дітей представниками Устинівської селищної ради тощо), а також актів, складених уповноваженими особами, про відсутність матері за місцем проживання дітей)); 5) у висновку відсутнє посилання на письмові докази, які б у своїй сукупності були достатніми для твердження про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, її винну поведінку та створення нею загрози для життя та здоров'я дітей (зокрема, відсутнє посилання на постанови про притягнення відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності у зв'язку з її неналежним поводженням стосовно своїх дітей, довідки медичних закладів про незадовільний стан здоров'я дітей, висновки психолога за результатами бесіди з дітьми про їх незадовільний психоемоційний стан, обумовлений поведінкою матері тощо). Отже, висновок органу опіки та піклування Устинівської селищної ради, затверджений рішенням виконавчого комітету від 07 липня 2023 року №195, є недостатньо обґрунтованим та має формальний характер, оскільки: не містить об'єктивних даних щодо наявності чи відсутності винних дій в ухиленні відповідача [PERSON] , як матері, від виховання своїх дітей на дату його складання; в ньому не зазначається про доцільність втручання в життя дітей шляхом позбавлення відповідача батьківських прав та висновків про те, яким чином позбавлення її батьківських прав захистить інтереси дітей та які саме, а тому суд не погоджується з ним, що повністю узгоджується з висновками Верховного Суду про застосування норми ч.6 ст.19 СК України, викладених в постановах від 10 січня 2019 року у справі №200/21514/16-ц, від 14 січня 2019 року у справі №388/723/17 та від 11 лютого 2019 року у справі №643/7567/16-ц. Також суд відхиляє та не приймає до уваги наступні твердження позивача та подані ним докази на їх підтвердження: 1) зазначену в актах оцінки рівня безпеки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] обставину перебування гр-на [PERSON] , як особи, яка фактично здійснює догляд за дітьми, у невідкладному стані, що є прямою загрозою їх життю та здоров'ю або його оточенню, оскільки: - згідно п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про екстрену медичну допомогу» невідкладним станом людини є раптове погіршення фізичного або психічного здоров`я, яке становить пряму і невідворотну загрозу життю та здоров`ю людини або оточуючих її людей і виникає внаслідок хвороби, травми, отруєння чи інших внутрішніх або зовнішніх причин, однак жодних доказів наявності саме такого стану у гр-на [PERSON] на момент складення актів позивачем суду надано не було; - вказані акти всупереч вимогам абз.2 п.8 «Порядку діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» були складені без участі представника закладу охорони здоров'я, участь якого при проведенні такої оцінки є обов'язковою, а тому висновки іншого спеціаліста, що входив до складу комісії про наявність саме невідкладного стану в особи, яка здійснює фактичний догляд за дітьми, є сумнівними, оскільки зроблені особою, яка не володіє відповідним знаннями та навичками в галузі медицини; - відсутні докази надання домедичної допомоги гр-ну [PERSON] , як особі, яка перебуває в невідкладному стані, а також виклику екстренної медичної допомоги з метою надання йому медичної допомоги; - дані акти взагалі містять суперечливу інформацію стосовно статусу гр-на [PERSON] , як такого, що здійснює фактичний догляд за дітьми та перебуває у невідкладному стані з наявними ознаками алкогольного сп'яніння, при одночасному зазначенні відсутності на момент виявлення дітей осіб, які фактично здійснюють за ними догляд; 2) зазначену в актах оцінки рівня безпеки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] обставину незабезпечення дітей необхідною медичною допомогою та доглядом, оскільки: - за змістом ст.3, ч.1 ст.33 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» медична допомога - діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику та лікування у зв'язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв'язку з вагітністю та пологами, яка надається відповідно до медичних показань професійно підготовленими медичними працівниками, разом з тим, акт взагалі не містить будь-яких встановлених комісією обставин які б свідчили про наявність у дитини хвороби, травми чи іншого стану, який потребував би саме надання медичної, а не іншого виду допомоги, в тому числі і не медичними працівниками; - вказаний акт всупереч вимогам абз.2 п.8 «Порядку діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» був складений без участі представника закладу охорони здоров'я, участь якого при проведенні такої оцінки є обов'язковою, а тому за відсутності встановлених комісією в цьому ж акті ознак погіршення стану здоров'я дитини на момент її виявлення (в тому числі обумовлене захворюванням шкіри голови та волосся), наведений в акті коментар спеціаліста, який не володіє відповідним медичними знаннями, в тому числі в і галузі педіатрії, про виявлення у дитини педикульозу, не може бути підставою для висновку про незабезпечення її медичною допомогою в розумінні наведених вище норм Закону; - акт не містить встановлених комісією обставин на підтвердження того, що діти саме на час обстеження умов їх проживання, а не раніше, мали ознаки педикульозу; комісією не з'ясовані обставини того, який саме вид педикульозу був виявлений у дитини (головні воші або одежна вошивість) чи здійснювались матір'ю заходи щодо усунення педикульозу у дітей та чи має виявлений стан дітей разовий характер або триває систематично протягом тривалого періоду часу (зокрема, чи були раніше зафіксовані подібні випадки) та які причини обумовили його наявність (зокрема, тривала відсутність миття голови та тіла або спілкування (перебування) дитини з людьми - носіями збудника (вошей), в тому числі і в школі, на вулиці). Європейський суд з прав людини у п.п.57, 58 рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09, п.100) від 16 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. З огляду на викладене судом встановлені обставини, які свідчать про прояв інтересу відповідача до життя дітей та її небайдужість по відношенню до них, зокрема, з'явлення відповідача до суду для особистої участі в судовому засіданні, її заперечення проти позбавлення батьківських прав та збирання і подання до суду з цією метою письмових доказів; зміна відповідачем способу свого життя, в тому числі: відмова від вживання алкоголю; влаштування на роботу, пошук та винаймання житлового будинку в м.Новий Буг, придатного для проживання всіх дітей; постійне відвідування протягом двох років дітей під час їх перебування в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей в м.Кропивницький та в школі-інтернаті в м.Бобринець. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] , малолітні [PERSON] та [PERSON] підтвердили в судовому засіданні по розгляду справи по суті, що хочуть повернутися до відповідача [PERSON] та проживати з нею всі разом. При цьому [PERSON] зазначив, що любить свою маму, [PERSON] , що готовий дати мамі шанс і не тримає на неї образ, [PERSON] зазначила, що сумує за мамою. Вказане підтверджує, що діти не мають негативного ставлення до матері, хочуть бути поряд із нею, в психологічній картині сприйняття ними навколишнього світу відповідач є рідною людиною і цей зв'язок в уявленні дітей не втрачений. З матеріалів цивільної справи вбачається, що поведінка відповідача загалом свідчить про її бажання, як матері, брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми дітьми, її спроможність та волевиявлення виконувати свої природні батьківські обов'язки. За встановлених обставин, суд не вбачає наявності в поведінці відповідача [PERSON] сукупності факторів, які б свідчили про її умисне ухилення від виконання батьківських обов'язків по вихованню своїх дітей та свідоме нехтування ними. Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду про застосування норм ст.ст.164, 166 СК України, викладеному в постанові від 30 січня 2019 року у справі №361/4928/17. З огляду на викладене, судом враховується, що на дату розгляду спору по суті відповідач [PERSON] усвідомлює важливість в своєму житті дітей та необхідність у зв'язку з цим подальшої зміни своєї поведінки для нормалізації відносин із ними, а тому життєві обставини, які стали підставою для звернення органу опіки та піклування до суду з даним позовом, на даний час зазнали суттєвих змін та не можуть бути оцінені судом як такі, що є достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно всіх її дітей. Судом також враховується, що позивачем по справі не було доведено того, яким саме чином позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, відповідатиме інтересам її шести дітей, з урахуванням не надання суду доказів винної поведінки відповідача, внаслідок якої правам та інтересам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] була заподіяна шкода, та усунення якої можливе виключно шляхом застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, або отримання її дітьми пільг чи інших державних гарантій внаслідок вжиття судом даного заходу, що, як наслідок, свідчить також і про недоведеність позивачем достатньо переконливими і зваженими аргументами того, що позбавлення відповідача батьківських прав виправдане саме інтересами її дітей та їх захистом. З огляду на викладене, детально проаналізувавши дійсні обставини справи, враховуючи, що під час судового розгляду позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та її винну поведінку, а також приймаючи до уваги позицію відповідача, яка заперечила проти позбавлення її батьківських прав, посилаючись на своє бажання приймати участь у житті дітей та здійснювати їх виховання і забезпечення всім необхідним, суд приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для застосування до відповідача [PERSON] , як матері неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , передбаченого ст.164 СК України, крайнього заходу впливу у виді позбавлення її батьківських прав стосовно них, що, виходячи із встановлених судом правовідносин сторін, не суперечить ст.9 Конвенції про права дитини та ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, у зв'язку з чим позов не підлягає до задоволення. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема пояснень сторін та письмових доказів, участь відповідача [PERSON] , як матері, у вихованні її шести дітей дійсно була недостатньою, а тому з урахуванням характеру поведінки відповідача щодо визначення порядку та способів її участі у вихованні дітей, виходячи саме з їх інтересів, суд, відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав, приходить до висновку про можливість попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей в частині забезпечення належних умов для їх нормальної життєдіяльності, здобуття ними освіти, розвитку їх здібностей, поклавши на орган опіки та піклування - виконавчий комітет Устинівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків. Такий висновок суду відповідає правовим позиціям, викладеним Верховним Судом в постановах №686/5138/17 від 05 грудня 2018 року та №676/6797/17 від 21 лютого 2019 року. Одночасно з цим суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що залишення нею поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов'язків стосовно дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав стосовно них. Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним в постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22 та від 09 червня 2023 року в справі № 591/6037/21. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Позивач звернувся до суду з позовом, який складається з двох позовних вимог немайнового характеру: про позбавлення батьківських прав та передачу подальшого влаштування дітей органу опіки та піклування, а також однієї вимоги майнового характеру - про стягнення аліментів. За змістом ч.1, п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. За подання юридичною особою до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на 01 січня 2023 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2684 грн.00 коп.. Отже, судовий збір, від сплати якого при поданні позову до суду був звільнений позивач по справі, становив 8052 грн. 00 коп. (2684 грн. 00 коп. х 3). На підставі викладеного, приймаючи до уваги відмову в задоволенні позову в повному обсязі заявлених вимог, а також положення ч.6 ст.141 ЦПК України, які передбачають порядок розподілу судових витрат у разі звільнення обох сторін від їх оплати, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача судового збору у зазначеному вище розмірі та компенсацію його за рахунок держави. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed