Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 29.05.2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 217145,38 грн. посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку не сплачує суму позики тому просить стягнути з [PERSON] на користь товариства заборгованість за кредитом (тілом кредиту)- 50000 грн., 159645,38 грн. прострочені платежі по процентах, 7500 грн. сума прострочених платежів за комісією. 29.11.2024 року до суду з зустрічним позовом звернулася [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» про визнання недійсним кредитного договору посилаючись на те, що в момент укладення кредитного договору не усвідомлювала значення своїх дій. У судове засідання представник позивача не з`явився проте, подав заяву у якій підтримує позовні вимоги, заперечує проти вимог зустрічного позову та просить суд розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явилась проте, подала заяву у якій заперечує проти первісних позовних вимог, підтримує вимоги зустрічного позову та просить суд розглянути справу без її участі. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 03.06.2024 року відкрито провадження, справу призначено у спрощеному проваджені. 21.11.2024 року представником відповідача подано відзив на позов у якому заперечуються позовні вимоги посилаючись на те, що кредитний договір не є дійсним так, як відсутнє взаємне волевиявлення сторін та відсутня згода на виникнення між ними зобов`язань. 25.11.2024 року позивачем подано додаткові пояснення по справі. 29.11.2024 року [PERSON] звернулась з зустрічним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» про визнання недійсним кредитного договору. Протокольною ухвалою суду 23.01.2025 року, справу призначено у підготовче засідання у загальному провадженні. 23.01.2025 року ухвалою суду прийнято та відкрито провадження за зустрічним позовом у загальному провадженні та призначено справу у підготовче засідання. 27.02.2025 року ухвалою суду призначено судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження по справі. 09.07.2025 року справу повернуто до суду без проведення експертизи та 09.07.2025 року ухвалою суду поновлено провадження у справі. Ухвалою суду 07.10.2025 року закінчено підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 18.11.2025 року. 22.12.2025 року ухвалено рішення по справі. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та [PERSON] 25.10.2023 року уклали кредитний договір № 478823-КС-001 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». Товариство направило [PERSON] 25.10.2023 року пропозицію (оферту) укласти договір про надання кредиту. Того ж дня відповідач прийняла Акцепт пропозицію оферту щодо укладення договору, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони товариство направило останній через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA 6484 на номер телефону [NUMBER] (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено. Відповідно до п.1 Договору кредиту товариство надає позичальнику грошові кошти у розмірі 50000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а той в свою чергу зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. За умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,14957034 процентів за кожен день користування кредитом. ТОВ Бізнес позика свої зобов`язання за договором кредиту, виконало та надало позичальнику грошові кошти у розмірі 50000 грн., шляхом перерахування на банківську карту позичальника № [NUMBER] , що підтверджується довідкою про видачу коштів. Відповідно до п.2 Договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом із урахуванням дня видачі кредиту та до дня повернення кредиту згідно Графіку платежів. Зважаючи, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, у боржника станом на 26.05.2024 року утворилась заборгованість 217145,38 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 50000 грн., суми прострочених платежів по процентах 159645,38 грн., суми прострочених платежів за комісією 7500 грн. Викладені у позовній заяві обставини підтверджуються наступними доказами: розрахунком заборгованості; копієюкредитного договору, копією паспорту споживчого кредиту; копією пропозиції укласти договір (оферту) №478823-КС-001 про надання кредиту від 25.10.2023 року; копією прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення кредитного договору; копією анкети клієнта; копією платіжного доручення про перерахування коштів позичальнику у розмірі 50000 грн.; копія документів, що посвідчує особу відповідача. 4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав Оцінка аргументів сторін щодо первісного позову. Суд приходить до висновку, що дійсно між сторонами мав місце кредитний договір. товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Згідно договору банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 50000 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Суд вважає, що відповідач вчасно не сплатив грошові кошти для погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями, що не відображається у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд вважає, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором кредиту, що є порушенням законних прав ті інтересів позивача. Відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (ст.77 ЦПК України), допустимими (ст.78 ЦПК), достовірними (ст.79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Аналіз наведених вище норм права, встановлені судом обставини справи дають підстави суду дійти висновку, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає змісту порушеного права та буде ефективним інструментом для його відновлення. Таким чином, враховуючи вище зазначене суд приходить до висновку, що достатньо підстав для стягнення з відповідача за первісним позовом боргу у розмірі 217145,38 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 50000 грн., суми прострочених платежів по процентах 159645,38 грн., суми прострочених платежів за комісією 7500 грн. Оцінка аргументів сторін щодо зустрічного позову. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, у якій зазначено, що задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним. Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту. Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Банк вже ініціював судовий процес про стягнення заборгованості. Доводи зустрічної позовної заяви, що кредитний договір не є дійсним так, як відсутнє взаємне волевиявлення сторін та відсутня згода на виникнення між ними зобов`язань, не знайшли підтвердження у судовому засіданні. Також, судом під час розгляду справи та дослідження доказів, не встановлено порушення прав позичальника. Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; боржник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо його умов та в подальшому договір виконував. Кредитний договір містить повну інформацію щодо умов кредитування, а саме щодо суми та періоду надання кредиту і розміру процентної ставки , порядку надання і погашення кредиту, відповідальності за порушення умов договору. Враховуючи зміст кредитного договору, слід дійти висновку, що позичальник з моменту підписання цього договору була обізнана щодо оплатності наданого кредиту, а також щодо свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Суд критично оцінює позицію відповідача (позивача) за зустрічним позовом, що між сторонами відсутнє кредитне зобов`язання з повернення коштів, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків). Тому суд приходить до висновку, що останній помилково вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення коштів. Отже, при зверненні банку з позовом про стягнення заборгованості за договором, звернення позичальниці із зустрічним позовом не є ефективним способом захисту на думку суду. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, зустрічний позов є не обгрутованим та не підлягає до задоволення. 5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування За приписами 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 України наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Свобода договору одна із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) Розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою як і порядок їх погашення, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст.627 ЦК України. 6. Судові витрати Судові витрати у справі складаються з судового збору в сумі 2605,75 грн., сплаченого позивачем при зверненні з первісним позовом до суду і відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved