Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Виклад заяв сторін по суті спору 31 липня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Гроші 247» через підсистему «Електронний суд» звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 04.07.2024 № 558 у розмірі 9000,00 гривень. Також позивач просив стягнути з відповідачки понесені судові витрати на оплату судового збору у сумі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.07.2024 року між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Гроші 247» та відповідачкою [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 558 від 04.07.2024 в електронній формі (надалі - договір про споживчий кредит). Позивачем належним чином виконані умови договору про споживчий кредит, в той час, як відповідачкою отримані грошові кошти у передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останньої утворилася заборгованість за договором про споживчий кредит зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Відповідно до умов договору про споживчий кредит загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем станом на 23.07.2025 становить 9000,00 грн, з яких: 3000,00 грн - основний борг; 6000,00 грн - відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. При нормативному обґрунтуванні позову позивач посилався на статтю статті 525,526, 610-612, 625, 627, 1046, 1049, 1050 ЦК України, статті 19, 76, 175, 274, 276 ЦПК України, статті 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтю 11 Закону України «Про захист прав споживачів», статтю 12 Закону України «Про фінансові послуги й державне регулювання ринків фінансових послуг», статтю 1 Закону України «Про інформацію», статтю 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та правові висновки Верховного Суду України у справі № 444/9519/12 (постанова від 28 березня 2018 року), у справі № 310/11534/13-ц (постанова від 04 липня 2018 року), у справі № 202/4494/16-ц (постанова від 31 жовтня 2018 року), у справі № 758/3459/14-ц (постанова від 18 жовтня 2017 року), у справі №820/1407/15 (постанова від 19 лютого 2019 року). Відповідачка належним чином повідомлена про дату та місце судового розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с. 109). Відзив на позовну заяву у порядку, встановленому ст. 191 ЦПК України, та у строки, встановлені в ухвалі суду, не надала. У зв`язку з ненаданням відзиву відповідачкою суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає положенням ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України. Процесуальні рішення та дії у справі Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 26 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, призначено судове засідання на 25 вересня 2025 року (а.с. 82-85). Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2025 року витребувано від позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Гроші 247» у строк 20 днів з дня отримання ухвали докази факту видачі кредиту відповідачці (виписки за банківськими рахунками, меморіальні ордери, платіжні доручення, докази належності відповідачці платіжного засобу (картки) тощо) за кредитним договором № 558. У судовому засіданні оголошено перерву до 28.10.2025 (а.с. 95-97). Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 28.10.2025 витребувано від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у строк 20 днів з дня отримання ухвали інформацію. У судовому засіданні оголошено перерву до 23.12.2025 (а.с. 103-104). 10.11.2025 від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» надійшла витребувана ухвалою суду інформація (а.с.110-112). Справу розглянуто 23.12.2025 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом 04.07.2024 між позивачем ТОВ «Гроші 247» (за договором - кредитодавець) та відповідачкою [PERSON] (за договором - споживач) було укладено договір про споживчий кредит № 558 (надалі - кредитний договір), який було підписано електронним підписом споживача (відповідачки), відтвореним шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», про що свідчить п. 2.2, 8.6 кредитного договору (а.с. 24-29). У розділі 1 кредитного договору визначено терміни які уживаються в такому значені: 1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; 2) одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність (комбінація цифр і літер або тільки цифр або тільки літер), що отримує споживач від кредитодавця засобом зв`язку, погодженим між сторонами цього договору. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору кредитодавець надає споживачу на умовах, що передбачені даним договором, споживчий кредит (далі - кредит) у розмірі 3000,00 гривень 00 копійок (далі - сума кредиту) на умовах строковості, зворотності, платності, а споживач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, зазначені у п. 2.5 цього договору. Згідно з п. 2.2 кредитного договору кредит надається споживачу виключно за допомогою вебсайту кредитодавця (https://groshi247.com/) за умови ідентифікації споживача одноразовим ідентифікатором з (дата укладення), шляхом безготівкового перерахунку на номер особистого електронного платіжного засобу споживача [NUMBER] (зазначається номер картки споживача на який перераховується кошти). Строк кредиту за цим договором складає 21 день, який починається з 04.07.2024, кредит має бути повернуто до 25.07.2024 згідно з цим договором (додаток до договору) (п.2.5 кредитного договору). Цей договір є укладеним з моменту перерахування суми кредиту на банківський рахунок, вказаний споживачем та діє до повного виконання споживачем своїх зобов`язань за договором (п. 2.6 кредитного договору). У відповідності до п. 2.7 кредитного договору строк та проценти за користування кредитом за договором є фіксованими та обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування кредитом на таких умовах: - п. 2.5.1 кредитного договору: протягом строку дії кредиту, встановленого пунктом 2.3 договору, розмір основних процентів складає: 1,5 % від суми кредиту; 1,5 % від суми кредиту, щоденно, за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня в межах строку кредиту, зазначеного в пункті 2.3 цього договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення споживачем коштів на погашення кредиту та належних на дату погашення платежів; - п. 2.5.2 кредитного договору: у разі, якщо споживач не повернув кредит у строк, встановлений пунктом 2.3 договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 2.5 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та до дня повного погашення заборгованості, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами, в розумінні частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (порушення грошового зобов`язання). При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення споживачем коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Позика надається на споживчі цілі (п. 2.8 кредитного договору). У п. 2.9 кредитного договору зазначено, що деталізована інформація щодо визначення сукупної вартості кредит при нарахуванні основних процентів у відповідності до п. 2.5 договору та реальна річна фіксована процентна ставка зазначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за цим договором (додаток до договору) , яка є невід`ємною його частиною. Відповідно до п. 3.1.1.3 кредитного договору кредитодавець має право вимагати від споживача повернення суми кредиту, процентів за його користування та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених договором та правилами надання грошових коштів у позику у формі споживчого кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Гроші 247» (далі - правила), які є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з п. 3.2.2.3 кредитного договору споживач зобов`язаний своєчасно повернути кредит, проценти за користування позикою в порядку, визначеному цим договором. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору споживач зобов`язаний здійснювати повернення кредиту та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення кредиту та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до умов цього договору та таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток до договору). У відповідності до п. 4.2 кредитного договору строк та проценти за користування кредитом та нарахування процентів за цим договором обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються з дня надання кредиту споживачу (день перерахування грошових коштів на банківський рахунок споживача) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування на поточний рахунок кредитодавця), включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Згідно з п. 4.3 кредитного договору заборгованість за договором, що включає в себе суму кредиту, нараховані основні проценти, плата за порушення грошового зобов`язання у разі несвоєчасного повернення заборгованості (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України) споживачем, підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок кредитодавця у строк, встановлений договором. За порушення умов цього договору сторони несуть відповідальність згідно з умовами цього договору та чинного законодавства України (п. 5.1 кредитного договору). Внесення змін та доповнень до цього договору здійснюється шляхом укладання сторонами додаткових угод. Всі зміни та доповнення до цього договору оформлюються шляхом підписання додаткової угоди (п. 7.1 кредитного договору). Усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються шляхом підписання додаткової угоди (п. 7.3 кредитного договору). Сторони мають право укладати додаткову угоду про внесення змін до таблиці обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором (додаток до договору) (п. 7.7 кредитного договору). У п. 8.6 кредитного договору зазначено, що споживач підтвердив, що: - сторони домовилися, що договір укладається виключно у письмовій формі у вигляді електронного документ на сайті кредитодавця https://groshi247.com/ згідно зі ст. 207, 639 Цивільного кодексу України та застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документ та електронний документообіг», Закону України «Про електронні довірчі послуги» - підписання споживачем договору відбувається шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором або за допомогою системи BankID. Безпосереднє акцептування оферти, підписання договору додаткової угоди, графіку платежів та інших документів здійснюється шляхом використання споживачем у своєму особистому кабінеті електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається йому кредитодавцем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором надсилається кредитодавцем споживачу засобами зв`язку вказаними під час оформлення заявки на сайті кредитодавця шляхом направлення повідомлення на адресу електронної пошти, яка зазначена у заявці (або вказана в особистому кабінеті споживача), та/або смс-повідомлення на номер мобільного телефону, вказаний у заявці (або вказаний в особистому кабінеті споживача). Використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором означає прийняття всіх умов оферти та укладення договору виключно у письмовій формі у вигляді електронного документа, що згідно зі ч. 12 ст. Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до укладення договору в письмовій формі у вигляді електронного документа та підписного власноруч. У п. 9 кредитного договору зазначено відомості про споживача, а саме: [PERSON] ; відомості про паспортні дані; реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ; місце реєстрації: [ADDRESS] ; електронний підпис одноразовим ідентифікатором: 2а6а8796 (аналог власноручного підпису). Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної фіксованої процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком до договору про споживчий кредит, передбачено та зазначено такі умови: дата платежу - 25.07.2024, тіло - 3000,00 грн; відсотки - 945,00 грн; комісія - 0,00 грн; до сплати - 3945,00 грн (а.с. 28-29). Відповідно до копії довідки ТОВ «ПрофітГід» в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-765 від 02.10.2023 було здійснено переказ грошових коштів, а саме: платник - ТОВ Гроші 247; номер транзакції - 42009-39191-35294; дата/час здійснення переказу коштів - 04.07.2024 14:51:59; сума переказу - 3000,00 грн; номер платіжної картки отримувача - [NUMBER] ; призначення переказу - надання кредиту відповідно до договору № 558 (а.с. 30). З довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що на ім`я [PERSON] (реєстраційний номер картки платника податків: [NUMBER] ), банком було емітовано картку № [NUMBER] ( [NUMBER] ), на яку 04.07.2024 було здійснено зарахування коштів у сумі 3000,00 грн (а.с. 110). Згідно з випискою за договором за період 04.07.2024-07.07.2024 на картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , 04.07.2024 було здійснено зарахування коштів у сумі 3000,00 грн (а.с. 111-112). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором (а.с. 31-42) сума заборгованості відповідачки за період з 04.07.2024 по 23.07.2025 (останній день нарахування процентів 10.01.2025) становила 9000,00 гривень, у тому числі: заборгованість по основному боргу - 3000,00 гривень; заборгованість за процентами - 6000,00 грн. Заборгованість нарахована за період - 189 днів, з яких за період з 04.07.2024 по 25.07.2024 з розрахунку 1,5 % у день користування кредитом, з 26.07.2024 по 09.01.2025 з розрахунку 1,00 % у день користування кредитом та 10.01.2025 з розрахунку 0,5 % у день. Застосовані судом норми права та висновки Верховного Суду Згідно зі ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України - ЦКУ). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 641 ЦКУ пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За ст. 642 ЦКУ відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Відповідно до ст. 1054 ЦКУ за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦКУ). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законом України «Про електронну комерцію». Так, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що е електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України. У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ст. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що між позивачем ТОВ «Гроші 247» та відповідачкою [PERSON] 04.07.2024 було укладено договір про споживчий кредит в електронній формі, що згідно зі ч. 2 ст. 639, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення договору у письмовій формі. Факт укладення такого договору належним чином підтверджено доказами, наданими позивачем. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису) договір між відповідачкою та позивачем не було б укладено. Так, підписання договору відповідачкою підтверджується змістом договору який містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідачки; податковий номер відповідачки, номер паспорта, маску банківської картки; адресу місця проживання. Доказів підписання договору від імені відповідачки іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачкою суду не надано, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надано. Отже, суд уважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення договору саме відповідачкою. Також суд уважає доведеним позивачем та не спростованим відповідачкою факт видачі позивачем кредиту у сумі 3000,00 грн та перерахування коштів саме у такій сумі у день укладення договору на картковий рахунок відповідачки. Доказів повного погашення відповідачкою заборгованості за договором позики перед позивачем матеріали справи не містять, відповідачкою суду не надано. З цих підстав позовні вимоги позивача щодо стягнення основної суми заборгованості за договором про споживчий кредит у сумі 3000,00 грн суд уважає законними, обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на умовах договору. Здійснюючи перевірку розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом суд висновує таке. У дослідженому судом договорі про споживчий кредит було встановлено строк користування кредитом - 21 день та відповідна кінцева дата строку кредитування - 25.07.2024. Через 21 день сума кредиту, отримана відповідачкою від позивача, мала б бути повернута повністю. У договорі була встановлена процентна ставка за користування кредитом протягом 21 дня та процентна ставка за користування коштами за неправомірне користування кредитними коштами у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) зробила такий уточнений висновок (п. 141): «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». Крім того ВП ВС у п. 122-128 цієї постанови роз`яснила таке: «122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). 123. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 124. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 (на неврахування якої судом апеляційної інстанції посилається АТ «МР Банк») суд здійснив відповідне тлумачення умов кредитного договору. 125. Зокрема, суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови). 126. Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України (пункт 50 вказаної вище постанови). 127. Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів. 128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).». У даній справі, що вирішувалася судом, чітко та недвозначно вбачається, що умови кредитного договору передбачають нарахування процентів як плати за правомірне користування кредитом (21 день) та як міри відповідальності після настання строку погашення кредиту, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Положеннями ст. 625 ЦК України обґрунтував й свої позовні вимоги позивач у позовній заяві. З доказів, наданих позивачем та досліджених судом, які зазначені вище у розділі «Фактичні обставини…» вбачається, що сума кредиту за договором становить 3000,00 грн; строк правомірного користування кредитом - 21 день; договірна дата повернення кредиту - 25.07.2024, процентна ставка за правомірне користування кредитними коштами - 1,5 % у день; ставка за понадстрокове користування кредитом - 1,5 % у день. З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що проценти нараховувалися за 189 днів з яких за період з 04.07.2024 по 25.07.2024 з розрахунку 1,5 % у день користування кредитом (45,00 грн), з 26.07.2024 по 09.01.2025 з розрахунку 1,00 % у день користування кредитом (30,00 грн), та 10.01.2025 з розрахунку 0,5 % у день користування кредитом (15,00 грн). З розрахунку заборгованості судом установлено, що сума процентів за правомірне користування кредитом за договором буде складати - 945,00 грн, як про це домовилися сторони, укладаючи договір, тобто за 21 день користування кредитними коштами, та яка відображена у розрахунку заборгованості за період користування кредитом (04.07.2024 по 25.07.2024). Решта сума процентів, пред`явлена до стягнення, 5055,00 грн - проценти, нараховані на прострочену суму кредиту поза межами строку, встановленого кредитним договором (6000,00 - 945,00 = 5055,00). Позивач у позовній заяві підтвердив, що проценти ним нараховувалися на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Суд уважає, що розрахунок заборгованості за процентами не у повній мірі відповідає вимогам закону та уважає, що положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цілком застосовні й до даного спору. У період нарахування позивачем процентів за понадстрокове користування кредитними за несвоєчасне виконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором введено військовий стан на території України. Суд зазначає, що відповідачка на підставі пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України звільняється від відповідальності перед позивачем за прострочення виконання зобов`язань за договором кредиту, звільняється від обов`язків сплачувати кредитору (позивачеві) проценти, визначені статтею 625 ЦК України. Отже, за кредитним договором сума процентів 5055,00 грн за період з 26.07.2024 по 10.01.2025 нарахована та пред`явлена до стягнення позивачем неправомірно. Така сума процентів, нарахована на прострочену заборгованість поза межами строку кредиту на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягала списанню позивачем, а обов`язок відповідачки по сплаті процентів, нарахованих за понадстрокове користування кредитом, припинився без його виконання. Відповідно, у задоволенні вимог у цій частині суд відмовляє за безпідставністю. Підсумовуючи все викладене вище суд уважає такими, що є доведеними, обґрунтованими та підставними позовні вимоги у частині стягнення позивачем з відповідачки суми заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 3945,00 грн (3000,00 (тіло кредиту) + 945,00 (проценти у межах строку кредитування). Розподіл судових витрат Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 2422,40 грн (а.с. 1, 2,3). З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково (43,83 % від ціни позову), суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідачки на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме - 1061,73 грн (2422,40 х 43,83 % = 1061,73).

Outcome: partial