Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

31 липня 2025 року через електронний кабінет в електронній системі "Електронний суд" представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 7569799 від 10 лютого 2024 року в розмірі 35 734,85 грн., судового збору в сумі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн.. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 05 серпня 2025 року справу направлено за підсудністю до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області. (а.с. 83) На виконання вищевказаної ухвали суду, 05 листопада 2025 року матеріали позовної заяви надійшли до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області. (а.с. 85) Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 лютого 2024 року між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 7569799, який укладено в електронній формі, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Відповідно до умов кредитного договору ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" надало відповідачу споживчий кредит у сумі 10 000,00 грн., строком на 360 днів, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та проценти за користування кредитом. Процентна ставка складає 2,20 % за кожен день користування кредитом. Відповідач кредитні кошти отримала, але свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого в неї виникла заборгованість у розмірі 35 734,85 грн., яка складається з: 9 998,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 25 736,85 грн. - заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. 27 січня 2025 року між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" укладено Договір факторингу № 27.01/25-Ф, відповідно до якого ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" передало (відступило) за плату ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" права вимоги, а ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" прийняло належні ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема, право вимоги за кредитним договором № 7569799 від 10 лютого 2024 року. З урахуванням принципу розумності, співмірності та пропорційності, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 7569799 від 10 лютого 2024 року в сумі 35 734,85 грн., з яких: 9 998,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 25 736,85 грн. - заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн.. (а.с. 1-5) Ухвалою суду від 05 листопада 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі. (а.с. 89-90) 25 листопада 2025 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить частково задовольнити позовні вимоги, а саме в сумі 10 433,21 грн., яка складається з: 9 998,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 435,21 грн. - заборгованість за відсотками, а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 707,34 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 876,00 грн.. Вказує, що відповідач не погоджується із позивачем щодо розміру заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами по кредитному договору № 7569799 від 10 лютого 2024 року в розмірі 25 736,85 грн.. Відповідач зазначає, що 22.11.2023 прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", який набрав чинності 24.12.2023. Даним Законом, серед іншого були внесені зміни в Закон України "Про споживче кредитування". Так, статтю 8 Закону України "Про споживче кредитування" доповнено частиною 5 такого змісту: "Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%". Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 № 3498-ХІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023, а кредитний договір № 7569799 укладено 10 лютого 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, то проценти відповідно до чинного законодавства повинні бути нараховані у розмірі, що не перевищує 1,00 % в день. Водночас, позивач не привів умови договору позики у відповідність із Законом України "Про споживче кредитування" в частині нарахування процентів та нараховував їх за стандартною процентною ставкою 2,20 % в день та зниженою процентною ставкою 2,02 % в день, що суперечить вищенаведеним нормам чинного законодавства. Разом з тим, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Таким чином, вважає, що умови кредитного договору, які враховують стандартну денну процентну ставку з перевищенням 1,00 % в день є нікчемними. Такими пунктами є п.п. 1.5.1, 1.7.1, 1.7.2, 1.8.1., 1.8.2., 1.9.1., 1.9.2., 1.10.1., 1.10.2 кредитного договору, а також Додаток № 1 до кредитного договору. Дані пункти є нікчемними в силу приписів ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування". Сторона відповідача звертає увагу суду на те, що нормою Закону України "Про споживче кредитування" встановлюється максимальна процентна ставка у розмірі 1,00 %, але вважає, що в даному випадку її застосувати неможливо, оскільки в силу нікчемності вищезазначених пунктів про нарахування процентів проценти в договорі позики є неузгодженими. З урахуванням нікчемності пунктів договору позики, якими денна процентна ставка встановлена з порушеннями Закону України "Про споживче кредитування", сторона відповідача вважає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1048, ч. ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ за відповідний період. Вказує, що згідно з позовною заявою позивач нараховував проценти з 12 березня 2024 року по 06 липня 2024 року. З інформації, опублікованої на офіційному сайті НБУ, слідує, що в 2024 році розмір облікової ставки (% річних) становив: з 12 березня 2024 року по 25 квітня 2024 року - 14,50 %; з 26 квітня 2024 року по 06 липня 2024 року - 13,00 %. За період з 12.03.2024 по 25.04.2024 облікова ставка становить 14,50 % та розраховується в наступному порядку: 10 000,00 грн. * 0,145/365 * 45 = 178,77 грн. - розмір відсотків за користування кредитом за період з 12.03.2024 по 25.04.2024. За період з 26.04.2024 по 06.07.2024 облікова ставка становить 13,00 % та розраховується в наступному порядку: 10 000,00 грн. * 0,13/365 * 72 = 256,44 грн. - розмір відсотків за користування кредитом за період з 26.04.2024 по 06.07.2024. Враховуючи вищезазначений контр-розрахунок, загальний розмір відсотків за період з 12.03.2024 по 06.07.2024 (117 днів) за користування кредитом за кредитним договором № 7569799 від 10 лютого 2024 року становить 435,21 грн., що відповідає обліковій ставці НБУ (% річних) та не порушує Закону України "Про споживче кредитування". Відтак, сторона відповідача позовні вимоги визнає частково, у частині стягнення з відповідача за кредитним договором № 7569799 від 10 лютого 2024 року в розмірі 10 433,21 грн., з яких: 9 998,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 435,21 грн. - заборгованість за відсотками, а також судовий збір в розмірі 707,34 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 876,00 грн. Крім того, відповідач просить стягнути з позивача судові витрати у виді правничої допомоги в розмірі 8 000,00 грн.. (а.с. 104-109) 02 грудня 2025 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, згідно якого просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів належного виконання зобов`язань відповідачем та сплати заборгованості. Відповідачем укладено договір за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Щодо неспівмірності витрат на правову допомогу, які заявлені позивачем із складністю справи зазначає, що сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. (а.с. 125-133) Представник позивача, повноваження якого належним чином підтверджені, у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 1-5) Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток "Viber" та поштовим конвертом повернутим до суду з відміткою "Адресат відсутній за вказаною адресою". (а.с. 92, 99) У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи відповідно до ст. 229 ЦПК України, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 10 лютого 2024 року між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 7569799. Відповідно до п. 1.3 договору, відповідачу надано кредит у сумі 10 000,00 грн., строком на 360 днів з періодичністю платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів (п. 1.4). Стандартна процентна ставка складає 2,20 % за кожен день користування кредитом (п. 1.5.1), знижена процентна ставка становить 0,01 % в день (п. 1.5.2). Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом - 47 541,10 % річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 9 313,47 % річних (п. 1.9). Орієнтовна загальна вартість кредиту становить: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом - 89 200,00 грн.; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 82 630,00 грн. (п. 1.10). (а.с. 36-40) Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 7569799 від 10 лютого 2024 року є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. (а.с. 53) Також, встановлено, що відповідач 10 лютого 2024 року підписала паспорт споживчого кредиту з інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). (а.с. 63-65) Згідно із довідкою ТОВ "ПЕЙТЕК" № 20250129 від 29 січня 2025 року, 10 лютого 2024 року о 18 год. 36 хв. відповідно до кредитного договору № 7569799 від 10 лютого 2024 року перераховано 10 000,00 грн. на карту № [NUMBER] , що також підтверджується довідкою від 12 березня 2025 року, виданою ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА". (а.с. 7-9, 10-12) Відповідно до Договору факторингу № 27.01/25-Ф від 27 січня 2025 року, укладеного між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" (Клієнт) та ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" (Фактор), Клієнт відступив Фактору права вимоги, зазначені в Реєстрі боржників. (а.с. 23-32) Згідно із Актом прийому-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу № 27.01/25-Ф від 27 січня 2025 року, ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" передав, а ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" прийняв Реєстр боржників кількістю 3 023, загальна сума заборгованості складає 47 268 834,89 грн.. (а.с. 33) З платіжної інструкції № 0491440000 від 27 січня 2025 року встановлено, що ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" сплатило ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" грошові кошти в розмірі 1 829 738,94 грн. за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу № 27.01/25-Ф від 27 січня 2025 року. (а.с. 22) Згідно із реєстром боржників до Договору факторингу № 27.01/25-Ф від 27 січня 2025 року, ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 7569799 від 10 лютого 2024 року в сумі 35 734,85 грн., з яких: 9 998,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу 25 736,85 грн. - сума заборгованості за відсотками. (а.с. 35, 41-43) Відповідно до розрахунку заборгованості наданим позивачем, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 7569799 від 10 лютого 2024 року, станом на 01 липня 2025 року, складає 35 734,85 грн., з яких: 9 998,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу 25 736,85 грн. - сума заборгованості за відсотками. (а.с. 13, 14-21) При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Частиною 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що у разі якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 лютого 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію". Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" - електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно із п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір № 7569799 від 10 лютого 2024 року підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору про надання грошових коштів у позику. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Відповідно до положень ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. З урахуванням вище встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики 9 998,00 грн.. Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту по вказаному договору становить 9 998,00 грн. і вимога позивача у цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню. Разом з тим, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України "Про споживче кредитування". Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 % (ст. 8 доповнено ч. 5 згідно із Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023). Згідно із п. 17 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,50 %; протягом наступних 120 днів - 1,50 % (Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 1 згідно із Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023). Відповідно до розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Карткою документа Закону № 3498-ІХ визначено, що дата публікації 23 грудня 2023 року, дата набрання законної сили - 24 грудня 2023 року. Тобто, з 24 грудня 2023 та протягом перших 120 днів (до 22.04.2024) розмір денної процентної ставки при укладенні кредитного договору не може перевищувати 2,50 %. Відповідно до листа Національного банку України від 20 лютого 2024 року "Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування" надано роз`яснення щодо застосування Закону № 3498-ІХ, а також п. 17 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" з метою недопущення порушення прав споживачів. Згідно з роз`ясненнями у листі (п. 2 щодо максимального розміру денної процентної ставки) Національним банком України було зазначено наступне: "Відповідно до пункту 17 Розділу IV Прикінцеві та перехідні положення" Закону про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто до 20 серпня 2024 включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,50 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,50 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно). На підставі ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто з 21 серпня 2024 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", не може перевищувати 1,00 %. Судом встановлено, що 08 березня 2024 року відповідач сплатила проценти по кредиту в розмірі 28,00 грн. та тіло кредиту в сумі 2,00 грн.. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що розмір заборгованості по процентах за користування кредитним договором № 7569799 від 10 лютого 2024 року, який підлягає стягненню з відповідача, становить 20 487,90 грн., з яких: 1) 10 000,00 грн. (тіло кредиту) х 0,01 % х 30 днів = 30,00 грн. - розмір заборгованості за період з 10.02.2024 по 10.03.2024 за розміром 0,01 % ставки в день; 2) 9 998,00 грн. (тіло кредиту) х 2,20 % х 42 дні = 9 238,15 грн. - розмір відсотків за період з 12.03.2024 по 22.04.2024 за розміром 2,20 % ставки в день; 3) 9 998,00 грн. (тіло кредиту) х 1,50 % х 75 днів = 11 247,75 грн. - розмір відсотків за період з 23.04.2024 по 06.07.2024 за розміром 1,50 % ставки в день. 4) 30,00 грн. + 9 238,15 грн. + 11 247,75 грн. = 20 515,90 грн.; 5) 20 515,90 грн. - 28,00 грн. = 20 487,90 грн. - загальний розмір заборгованості за сумою відсотків. 9 998,00 грн. (заборгованість за сумою кредиту) + 20 487,90 грн. (заборгованість за сумою відсотків) = 30 485,90 грн. - загальна сума заборгованості за кредитним договором № 7569799 від 10 лютого 2024 року. Щодо вирішення питання про судові витрати та витрати пов`язані із правничою допомогою, суд виходить з наступного. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положеннями про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ч. 5 ст. 626 ЦК України). Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру" та ст. 28 "Правил адвокатської етики", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України). У постановах Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 320/3271/19, від 05 серпня 2020 року у справі № 640/15803/19 викладено правову позицію, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Водночас суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України, від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. На підтвердження понесених судових витрат у вигляді професійної правової допомоги, позивачем подано: Договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року; Прайс-лист АО "Лігал Ассістанс" від 01 листопада 2023 року; Витяг з Акту № 13 про надання юридичної допомоги від 30 червня 2025 року; Заявку на надання юридичної допомоги № 72 від 02 червня 2025 року. (а.с. 54-57; 58, 59; 60) З урахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціни позову; незначного обсягу юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, реального часу, необхідного для виконання таких послуг, суд дійшов висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 13 000,00 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 8 000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги. Крім того, відповідачем заявлено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн, на підтвердження чого подано: Договір про надання юридичних послуг № 1-18/11/25 від 18 листопада 2025 року, Акт приймання-передачі наданих послуг № 1 до Договору № 1-18/11/25 від 18 листопада 2025 року про надання юридичних послуг; платіжну інструкцію № 850684385 від 19 листопада 2025 року та фіскальний чек № OnrD7mkjlyg від 21 листопада 2025 року. (а.с. 113-115, 116, 117, 118) З урахуванням положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що на користь відповідача підлягають компенсації витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.. Частиною 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, коли судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд має право зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому разі сторони звільняються від обов`язку відшкодовувати одна одній решту судових витрат. У даному випадку, з урахуванням розміру витрат кожної сторони, складності справи та обсягу виконаних робіт, частка витрат, що підлягає покладенню на позивача та відповідача, є рівною по 8 000,00 грн. на користь кожної сторони. Отже, застосування ч. 10 ст. 141 ЦПК України означає, що різниця між сумами витрат, які сторони мали б компенсувати одна одній, відсутня. У цій частині кожна зі сторін фактично несе свої витрати самостійно, а обов`язок щодо будь-якого додаткового перерахунку коштів між сторонами не виникає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме: 30 485,90 грн. х 100/35 734,85 грн. = 85,30 % х 2 422,40 грн. = 2 066,31 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial