Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Адвокат Брус Сергій Миколайович звернулась до судув інтересах [PERSON] з позовом до Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, третя особа без самостійних вимог: Перша Золотоніська державна нотаріальна контора про скасування арешту (обтяження) з нерухомого майна, у якому просить: - скасувати обтяження, а саме: заборону на нерухоме майно, що зареєстрована Золотоніською міською державною нотаріальною конторою за № 3734085 від 14.09.2006 року, та накладена на підставі повідомлення б/н 29.07.1981, Колгосп ім. Крупської, на невизначене майно, будинок у с. Синьооківка Золотоніського району, власник [PERSON] , архівний запис: 94740-193 від 29.07.1981 року. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно (серії [NUMBER] від 11.11.2009 року) [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на вказаний будинок на підставі вказаного свідоцтва про право власності на нерухоме майно стверджується й Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який виданий Золотоніським виробничим відділком КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за №24411867 від 11.11.2009 року. У травні 2025 року [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Яни Іванівни з метою розпорядження своєю власністю, а саме продажу будинку за адресою: [ADDRESS] . При підготовці документів для продажу будинку нотаріусом було встановлено, що на житловий будинок за вказаною адресою, було накладено арешт, номер в державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - 3734085. Відомості про арешт майна були внесені до державного реєстру заборон Золотоніською міською державною нотаріальною конторою, яка діяла як технічний реєстратор. У зв`язку з цим, [PERSON] було відмовлено у відчуженні житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . При з`ясуванні обставин накладення арешту на будинок, позивачу стало відомо, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, наявні наступні обтяження належного Заявнику нерухомого майна, а саме: реєстраційний номер обтяження - 3734085; зареєстровано 14.09.2006 року державним реєстратором: Золотоніська міська державна нотаріальна контора; підстава обтяження - повідомлення б/н, 29.07.1981, Колгосп ім. Крупської, об`єкт обтяження: невизначене майно, будинок, с. Синьооківка Золотоніського району, власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис №94740-193 від 29.07.1981, заявник Золотоніська міська державна нотаріальна контора, код 02901256, 19700, Черкаська область, місто Золотоноша, вул. Черкаська, 2. Позивач стверджує, що на момент реєстрації права власності заборон на будинок не існувало. Колгосп ім. Крупської, який був ініціатором обтяження, на даний час ліквідований та припинив свою діяльність. У зв`язку з цим, Позивач наполягає, що будинковолодіння, яке йому належить, помилково стало обтяжене забороною під час внесення обтяження Золотоніською міською державною нотаріальною конторою до нового реєстру. Разом із тим Позивач іншим шляхом, окрім як звернення до суду, питання скасування вказаного обмеження вирішити не може, оскільки юридична особа, на підставі вимоги якої і було внесено таке обтяження, була ліквідована без свого правонаступника, а нотаріус та реєстратор сам не має можливості самовільно скасовувати такі записи, тому, [PERSON] вважаючи свої права порушеними, змушений звернутися до суду із вказаною позовною заявою. Розгляд даної справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на підставі ухвали суду від 23.07.2025 року. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Брус С.М. у судове засідання не з`явились, однак представник скерував до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Представник Вознесенської сільської ради в судове засідання не з`явився, однак направив до суду заяву, відповідно до якого розгляд справи просив проводити за його відсутності за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги [PERSON] просить задовольнити. Представник Першої Золотоніської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, направивши до суду клопотання, відповідно до якого розгляд справи просив проводити за його відсутності, заперечень не подає. За таких підстав суд здійснює розгляд справи за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно з даними Свідоцтва на нерухоме майно від 11.11.2009 року серії [NUMBER] , виданого на підставі рішення № 79 від 30.09.2009 року, [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (форма власності приватна, частка 1/1). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24411867 від 11.11.2009 року, Золотоніським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (форма власності приватна, частка 1/1) на підставі Свідоцтва на нерухоме майно серії [NUMBER] від 11.11.2009 року / Виконавчий комітет Синьооківської сільської ради). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 432865991 від 25.06.2025 року, наявне обтяження належного [PERSON] нерухомого майна у виді заборони на нерухоме майно, а саме: реєстраційний номер обтяження: 3734085; зареєстровано: 14.09.2006 року державним реєстратором: Золотоніська міська державна нотаріальна контора; 19700, Черкаська область, Золотоніський район, м. Золотоноша, вул. Гагаріна, 3-А, (04737) 2022042; підстава обтяження - повідомлення б/н, 29.07.1981, Колгосп ім. Крупської, об`єкт обтяження: невизначене майно, будинок, с. Синьооківка Золотоніського району, власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис №94740-193 від 29.07.1981, заявник Золотоніська міська державна нотаріальна контора, код 02901256,19700, Черкаська область, місто Золотоноша, вул. Черкаська, 2. Отже, наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису від 14.09.2006 року про заборону відчуження майна власника при відсутності будь-яких документів про підстави накладення даної заборони, не відповідає вимогам вищевказаного чинного законодавства України. А колгосп ім. Крупської, який був ініціатором обтяження, на даний час ліквідований та припинив свою діяльність, отже, не може бути подано нотаріусу і повідомлення про припинення цього обтяження. Згідно з ч. 8 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Пунктом 3 ч. 2 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Згідно з п. 9 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють серед інших нотаріальних дій і накладення та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації. У ст. 74 Закону України «Про нотаріат» законодавець закріпив, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Відповідно до п.5.1 ч.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч., ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 391 ЦК України вказує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та вказаної вище Конвенції. Отже вбачається, що застосований захід обтяження майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна унеможливлює вільне володіння, користування та розпорядження позивачем своїм нерухомим майном. При цьому, суд враховує норми ст. 5 ЦПК України, за якими передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом при прийнятті рішення взято до уваги позицію всіх учасників справи. Станом на теперішній час відсутні будь-які розумні підстави вважати, що збереження вказаного обтяження на житловий будинок є доцільним та пропорційним тій меті, для якої вони на нього накладались. У постанові Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 916/3108/17 зроблено висновок, що у разі виникнення спору належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту. Верховний Суд зазначив, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про право власності на майно, яке піддане арешту, а спору про право на майно зі стягувачами чи боржниками немає, що унеможливлює його захист в окремому позовному провадженні, - не засновані на правильному застосуванні положень ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" та порушують права позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а відтак, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України. У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Також, згідно рішення Європейського суду з прав людини, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення «Жоффр де ля Прадель проти Франції»). У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції. Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (12-80гс20), держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом. Враховуючи вказане вище та встановлені фактичні обставини, слід дійти висновку, що, вимоги [PERSON] щодо порушення його прав на нерухоме майно підлягають судовому захисту і такий захист не суперечитиме вимогам закону та не порушуватиме прав та інтересів інших осіб. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Протоколу 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) (GC), № 33202/96, п. 107, EC HR 2000-1). Враховуючи викладене, суд вважає, що під час судового розгляду справи встановлено порушення прав позивача щодо користування і розпорядження своєю власністю, а тому, беручи до уваги принцип «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи, воно підлягає судовому захисту шляхом скасування вказаного обмеження. З урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі Афанасьев проти України (заява №38722/02) судом враховано, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту). За таких підстав, оскільки на даний час відсутні підстави для обтяження житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, враховуючи, що обтяження нерухомого майна, яке перебуває у власності позивача, порушує права останнього, як власника та перешкоджає вільному та повноцінному здійсненню ним права володіння, користування та розпорядження своїм майном, суд вважає, що позов в частині скасування заходів обтяження підлягає до задоволення. У зв`язку з викладеним вище суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Outcome: approved