Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 19 листопада 2025 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості спільного майна подружжя задоволено Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію від вартості квартири у сумі 14 407, 49 доларів США за погашення половини кредитного зобов`язання, яке виникло на підставі кредитного договору №147-В/1Ц-05 від 24.01.2005 року за період часу з 21.10.2006 року по 15.10.2013 року. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на оплату судового збору у розмірі 6017,04 грн. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації сплачених грошових коштів відмовлено. 24 листопада 2025 року представник [PERSON] адвокат Котович М. О. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення в [PERSON] на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у сумі 30250 грн. 22 грудня 2025 року представник [PERSON] - адвокат Твардієвич Є.О. подав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення. Заява мотивована тим, що [PERSON] у березні 2022 року виїхала закордон, де проживає на теперішній час. Рішення у справі було ухвалене 19 листопада 2025 року, а додані до заяви документи, а саме: копія акту приймання передачі наданої правничої допомоги, звіту про надання правничої допомоги та копія рахунку датовані 22 листопада 2025 року, тому [PERSON] особисто не могла підписати зазначені документи, що свідчить про їх підробку. Вказував, що умови договору про надання правничої допомоги № 21/01/24 від 21 лютого 2024 року не передбачають гонорару успіху, який обов`язково має бути погоджений в договорі клієнта з адвокатом. Зокрема, первісним позивачем не було зроблено відповідну заяву про намір подавати заяву з відповідними доказами про надання правової допомоги. З наведених підстав представник [PERSON] - адвокат Твардієвич Є.О. просив відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду заяви відповідно до положень ч. 4 ст. 270 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що інтереси позивача [PERSON] у даній цивільній справі представляв адвокат Котович М.О., який своєчасно зробив відповідну заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та надав відповідні докази. Як вбачається з матеріалів справи, 21 лютого 2024 року між адвокатом Котовичем М.О. та позивачем [PERSON] укладено договір № 21/02/24 про надання правничої допомоги. Матеріали справи містять звіт про надану правничу допомогу від 22 листопада 2025 року, в якому наведено конкретний перелік наданих клієнту послуг на загальну суму 30250 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) ; 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається зі звіту про надану правничу допомогу від 22 листопада 2025 року адвокатом здійснено наступний перелік робіт: підготовка та подача до суду позовної заяви 4500 грн., підготовка та подача відповіді на відзив 2250 грн., підготовка та подача до суду клопотання про збільшення позовних вимог 1500 грн., підготовка та подача відзиву на зустрічну позовну заяву 3000 грн., участь у судових засіданнях 9000 грн. (9 годин по 1000 грн.), гонорар успіху 10000 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі 904/4507/18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 року у справі №904/4507/1, виснувала про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ). При цьому зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»). Між тим, як вбачається зі змісту договору про надання правничої допомоги, клієнт та адвокат не погодили гонорару успіху як форму оплати винагороди адвокату, не визначили його розмір. У пункті 3.2 Договору № 21/02/24 від 21 лютого 2024 року зазначено, що гонорар складається із вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені у додатку №2 до цього договору. Між тим додаток №2 не долучений представником [PERSON] - адвокатом Котовичем М.О. до заяви про ухвалення додаткового рішення. Крім того, матеріалами справи не підтверджена участь адвоката у судових засіданнях протягом 9 годин. Згідно протоколів судових засідань загалом судові засідання у справи тривали 3 години 7 хвилин. Таким чином, з огляду на те, що ціна наданих адвокатом послуг не була узгоджена між сторонами шляхом підписання додатку № 2 до основного договору, з урахуванням того, що дана цивільна справа незначної складності, з урахуванням критерію розумності розміру таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, суд визначає розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12000 грн., які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . Вказаної позиції також дотримується Верховних Суд, зокрема, у постанові № 922/1163/18 від 12.03.2019 року. При цьому безпідставними є посилання представника відповідача [PERSON] -адвоката Твардієвича Є.О. стосовно того, що [PERSON] не підписувала договір про надання правничої допомоги - за їх недоведеністю. Отже, заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved