Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом за спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Перечинської районної державної адміністрації № 146 від 12 червня 1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСГП ім. І.Франка за № 17 від 18 червня 1997 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка ще за життя, а саме 09 грудня 2004 року склала заповіт, яким все своє майно, яке належить їй, житловий будинок з його надвірними спорудами, що розташований в [ADDRESS] , земельний пай згідно сертифікату [NUMBER] та земельну ділянку розміром 0,53 га, грошові вклади на рахунках і все те, що буде належати їй на день смерті, заповіла своїй доньці [PERSON] . 26 листопада 2024 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадщина, на яку було видане свідоцтво, складається із земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,7863 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 2123283600:01:002:0126 та яка виділена померлій на підставі сертифікату [NUMBER]. Однак, свої спадкові права на земельну часу (пай) серії [NUMBER] вона так і не оформила, адже збираючи необхідний пакет документів виявила втрату вищевказаного сертифікату. У серпні 2025 року вона звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Маріаша В.І., який листом № 49/02-14 від 27 серпня 2025 року повідомив, що у його провадженні знаходиться спадкова справа № 14/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Згідно вказаної спадкової справи приватним нотаріусом 26 листопада 2024 року видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 2171 на земельну ділянку з кадастровим номером 2123283600:01:002:0126. Одночасно приватний нотаріус повідомив, що є неможливим видати їй додаткове свідоцтво на право на спадщину як спадкоємцю за заповітом після смерті матері [PERSON] на належне їй право власності на земельну частку (пай), згідно сертифікату серії [NUMBER] так як відсутні документи чи їх дублікати, що посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] на зазначене вище належне померлій право на земельну частку (пай). Для вирішення питання щодо спадкування вказаного майна нотаріус рекомендує звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на майно в порядку спадкування. З метою отримання дублікату сертифікату на право на земельну частку (пай) у жовтні 2024 року вона звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, яке відповіддю № М-154/0-197/6-24 від 24 жовтня 2025 року проінформувало її, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В Головному управлінні наявна Книга 3 реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Перечинською райдержадміністрацією Сімерської сільської ради по КСГП ім. І.Франка. За результатами розгляду їй надано копію запису Книги з відображенням реєстрації сертифікатів серії [NUMBER], де у графі прізвище, ім`я та по батькові власника значиться « [PERSON] ». Однак, дублікат сертифікату нею отримано так і не було. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги те, що відсутність оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) позбавляє її можливості оформити свої спадкові права, тому просить позов задовольнити. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 жовтня 2025 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено суддю Ганька І.І. Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2025 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Перечинської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Ужгородська районна державна адміністрація - Ужгородська районна військова адміністрація про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Зизич Н.Ю. не з`явилися, однак остання подала клопотання про проведення розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, а також одночасно не вирішувати питання розподілу судових витрат. Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як відповідача Погоріляк І.М. у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовної заяви. У підготовче судове засідання представник Ужгородської районної державної адміністрації - Ужгородської районної військової адміністрації як третьої особи не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, пояснення щодо позову не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Суд встановив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 24 жовтня 2016 року Виконавчим комітетом Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 12. Як видно з Книги 3 реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Перечинською райдержадміністрацією, Сімерської сільської ради по КСГП ім. І.Франка, власником сертифікату серії [NUMBER] є [PERSON] , мешканка [ADDRESS] (запис № 17 від 18 червня 1997 року). Згідно Розпорядження голови Перечинської районної державної адміністрації від 15 травня 2003 року № 146 «Про передачу в приватну власність та виділення земельних часток (паїв) в натурі взамін сертифікатів на території Сімерської сільської ради» затверджено проект поділу земель колективної власності товариства з обмеженою відповідальністю «Земледар» на території Сімерківської сільської ради, виділено власникам земельних сертифікатів земельні ділянки в натурі відповідно до Схеми поділу земель колективної власності, та видано державні акти на право приватної власності на землю згідно додатку. У Списку громадян Сімерської сільської ради, яким передаються земельні ділянки в приватну власність для ведення особистого селянського господарства, значиться [PERSON] , мешканка [ADDRESS] ( [NUMBER] ). Таким чином, вищенаведені обставини свідчать про те, що за життя покійній [PERSON] належало право на земельну частку (пай), посвідчене вищевказаним сертифікатом. Також суд встановив, що [PERSON] все належне їй на день смерті майно, житловий будинок з його надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , земельний пай, що належить їй згідно сертифікату серії [NUMBER], в розмірі 2,10 га, та земля в розмірі 0,53 га, яка належить їй на праві приватної власності згідно державного акту на землю Ш-ЗК № 022106, грошові вклади на рахунку № [NUMBER] , і те, що буде належати їй на день смерті, заповіла своїй дочці [PERSON] , 1953 року народження, про що свідчить заповіт від 09 грудня 2004 року, посвідчений секретарем виконкому Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області Пекар М.С., зареєстрований в реєстрі за № 102. Двадцять шостого листопада 2024 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Маріаш В.І. видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом; спадкова справа № 14/2017 рік, зареєстровано в реєстрі за № 2171. З вказаного свідоцтва видно, що спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її донька [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається із земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 0,7863 гектари, з цільовим призначенням - 01.03 для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки - 2123283600:01:002:0126, місце розташування: Закарпатська область, Ужгородський район (до вступу в силу постанови Верховної Ради «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року за № 807-ІХ - Перечинський район), с. Сімер, урочище «Під Брановою», яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЗК № 004825, виданого Перечинською районною державною адміністрацією 21 жовтня 2003 року на підставі розпорядження Перечинської райдержадміністрації від 15 травня 2003 року за № 146 та сертифікату [NUMBER], зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010323500053. Крім цього, 26 червня 2025 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Маріаш В.І. видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом; спадкова справа № 14/2017 рік, зареєстровано в реєстрі за № 756. З вказаного свідоцтва видно, що спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її донька [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається із земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 0,3068 гектарів, з видом цільового призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки - 2123283600:01:001:0251, місце розташування: Закарпатська область, Ужгородський район (до вступу в силу постанови Верховної Ради «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року за № 807-ІХ - Перечинський район), [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 022106, виданого Сімерською сільською радою Перечинського району Закарпатської області 23 лютого 1998 року на підставі рішення 10 сесії 2 скликання Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області від 22 грудня 1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 11. Крім цього, 26 червня 2025 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Маріаш В.І. видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом; спадкова справа № 14/2017 рік, зареєстровано в реєстрі за № 757. З вказаного свідоцтва видно, що спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її донька [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається із земельної ділянки несільськогосподарського призначення, площею 0,2014 гектарів, з видом цільового призначення - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки - 2123283600:01:001:0253, місце розташування: Закарпатська область, Ужгородський район (до вступу в силу постанови Верховної Ради «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року за [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 022106, виданого Сімерською сільською радою Перечинського району Закарпатської області 23 лютого 1998 року на підставі рішення 10 сесії 2 скликання Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області від 22 грудня 1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 11. Поряд з цим, звертаючись до суду з даним позовом позивач [PERSON] стверджує, що оригінал сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER], було втрачено. Так, як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Маріаша В.І. від 27 серпня 2025 року №49/02-14, у провадженні нотаріуса знаходиться спадкова справа № 14/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , яка на день смерті проживала за адресою: [ADDRESS] , спадщину за якою [PERSON] прийняла як спадкоємець за заповітом померлої, посвідченим секретарем Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області Пекар М.С., 09 грудня 2004 року за № 102, подавши відповідну заяву про прийняття спадщини від 20 квітня 2017 року за № 23. Згідно спадкової справи № 14/2017, приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Маріаш В.І. 26 листопада 2024 року, видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 2171 на належну померлій земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,7863 гектари, з цільовим призначенням - 01.03 для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки - 2123283600:01:002:0126, місце розташування: Закарпатська область, Ужгородський район (до вступу в силу постанови Верховної Ради «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року за № 807-ІХ - Перечинський район), с. Сімер, урочище «Під Брановою», яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЗК № 004825, виданого Перечинською районною державною адміністрацією 21 жовтня 2003 року на підставі розпорядження Перечинської райдержадміністрації від 15 травня 2003 року за № 146 та сертифікату [NUMBER], зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010323500053. Повідомляє, що неможливо видати додаткове свідоцтво про право на спадщину як спадкоємцю за заповітом на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] а належне померлій право на земельну частку (пай), згідно сертифікату серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) по КСГП ім. І.Франка за № 17 від 11 червня 1997 року чи виданого на підставі даного сертифікату державного акту на право власності на земельну ділянку так як відсутні документи чи їх дублікати, що посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] на зазначене вище належне померлій право на земельну частку (пай) чи державний акт на право власності на земельну ділянку, і відсутні відомості про реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Для вирішення питання щодо спадкування вказаного майна після смерті [PERSON] [PERSON] необхідно звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 24 жовтня 2024 року № М-154/0-197/6-24, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України). В Головному управлінні наявна Книга 3 реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Перечинською райдержадміністрацією, Сімерської сільської ради по КСГП ім. І.Франка. За результатами розгляду [PERSON] надано копію запису з Книги 3 реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Перечинською райдержадміністрацією, Сімерської сільської ради по КСГП ім. І.Франка з відображенням реєстрації сертифіката серії [NUMBER]. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. У частині другій статті 23 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно з пунктом 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта. Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству. У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами про спадкування. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. У разі смерті члена КСП, включеного до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки у позивача [PERSON] існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, суд встановив, що згідно платіжного документу № 8393-8584-2237-2736 від 13 жовтня 2025 року позивачем сплачено 1 211,20 грн судового збору. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як встановлено у судовому засіданні, адвокат Зизич Н.Ю., з урахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених позивачем судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved