Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Представник ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 09.06.2023 між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір № 6746240 про надання споживчого кредиту. Сума кредиту складає 10000,00 грн., строк кредиту 360 дні. ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надоло кредит в сумі 10000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ "ФК "Контрактовий дім". На підставі договору факторингу № 27.05/2Ф від 27.05.2024 ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" відступило права вимоги, а ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" набуло права грошової вимоги до відповідача. Рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ "ФК "ФІНТРАНСТ УКРАЇНА" від 25.11.2024 р. змінено найменування на ТОВ "ФК "ФІНТРАНСТ КАПІТАЛ". Таким чином відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором №6746240 від 09.06.2023 р. - 26 118,00 грн.. Так, як відповідач не виконав умови кредитних договорів, то позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою судді від 30 жовтня 2025 року було відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) сторін. Також, ухвалою від 31.10.2025 було витребувано від АТ "Ощадбанк" інформацію щодо належності платіжної картки № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , та щодо зарахування коштів 09.06.2023 на платіжну картку у сумі 10 000,00 грн. за ініціативою ТОВ "Авентус Україна" (код ЄРДПОУ 41078230) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ "ФК "Контрактовий дім". Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однією із сторін або власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 27 листопада 2025 року судове засідання відкладено на 23 грудня 2025 року, так як відповідач подав клопотання про відкладення. В позовній заяві представник позивача вказав, що судове засідання проводити без їхньої участі за умови відсутності відзиву. За наявності відзиву проводити судові засідання із викликом представника позивача. Відзив на позовну заяву не подавався. Про судові засідання позивача та представника позивача суд належним чином повідомляв, підтвердженням чого є Довідки про доставку до електронного кабінету від 31.10.2025 та від 27.11.2025. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та виписку з карткового рахунку, також зазначив що позовні вимоги не визнає, оскільки заборгованість по даному кредиту погасив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 23 грудня 2025 року відповідно до вимог ст. 244 ЦПК України, суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення на строк до 25 грудня 2025 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.06.2023 між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та [PERSON] було укладено договір № 6746240 про надання споживчого кредиту. Вказаний кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА", затверджених наказом № 205-ОД від 10.02.2022, які були розміщені на офіційному вебсайті товариства. Договір підписано шляхом використання одноразового ідентифікатора "С2868", що відповідає вимогам законодавства щодо укладення електронних договорів. Відповідно до вищезазначеного договору, сума кредиту становить 10 000,00 грн., строк користування кредитом - 360 днів, періодичність сплати процентів - кожні 20 днів. На підставі договору факторингу № 27.05/2Ф від 27.05.2024 ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" відступило права вимоги, а ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" набуло права грошової вимоги до відповідача. Рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ "ФК "ФІНТРАНСТ УКРАЇНА" від 25.11.2024 р. змінено найменування на ТОВ "ФК "ФІНТРАНСТ КАПІТАЛ". Відповідно до реєстру боржників заборгованість відповідача становить 26 118,00 грн. та складається з наступного: - 10 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 16 118,00 грн. - сума процентів за користування кредитом; - 1 393,00 грн. - сума процентів, нарахованих позивачем за сім календарних днів. Вирішуючи цей спір, суду необхідно встановити у першу чергу факт перерахування коштів первісним кредитором. В позовній заяві позивач зазначає, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 10 000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , що на думку позивача підтверджується довідкою ТОВ "ФК "Контрактовий дім" про перерахування коштів. Судом встановлено, що дійсно 08.07.2020 між ТОВ "Фінансова компанія "Контрактовий дім" та ТОВ "Авентус Україна" було підписано договір № 087/20-П про надання послуг з переказу платежів. Відповідно до п.8.1 розділу 8 зазначеного договору, він набуває чинності одразу після його підписання уповноваженими представниками сторін, скріпленими відбитками печаток сторін та діє один рік від дати укладення, тобто до 08.07.2021 включно. Разом із тим, до матеріалів справи позивачем долучено лист ТОВ "Фінансова компанія "Контрактовий дім" № 7/4948 від 19.05.2024, у якому зазначено, що згідно з договором № 087/20-П від 08.07.2020, 09.06.2023 було прийнято операцію з надання коштів у сумі 10 000,00 грн. на платіжну картку відповідача № [NUMBER] (номер транзакції: 1247323387, номер замовлення: 36668173). Однак, з урахуванням установленого судом факту, що строк дії договору № 087/20-П закінчився 08.07.2021, суд доходить висновку, що на момент здійснення зазначеної транзакції - 09.06.2023 - ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» не мало чинних договірних повноважень на здійснення переказу коштів від імені ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Будь-яких доказів пролонгації договору № 087/20-П, укладення нового договору між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Контрактовий дім» або наявності інших правових підстав для здійснення відповідних транзакцій у 2023 році, позивачем суду не надано, що відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, свідчить про недоведеність таких обставин. За таких умов, лист ТОВ «ФК «Контрактовий дім» не може бути визнаним належним та допустимим доказом фактичного перерахування кредитних коштів, оскільки вони складені особою, яка на момент здійснення операції не мала підтверджених повноважень. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт надання відповідачу кредитних коштів у спосіб, передбачений договором та законом. Окрім того, суд враховуючи відповіді АТ «Ощадбанк» за № 46/12.11/144202/2025-БТ від 10.11.2025 та №46/12.11/144202/2025-БТ від 20.11.2025, які надано на виконання ухвали суду від 31.10.2025 про витребування доказів, слідує, що на платіжну картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] 09.06.2025 було зарахування коштів в сумі 10 000,00 грн., проте вказані кошти перераховані з використанням транзитного рахунку АТ "Ощадбанк" та в програмному забезпеченні банку відсутня інформація щодо безпосереднього відправника коштів та способу їх відправки. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються згідно із вимогами Законів України «Про платіжні послуги», Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та нормативно-правовими актами Національного банку України. Як встановлено судом, кредитні кошти за договором № 6746240 від 09.06.2023 були видані на платіжну картку Відповідача, а не на банківський рахунок. При цьому перерахування коштів здійснено за посередництвом платіжної установи, оскільки переказ безпосередньо з банківського рахунку первісного кредитора на картковий рахунок фізичної особи є технічно неможливим. Сам договір про надання платіжних послуг із переказу коштів без відкриття рахунку - договір, укладений фінансовою компанією із торговцем, для надання платіжної послуги із переказу коштів фінансовою компанією за дорученням Платника на підставі окремо укладеного договору між Торговцем (Платником) та Отримувачем, на Платіжні картки Отримувачів та переказу грошових коштів з використанням Платіжної картки та/або їх реквізитів на рахунок Отримувача (Торговця) на підставі окремо укладеного договору між Торговцем (Отримувачем) та Платником. У той час, як договір про організацію переказу грошових коштів договір, укладений ФК з торговцем на виконання операцій з переказу коштів від торговця та організацію їх проведення в Платіжній системі, учасником якої є ФК, на користь фізичної особи згідно з умовами такого договору. У свою чергу торговець - суб`єкт господарювання (юридична особа або фізична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, незалежну професійну діяльність), який відповідно до договору з ФК приймає до обслуговування платіжні інструменти для здійснення оплати вартості товарів чи послуг. Отже, основою метою діяльності ТОВ «ФК «Контрактовий дім» є надання фінансових послуг із переказу коштів у національній валюті від Платників до Отримувачів. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» фінансова послуга надається на підставі договору, який укладається, змінюється, припиняється, виконання зобов`язань за яким забезпечується відповідно до вимог цивільного законодавства України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом та спеціальними законами. Договір про надання фінансової послуги (крім договору, предметом якого є послуга з торгівлі валютними цінностями або виконання платіжної операції, якщо зобов`язання за відповідними правочинами повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення) укладається виключно в письмовій формі з дотриманням вимог Цивільного кодексу України, встановлених до письмової форми правочину. Отже, наявність договору між ТОВ «ФК «Контрактовий дім» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» є обов`язковою, а строк дії договору на який посилається позивач - закінчився. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Суд, ще раз звертає увагу на те, що позивач стверджує, що відповідач отримав кредитні кошти на картковий рахунок, однак суду не надано доказів того, що між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ "ФК "Контрактовий дім" наявний чинний договір про надання послуг, а отже лист ТОВ "ФК "Контрактовий дім" сам по собі не може підтверджувати переказ коштів за договором про надання кредиту № 6746240. Окрім того, за тих ідентифікуючих даних, які надав банк-емітент не можливо встановити, що саме ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» перерахувало кошти на картковий рахунок відповідача. За встановлених обставин, суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач отримав кредитні кошти саме від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», у подальшому порушив обов`язок їх повернення, тобто не виконав, або неналежним чином виконував умови кредитного договору №6746240 від 09.06.2023. Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст. 13 ЦПК України, суд не може збирати докази із власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України. У цій справі відсутні підстави для збирання доказів судом, а тягар збирання і подання доказів повністю покладається на позивача. Наданих суду доказів в їх сукупності - недостатньо для підтвердження обставини отримання відповідачем від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» як первісного кредитора кредитних коштів. Оскільки ця обставина не доведена (отже, не встановлена судом), не доведені підстави для виникнення у відповідача будь-яких зобов`язань повернути такі кошти та сплатити відсотки за користування ними. Відступлення боргу у подальшому за договорами факторингу, не має значення, оскільки не доведено обставину виникнення такого боргу. Крім того, судом досліджено надану відповідачем виписку по його картковому рахунку, з якої вбачається, що 01.08.2023 року було здійснено платіж у сумі 11 672,50 грн. з призначенням переказу через сервіс «UKR Kiev IPAY.UA SERVIC 771069 Е0185016». Відповідач в своїй заяві пояснив, що зазначений платіж ним було здійснено з метою погашення зобов`язань за кредитним договором № 6746240 від 09.06.2023. За таких обставин, наявність здійсненого відповідачем платежу у значному розмірі за відсутності доказів його обліку позивачем - свідчить про недоведеність розміру заявленої до стягнення заборгованості та породжує сумнів у повноті й достовірності складених позивачем розрахунків. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України, тягар доказування покладається на позивача, а сумніви, які неможливо усунути, тлумачаться не на користь сторони, зобов`язаної довести відповідні обставини. Щодо судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають покладенню на позивача. Таким чином, справа розглянута на підставі наявних у матеріалах справи доказів, та за результатами їх дослідження суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed