Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача В вересні 2025 року Товариство з обмеженої відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 04.08.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі - ТОВ «Лінеура Україна») та [PERSON] було укладено договір № 4863809, за умовами якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн. строком на 360 днів, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 1,5% в день. 31.03.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено Договір факторингу №31/03/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 25500,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 18000,00 грн - сума заборгованості за процентами, 2500,00 сума заборгованості за штрафними санкціями. Після відступлення позивачу права вимоги до відповідача, відповідач не здійснив жодного платежу на погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора, тому в межах строку дії кредитного договору ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» нарахувало відповідачу відсотки на загальну суму 9000,00 грн. З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з відповідача 32000,00 грн. заборгованості, а також судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. Також позивач просить суд в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України, ухвалити рішення щодо нарахування та стягнення з [PERSON] в порядку примусового виконання рішення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості. Відповідач відзиву до суду не подав. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Представник позивача, разом з поданням позовної заяви подав також клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Чемеровецького районного суду від 19.11.2025 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, зобов`язано АТ КБ «Приват Банк» надати суду виписку по картковому рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] 19.12.2025 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення суду по суті заявлених вимог. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 04 серпня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №4863809 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі - Договір). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника 47214, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить розділ 10 Кредитного договору «Реквізити та підписи сторін». Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. кредитного договору сума кредиту складає 5000,00 грн. Строк кредитування - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору. Відповідно до п.п. 1.4., 1.4.1. Договору тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується у межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Згідно п. 1.4.2. Договору знижена процентна ставка становить 1,13% за кожен день користування кредитом та застосовується якщо клієнт до 02.09.2024 року (включно) сплатить кошти в сумі, не менше першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Відповідно до п. 1.5. Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредитування 9541,79% річних; за стандартною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 7095,94% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 32000,00 грн, за стандартною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 31437,50 грн (п. 1.6. Договору). Згідно з п. 2.1. Договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Відповідно до п. 2.2. Договору суму кредиту товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього Договору. Дата надання кредиту: 04.08.2024 або 05.08.2024. Згідно з п. 2.4. Договору кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п. 2.1. Договору (а.с.22-32). ТОВ «Універсальні платіжні рішення» повідомило ТОВ «Лінеура Україна» про успішне перерахування 04.08.2024 року о 14 год. 35 хв. на платіжну карту № [NUMBER] коштів у сумі 5000 гривень (а.с. 16). Повідомленням АТ КБ «Приватбанк» від 03.12.2025 року підтверджується, що на ім`я [PERSON] емітовано платіжну карту № [NUMBER] , на яку 04 серпня 2024 року зараховано 5000 грн (а.с. 117-119). 31.03.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було укладено Договір факторингу № 31/03/2025, згідно з умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 85-89) Відповідно до Витягу з Реєстрів боржників від 31.03.2025 року до Договору факторингу №31/03/2025 від 31.03.2025 року, в реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються, значиться боржник [PERSON] , кредитний договір № 4863809, сума заборгованості за основною сумою боргу - 5000,00 грн; сума заборгованості за відсотками 18000,00 грн, сума заборгованості за пенею, штрафами 2500,00 грн (а.с. 15). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права. Стосовно правонаступництва за борговими зобов`язаннями. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Досліджені судом докази, підтверджують, що ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за своїми правовими статусами відносяться до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, а тому договори відступлення права вимоги є обов`язковими для виконання. Також наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та сторонами не оспорюється факт переходу прав грошової вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за договором №4863809 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладеним 04.08.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] .. Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір №4863809 про надання коштів на умовах споживного кредиту від 04 серпня 2024 року в електронній формі, які підписані за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). Відповідно до умов договору ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу кошти в сумі 5000 грн. строком на 360 днів, а останній зобов`язувався повернути кошти, сплатити відсотки за користування ними, розмір яких визначений договором. 04 серпня 2024 року відповідачу були перераховані кредитні кошти в сумі 5000,00 грн. Отже, факт отримання відповідачем коштів у ТОВ «Лінеура Україна» суд вважає доведеним, крім цього зазначена обставина не заперечується відповідачем. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 4863809 від 04.08.2024 року, наданим ТОВ «Лінеура Україна», заборгованість складається із основного боргу 5000,00 грн, процентів 18000,00 грн, штрафні санкції 2500,00 грн, а всього 25500,00 грн (а.с. 40-43). Враховуючи, що отримані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не сплачені, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 5000,00 грн. основного боргу. Щодо стягнення процентів за користування кредитом, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22 квітня 2024 року); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (до 20 серпня 2024 року). Враховуючи, що кредитний договір було укладено 04.08.2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тому вказані норми повинні бути враховані під час укладення договору. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22 квітня 2024 року - не більше 1,5%, з 20 серпня 2024 року - не більше 1%. Таким чином умова укладеного між сторонами договору щодо встановлення стандартної процентної ставки у розмірі 1,5 % після 20 серпня 2024 року у порядку ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною. Згідно з розрахунком заборгованості складеним ТОВ «Лінеура Україна» загальний розмір заборгованості за процентами за період з 04.08.2024 року по 31.03.2025 року становить 18000,00 грн. Суд вважає обґрунтованим нарахування первинним кредитором процентів за період із 04 серпня 2024 року по 19 серпня 2024 року в розмірі 1200,00 грн, оскільки такий проведений із розрахунку процентної ставки 1,125% від тіла кредиту (5000,00х1,5%х16днів), що відповідає вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». В подальшому з 20 серпня 2024 року по 31 березня 2025 року первинним кредитором нарахування процентів проведено із застосуванням процентної ставки у розмірі 1,5 %. Проте суд повторює, що умова кредитного договору щодо застосування процентної ставки у розмірі 1,5 % після 20 серпня 2024 року є нікчемною. Враховуючи обмеження щодо розміру процентної ставки, розмір заборгованості за процентами за період з 20 серпня 2024 року по 31 березня 2025 року становить 11200,00 грн (5000,00х1%х224дні). Таким чином загальний розмір заборгованості за процентами за період з 04.08.2024 року по 31.03.2025 року становить 12400,00 грн. (1200,00+11200,00). Крім того, позивачем додатково здійснено нарахування процентів за договором за період з 31.03.2025 року по 29.07.2025 року на загальну суму 9000,00 грн, з розрахунку денної процентної ставки 1,5% від тіла кредиту (а.с. 44-45). Вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості по процентам за період з 31.03.2025 року по 29.07.2025 року суд бере до уваги наступне. Відповідно до п. 1.1. Договору Факторингу № 31/03/2025 від 31 березня2025 року Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору. Згідно з п. 1.2. вказаного договору Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2 та надходження Ціни Продажу у повному обсязі, відповідно до п.3.3 цього Договору, на рахунок Клієнта, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимог. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників Клієнта підтверджують факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості. За змістом розділу «Визначення термінів» договору факторингу № 31/03/2025 Заборгованість грошові зобов`язання Боржників перед Клієнтом, що містяться у Реєстрі Боржників, які належать до сплати Клієнту Боржниками у зв`язку з наданими кредитами. До заборгованості включається сума основного зобов`язання (повернення кредиту), плата за кредитом (плата за процентною ставкою), відповідальність за порушення грошових зобов`язань та інші платежі згідно кредитних договорів. Право вимоги права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) Заборгованостей з Боржників, які виникли на підставі кредитних договорів. Таким чином, враховуючи предмет договору факторингу від 31.03.2025 року, суд вважає, що у відповідача мали місце законні очікування того, що з передачею первісним кредитором фактору грошової вимоги, строк виконання якої настав, підстав для додаткового нарахування відсотків після цієї дати не буде, оскільки наведені обставини надавали право новому кредитору лише на нарахування процентів виключно в порядку, передбаченому положеннями статті 625 ЦК України. Нарахування процентів після укладення договору факторингу не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки передання можливе лише дійсного права вимоги, існуючого на момент передавання вимоги. Дана правова позиція викладена у Постанові Великої Палати ВС від 15.09.2022 року (справа № 910/12525/20) та від 04.06.2020 року (справа № 910/1755/19). Отже, аналізуючи зміст наведених умов договору факторингу в їх сукупності, суд констатує, що у ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача процентів за договором в сумі 9000,00 грн. Стосовно вимог про застосування судом положень частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України. Положеннями частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України визначено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому VI Iцього Кодексу. Вказаній нормі кореспондує положення частин одинадцятої, дванадцятої статі 26 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачений порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за механізмом (формулою) визначеним у цьому рішенні суду. Зокрема, визначено: якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі №911/952/22 вказала, що положення частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК Українитачастин одинадцятої, дванадцято їстатті 26 Закону «Про виконавче провадження» закріплюють механізм, який позбавляє кредитора необхідності звернення до суду з позовом щодо нарахування та стягнення відсотків та пені за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як був розглянутий по суті і задоволений його позов про стягнення боргу, відсотків, пені за невиконання того самого зобов`язання між тими ж сторонами. Застосування частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України полягає у продовженні нарахування відсотків (пені) поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті позовних вимог. Вони застосовуються лише в тих випадках, коли суд, розглянувши спір по суті, ухвалив рішення про застосування відсотків (пені). Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) охоплюються положеннями десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України. Натомість положення вказаної вище норми не передбачають права суду зазначити в рішенні про нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Вимог про стягнення з відповідача 3% річних в порядку ч.2 ст.625 ЦК Українипозивачем у позові не заявлено. Крім того, положеннями пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, передбачено: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Отже, підстави для застосування положень частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України відсутні. За таких обставин, позовна заява ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 17400,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 12400,00 грн заборгованість по процентам. У задоволенні решти позовних вимог, відмовити. Розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунокдержави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. та судового збору, сплаченого за подання позовної заяви в електронній формі з використанням системи «Електронний суд» у розмірі 2 422,40 грн. Позивачем 10 грудня 2024 року укладено договір про надання правової допомоги№10/12-2024 з адвокатом Столітнім М.М. (а.с. 83-84). Відповідно до Акту № 10818 прийому-передачі виконаних робіт згідно Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024 року, адвокатом Столітнім М.М. надані послуги, пов`язані із первинною консультацією, дослідженням документів, аналізом чинного законодавства, письмової консультації, підготовці пропозицій, складанням позовної заяви та інших документів, складання адвокатських запитів, складанням документів в суд 1 інстанції, представництво клієнта, в тому числі участь в судових засіданнях, на що витрачено 12 годин. Вартість послуг 10000,00 гривень (а.с. 46). У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial