Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 796715539 від 15.06.2019 року у розмірі 24606,38 грн., з яких 8977,28 грн. заборгованість за тілом кредиту, 15629,10 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, як кредитор, що набув права вимоги, а також просить стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.06.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено електронний договір № 796715539. На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор AS4X28F5, для підписання Кредитного договору № 796715539 від 15.06.2019 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 10030,00 грн.; строк кредитування 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 2557,80 грн., які нараховуються за ставкою 1,7 % від суми кредиту за кожний день користування ним. Загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 24606,38 грн., з яких 8977,28 грн. заборгованість за тілом кредиту, 15629,10 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Представник позивача в позовній заяві просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Ухвалою суду від 18.09.2025 року відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. 26.09.2025 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, згідно якого з наведеними у позовній заяві вимогами та обставинами вона катигорично не погоджується та вважає їх повністю необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Також зазначає, що позивач обгрунтовує свої вимоги нібито укладенням між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем електронного кредитного договору. При цьому, як єдиний доказ укладення договору, позивач посилається на використання відповідачем "електронного підпису одноразовим ідентифікатором". Натомість, відповідач заперечує факт укладення вказаного кредитного договору. Жодних дій, спрямованих на заповнення заявки, не вчиняла, з умовами договору не погоджувалася та, що найважливіше, не отримувала жодних коштів від первісного кредитора. Просить застосувати строк позовної давності. 24.09.2025 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив згідно якої зазначено, що при заповненні заявки на кредит відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням. Також зазначає, що електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідач підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором , отримав свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з договором на сайті Товариства в особистому кабінеті. 01.10.2025 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшла заява про застосування норм спеціального законодавства щодо захисту прав військовозобов`язаних та членів їх сімей, згідно якої відповідачка просить застосувати до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 1-2 та п. 15 ст. 18 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Також просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, враховуючи доводи, наведені у відзиві на позовну заяву та у цій заяві. 08.10.2025 року представником позивача до суду подано додаткові пояснення згідно яких зазначає, що відповідач являється членом родини військовослужбовця і надав відповідні документи у заяві. Однак кредитний договір № 796715539 був укладений 15.06.2019 року, в той час як згідно з свідоцтва про шлюб було укладено 22.08.2023 року, а отже після укладення кредитного договору і не виконання зобов`язань по ньому. Таким чином, до спірних правовідносин не застосовується ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". 27.10.2025 року до суду відповідачкою подано заяву, згідно якої [PERSON] просить відтермінувати розгляд справи для вияснення додаткових обставин. Також просить суд бути присутньою при розгляді справи. Ухвалою суду від 27.10.2025 року здійснено перехід з розгляду цивільної справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, явка яких визнана обов`язковою. За клопотанням представника позивача ухвалою від 03.11.2025 року витребувано у АТ КБ "Приват Банк" відомості щодо зарахування коштів [PERSON] .. Ухвалою суду від 03.11.2025 року відмовлено відповідачці у задоволені клопотання про витребування доказів, в зв`язку з витребуванням доказів згідно ухвали від 03.11.2025 року за клопотанням представника позивача у АТ КБ «Приватбанк» про зарахування коштів на картковий рахунок № [NUMBER] хх-хххх-7061 за період з 15.06.2019 року по 20.06.2019 року у сумі 10030,00 грн., що належить [PERSON] . 14.11.2025 року від відповідачки до суду надійшли додаткові докази згідно яких [PERSON] зазначає, що з виписки банківського рахунку за період 16.09.2029-20.06.2019 року, яка підтверджує те, що сума 10300 за цей період не надходила на її картку (що є вже дійсна) 5168-75хх-хххх-7061 ( [NUMBER] ). 26.11.2025 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшла виписка, згідно якої вбачається, що за період з 15.06.2019 року по 20.06.2019 року міститься зарахування на суму 10030,00 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] , що належить [PERSON] . 03.12.2025 року від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення у справі, згідно яких представник позивача зазначає, що відповідач надає виписку з банківського рахунку у період з 16.06.2019-20.06.2019, в той час як перерахування здійснювалося 15.06.2019 і правильнішим було б охоплювати період саме з 15.06.2019. В судові засідання призначені на 03.11.2025, 01.12.2025, 09.12.2025 та 22.12.2025 року сторони не з`явилися, причин неявки суду не повідомили. Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Судом під час розгляду справи з метою повного та всебічного встановлення обставин справи вжито заходів щодо переходу з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи в судовому засіданні з викликом сторін, однак сторони зазначеним не скористалися, в судове засідання не з`явилися, а тому суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно вимог ч.ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. У відповідності до приписів ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно приписів ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За правилом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків. За правилом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Положеннями ч. 1 ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За змістом ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20). Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Згідно вимог ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Судом встановлено, що 15.06.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено електронний договір № 796715539. На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор AS4X28F5, для підписання кредитного договору № 796715539 від 15.06.2019 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 10030,00 грн.; строк кредитування 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 2557,80 грн., які нараховуються за ставкою 1,7 % від суми кредиту за кожний день користування ним. 15.07.2019 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] уклали додаткову угоду до договору № 796715539 від 15.06.2019 року, згідно якої сторони продовжили строк на 30 днів, починаючи з 15.07.2019 року позичальник сплачує за користування кредитом 1,41 % в день від суми кредиту згідно даної додаткової угоди. 13.08.2019 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] уклали додаткову угоду до договору № 796715539 від 15.06.2019 року, згідно якої сторони продовжили строк на 29 днів, починаючи з 14.08.2019 року позичальник сплачує за користування кредитом 1,41 % в день від суми кредиту згідно даної додаткової угоди. 10.09.2019 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] уклали додаткову угоду до договору № 796715539 від 15.06.2019 року, згідно якої сторони продовжили строк на 28 днів, починаючи з 12.09.2019 року позичальник сплачує за користування кредитом 1,27 % в день від суми кредиту згідно даної додаткової угоди. 10.10.2019 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] уклали додаткову угоду до договору № 796715539 від 15.06.2019 року, згідно якої сторони продовжили строк на 30 днів, починаючи з 10.10.2019 року позичальник сплачує за користування кредитом 1,27 % в день від суми кредиту згідно даної додаткової угоди. З платіжного доручення від 15.06.2019 року встановлено, що 15.06.2019 року з рахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відкритого в АТ КБ "ПриватБанк", на кредитний рахунок № [NUMBER] за договором № 796715539 було проведено фінансову операцію по переказу [PERSON] коштів 10030,00 грн.. Крім того, згідно виписки АТ КБ «Приватбанк» від 15.11.2025 року вбачається, що за період з 15.06.2019 року по 20.06.2019 року наявне зарахування на суму 10030,00 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] , що належить [PERSON] . З досліджених доказів вбачається, що між первісним кредитором та [PERSON] виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, неодноразово продовжувалися та передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов та отримано кредитні кошти в розмірі обумовленому в договорі. Разом з тим, відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за період з 15.06.2019 року по 21.01.2020 року загальна вартість кредиту становила 45014,16 грн. з яких 10030,00 грн. заборгованість за основною сумою, яку зазначено як сплачену та 34984,16 грн. заборгованість за відсотками, яку зазначено як сплачену, а за вказаних обставин заборгованості за нарахованим тілом та процентами перед первісним кредитором не вбачається. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» станом на 31.08.2023 року загальна вартість кредиту становила 24606,38 грн. з яких 8977,28 грн. заборгованість за основною сумою, 15629,10 грн. заборгованість за відсотками, яку зазначено як сплачену 31.08.2023 року. Згідно наданої ТОВ «Юніт Капітал» виписки з особового рахунка за кредитним договором № 796715539 заборгованість [PERSON] станом на 25.06.2025 складає 36043,33 грн., з яких 8977,28 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту, 15629,10 грн. прострочена заборгованість за процентами, 11436,95 заборгованість за штрафними санкціями. Наданий суду виписка з особового рахунка за кредитним договором № 796715539 від 15.06.2019 року, складена позивачем, не є належним та допустимим доказом на підтвердження наявності загального залишку заборгованості у відповідачки за наданим кредитом та процентами, оскільки виписка не є первинним документом, який би підтверджував умови кредитування та суму заборгованості за договором про надання кредиту. Крім того, розрахунок ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Юніт Капітал» не узгоджується з розрахунком первісного кредитора та не є належним доказом заборгованості за кредитним договором, оскільки протирічать наданим розрахункам ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та будь-яких відомостей про повернення або не повернення кредитних кошті та процентів не містить, здійснений поза межами строків кредитування відповідно до умов укладеного договору та додаткових угод. Позивачем не доведено достатніми, належними, допустимими та достовірними доказами наявності заборгованості відповідачки. За вказаних обставин, суд не вбачає заборгованості відповідачки перед первісним кредитором, як за тілом кредиту так і за нарахованими процентами. Штрафні санції нараховані у позовній заяві у розмірі 11436,95 грн. до стягнення не заявлені, тому суд вирішує справу у межах заявлених позовних вимог. За змістом ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до приписів ч. 1 ст. 77, ч. 1 ст. 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд у постанові від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, що засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012, від 02.11.2021 року у справі №905/306/17). 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 62 від 21.01.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ "Таліон Плюс" отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 30310,16 грн. 28.11.2019 року «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. При цьому інші умови договору залишились без змін. 31.12.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року. 31.12.2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023 року. 31.12.2023 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024 року. З копії договору факторингу № 28/1118-01 також вбачається, що відступлення права вимоги відбувається за плату, на підставі відповідних реєстрів прав вимог. Водночас матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту оплати ТОВ "Таліон Плюс" грошових коштів ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за відступлення такого права. 05.08.2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04.08.2021 року. 03.08.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 2, яка продовжила строк дії договору факторингу до 31.12.2022 року. 30.12.2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 3, яка продовжила строк дії договору факторингу до 30.12.2024 року включно. При цьому інші умови договору залишаються без змін. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 року ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" отримало право вимоги до відповідачки на загальну суму 24606,38 грн., з яких заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 8977,28 грн., заборгованість по процентам 15629,10 грн.. 04.06.2025 року ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 04/06/25-Ю відповідно до умов якого на користь ТОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 796715539 від 15.06.2019 року. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 р. ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 36043,38 грн., з яких заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 8977,28 грн., заборгованість по процентам 15629,10 грн., пеня, штрафи - 11437,00 грн.. Відтак, сам по собі текст договору факторингу № 28/1118-01 та додаткових угод до нього, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» без доказів проведення оплати за цим договором, не підтверджує перехід права вимоги за кредитним договором № 796715539 від 15.06.2019 року укладеного між "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] . Виходячи з наведеного слідує, що позивач ТОВ «Юніт Капітал» не надав суду належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів переходу від первісного кредитора до нього, як до нового кредитора, на кожному етапі такої передачі права вимоги за кредитним договором № 796715539 від 15.06.2019 року, укладеного між "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] , що свідчить про відсутність у позивача права вимоги до відповідачки та є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову, незалежно від обґрунтованості вимог позивача по суті спору. З урахуванням наведених вище вимог законодавства, досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № 796715539 від 15.06.2019 року у розмірі 24606,38 грн. задоволенню не підлягають. Відповідачкою заявлено клопотання про відмову у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності позивачем. Відповідно до п. 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог, суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Оскільки, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з матеріальних підстав, то відповідно не підлягає задоволенню клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування судових витрат. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed