Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Позивачки [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про поділ спадкового майна та визнання права власності на нього. В позові зазначили, що [INFO] помер їх батько [PERSON] , після смерті якої залишилась спадщина, до складу якої увійшло наступне майно: будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,5 га, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,62 га та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,23 га, що розташовані на території Кодимської міської ради Подільського району Одеської області за межами села Писарівка, а також транспортний засіб ВАЗ 2150-120-20, 2006 року випуску. Позивачки являються спадкоємцями першої черги після померлого та прийняли спадщину, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через виниклий спір із відповідачкою, яка також прийняла спадщину після смерті [PERSON] . У зв`язку з цим позивачки не можуть захистити своє порушене право в позасудовому порядку, тому просили позов задовольнити, поділити між ними спадкове майно, визнавши за кожною з них право власності на частину нерухомого майна та за [PERSON] право власності на автомобіль. Також просили стягнути з відповідачки судові витрати. Ухвалою суду від 29.04.2025 року позовну заяву [PERSON] та [PERSON] залишено без руху та визначено строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 08.05.2025 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 26 травня 2025 року від відповідачки до суду надійшов відзив. У відзиві відповідачка зазначила, що позовні вимоги визнає частково. Свої заперечення обґрунтовує тим, що тривалий час проживала із померлим [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу і частина спадкового майна, зокрема будинок та автомобіль були придбані ними спільно, тому є спільною сумісною власністю. Вказала, що в провадженні Кодимського районного суду перебуває цивільна справа за її позовом до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільним сумісним майном та визнання права власності на майно, тож просила вимоги [PERSON] та [PERSON] задовольнити із врахуванням зазначено позову. Ухвалою суду від 27.05.2025 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 503/189/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності на майно, яка перебуває в провадженні Кодимського районного суду Одеської області. Ухвалою суду від 24.10.2025 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 10.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання 25.12.2025 року позивачки не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання 25.12.2025 року не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , повторно виданого 11.09.2024 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що позивачки, як доньки померлого, є спадкоємцями за законом першої черги, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.02.1996 року Писарівською сільською радою Кодимського району Одеської області, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.05.1994 року Писарівською сільською радою Кодимського району Одеської області та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 05.05.2018 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Зі змісту листа державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори Налдіної М.М. №285/02-14 від 12.05.2025 року встановлено, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] заведена спадкова справа №257/2024, на спадщину за законом 24.10.2024 року заявили доньки спадкодавця [PERSON] та [PERSON] , також на спадщину за законом 18.12.2024 року заявила співмешканка спадкодавця [PERSON] . Зазначене свідчить про прийняття сторонами у справі спадщини після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ст. 1278 ЦК України). В абзаці 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Судом встановлено, що державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори відмовлено позивачкам у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з тим, що на спадщину заявила [PERSON] та виниклими спірними питаннями між ними. Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22.09.2021 року, у справі №227/3750/19, вказав, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа має право звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, належним способом захисту прав спадкоємця є визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку, оскільки існують перешкоди для оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень ч.1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада. Враховуючи, що позивачкам відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, то відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» їх вимога про визнання права власності на спадкове майно підлягає судовому розгляду. Щодо позовної вимоги про поділ між позивачами житлового будинку [ADDRESS] та визнання права власності на нього судом встановлено наступне. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 11.09.2025 року у справі №503/189/25 (провадження №2/503/382/25) встановлення факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] у період щ 01.01.2004 року по день смерті останнього, а саме [INFO] ; визнано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; визнано за [PERSON] право власності на частину спірного будинку. Рішення не оскаржувалось, набрало законної сили 21.10.2025 року. Отже, будинок перебував у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] , тож до складу спадкового майна [PERSON] увійшла частина будинку. Відповідно, позивачкам, як донькам померлого і спадкоємцям першої черги належить до спадкування по частині спірного будинку. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову в цій частині та визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на частину спірного будинку в розмірі по частині кожній. Щодо решти позовних вимог суд дійшов наступних висновків. Із зазначеного вище рішення суду встановлено, що [PERSON] 26.05.2025 року подала до суду «доповнену позовну заяву» від 26.05.2025 року, яка була обґрунтована посиланнями на норму пункту 2 ч.2 ст. 49 ЦПК України, тобто фактично була її заявою про збільшення розміру позовних вимог, оскільки на відміну від змісту позовних заяв в редакціях від 04 і 14 лютого 2025 року містила в собі також позовну вимогу про визнання за нею права приватної власності на частину автомобіля марки ВАЗ 2150-120-20, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Однак, 16.06.2025 року ухвалою суду відмовлено у прийнятті до розгляду заяви [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог, відповідно автомобіль об`єктом спільної сумісної власності не визнавався. Крім того, до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло наступне майно: земельна ділянка площею 0,5 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5122584300:01:002:0621, яка знаходиться на території Кодимської міської ради Подільського району Одеської області за межами с. Писарівка (раніше територія Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області); земельна ділянка площею 1,62 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122584300:01:002:0163, яка знаходиться на території Кодимської міської ради Подільського району Одеської області за межами с. Писарівка (раніше територія Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області) та земельна ділянка площею 0,23 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122584300:01:002:0162, яка знаходиться на території Кодимської міської ради Подільського району Одеської області за межами с. Писарівка (раніше територія Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон та відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №416252409 від 04.03.2025 року. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.1, 5 ст.81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, за вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 2, ст. 10, ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial