Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

12 червня 2025 року адвокат Федулов Олександр Володимирович, який діє в інтересах [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастерпласт Україна», код ЄДРПОУ 33438138, треті особи, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , приватне акціонерне товариство «СК «УСГ», код ЄДРПОУ 30859524 та просить суд: - стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастерпласт Україна» на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 422 612 (чотириста двадцять дві тисячі шістсот дванадцять) гривень 77 коп.; - стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастерпласт Україна» на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 коп.; - вирішити питання судових витрат. Позовні вимоги мотивує тим, що 26.11.2024 приблизно об 10:54 год., на автодорозі сполученням «Київ-Чоп» на ділянці 590 км. + 250 м поблизу с. Пісочна Стрийського району Львівської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , транспортного засобу «Renault Megan», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та належного позивачу транспортного засобу «Renault Master», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, пасажир [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження а транспортні засоби - учасники дорожньо-транспортної пригоди отримали технічні пошкодження. Таким чином позивачу, внаслідок пошкодження належного їй на праві приватної власності транспортного засобу марки «Renault Master», реєстраційний номер [NUMBER] , було спричинено матеріальну та моральну шкоду. Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 05.05.2025 у справі №447/232/25 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. З огляду на вище викладене, оскільки власником транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», реєстраційний номер [NUMBER] є ТОВ «Мастерпласт Україна», а на момент настання дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебував у трудових відносинах з підприємством та здійснював доставку товару, позивач вважає відповідальним за спричинену шкоду ТОВ «Мастерпласт Україна», а своє право порушеним та за його захистом звернулась до суду. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив. Вважає розмір завданих збитків недоведеним, а висновок експерта Львівського НДЕКЦ МВС №СЕ-19/114-25/4504-АВ від 24.03.2025 неналежним та недопустимим доказом. При виконання висновку експертом не застосовувався порівняльний підхід, не визначалась сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися, а також висновок експерта виконаний без дотримання вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року за №53/5. Позовна вимога про стягнення на користь позивача моральної шкоди не підлягає до задоволення, оскільки не доведено передбачених ст.23, 1176 ЦПК України обставин і підстав, які зумовлюють наявність такої шкоди. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2025 року справа № 466/5504/25 передана судді Невойту П.С. Ухвалою від 12.06.2025 року справу прийнято до розгляду, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження з викликом сторін. 14.07.2025 року від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастерпласт Україна» Ламбрух О.С. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти задоволення позову. 31.07.2025 року від представника третьої особи ПАТ «СК «УСГ» Василевського О.Л. надійшли письмові пояснення з долученням матеріалів страхової справи. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши матеріали цивільної справи №466/5504/25, зібрані по справі докази суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.11.2024 приблизно об 10:54 год. на автодорозі сполученням «Київ-Чоп» на ділянці 590 км. + 250 м поблизу с. Пісочна Стрийського району Львівської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , транспортного засобу «Renault Megan», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та належного позивачу транспортного засобу «Renault Master», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, пасажир [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження а транспортні засоби - учасники дорожньо-транспортної пригоди отримали технічні пошкодження. Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 05.05.2025 у справі №447/232/25 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнено [PERSON] від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки, поклавши на нього наступні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи. Вирок набрав законної сили 05.06.2025 року. Власником транспортного засобу «Renault Master», реєстраційний номер [NUMBER] є позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Власником транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», реєстраційний номер [NUMBER] є відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Мастерпласт Україна», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Згідно з дослідженими в судовому засіданні листом генерального директора ТОВ «Мастерпласт Україна» від 11.04.2025, копіями наказу про прийняття на роботу №101 від 29.08.2024, трудової книжки [PERSON] , наказу про відрядження №КУ-0000635 від 26.11.2024, посвідчення про відрядження №КУ-0000635 від 26.11.2024, подорожнього листа вантажного автомобіля від 26.11.2024, фіскального чеку від 26.11.2024, станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебував у трудових відносинах із ТОВ «Мастерпласт Україна», де працював на посаді водія автотранспортних засобів та перебуваючи у відрядженні на автомобілі «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», реєстраційний номер [NUMBER] здійснював доставку товару за маршрутом: с. Великі Лази - м.Львів - с. Великі Лази. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», реєстраційний номер [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена у ПрАТ «Страхова компанія «УСГ», що підтверджується полісом №ЕР-220841899, із лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в сумі 160000 (сто шістдесят тисяч) гривень. 12.05.2025 ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» здійснила на користь позивача страхову виплату в сумі 160000 (сто шістдесят тисяч) гривень 00 коп., в якості страхового відшкодування за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди. З дослідженого в судовому засіданні висновку експерта №СЕ-19/114-25/4504-АВ від 24.03.2025, щодо визначення вартості матеріального збитку встановлено: 1) Мінімальна вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Renault Master», ідентифікаційний номер [NUMBER] , 2018 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 26.11.2024, в цінах станом на дату ДТП, становить: 992331,16 грн (дев`ятсот дев`яносто дві тисячі триста тридцять одна грн, 16 коп.). 2) Ринкова вартість автомобіля марки «Renault Master», 2018 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , з урахуванням наявних аварійних пошкоджень (в пошкодженому стані) отриманих внаслідок ДТП, що мала місце 26.11.2024, становить 50041,25 грн. (п`ятдесят тисяч сорок одна грн, 25 коп.). 3) Вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Renault Master», 2018 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, що мала місце 26.11.2024, становить 632654,02 грн (шістсот тридцять дві тисячі шістсот п`ятдесят чотири грн, 02 коп.). Відтак різниця між вартістю матеріального збитку та страховою виплатою складає 422 612 (чотириста двадцять дві тисячі шістсот дванадцять) гривень 77 коп. Суд не погоджується з думкою представника відповідча про неналежність і недопустимість як доказу висновку експерта Львівського НДЕКЦ МВС №СЕ-19/114-25/4504-АВ від 24.03.2025 виходячи із наступного. В тексі висновку експерта (сторінка 13, абзац 2, Розділ. Визначення ринкової вартості КТЗ), експертом вказано, що ринкова вартість досліджуваного КТЗ визначається методом порівняльного підходу, заснованим на аналізі цін ідентичних КТЗ. Дана обставина повністю нівелює посилання представника відповідача про незастосування порівняльного підходу. Крім того, відповідно до п. 7.17 методики оцінки КТЗ вартість утилізації автомобіля може визначатись у випадку, якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень. В даному випадку ринкова вартість автомобіля в пошкодженому стані це по суті його залишкова вартість відповідно до принципів оцінки викладених нормативних документах, що регламентують проведення транспортно-товарознавчих експертиз, таких як Національний стандарт №1, методика оцінки КТЗ, тощо. Ринкова вартість КТЗ в пошкодженому стані розглядається як сукупність складових, які мають спільні кінематичні, гідравлічні, електричні зв`язки, а не як повноцінний КТЗ, оскільки не має можливості використовуватися за прямими призначенням без обмежень. Судовим експертом, відповідно до поставленого запитання, була визначена саме ринкова вартість автомобіля в пошкодженому стані для його реалізації в зібраному стані, внаслідок чого всі ризики по прихованим пошкодженнях, а також витрати по розбиранню, діагностуванню та дефектуванню лягають на потенційного покупця. Не заслуговує на увагу і посилання про недотримання вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року за №53/5, оскільки така не поширюються на діяльність експерта Львівського НДЕКЦ МВС. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення Цивільного кодексу України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Таке зобов`язання виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року (справа №426/16825/16-ц). Виняток із загального правила, визначеного частиною другою статті 1187 ЦК України, викладено у частинах третій та четвертій цієї статті, відповідно до яких особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах; якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Зі свого боку, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України). З урахуванням викладеного Товариство з обмеженою відповідальністю «Мастерпласт Україна» як володілець транспортного засобу має нести обов`язок з відшкодування шкоди, завданої її працівником та суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення матеріальних збитків завданих внаслідок ДТП знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то суд приходить наступного висновку. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 вищевказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Виходячи з цього, суд вважає, що заявлена вимога про стягнення з відповідача ТОВ «Мастерпласт Україна» моральної шкоди у сумі 15000,00 грн., відповідає засадам розумності та справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що наступили для позивача, яка зазнала моральних, душевних страждань. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат. Щодо судового збору. У відповідності до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Як убачається з платіжної інструкції 0.0.4395290748.1 від 04.06.2025 про сплату судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім тисяч) гривень 00 коп. позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір, а тому такий має бути стягнуто з відповідача на користь позивача. Щодо витрат на залучення експерта Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. З копії рахунку-фактури №25-62 від 12.03.2025 Львівського НДКЦ МВС на суму 3820 (три тисячі вісімсот двадцять) гривень 32 коп. та платіжної інструкції №6С77-5В9Н-В4КВ-МВК7 від 13.03.2025 про оплату проведення експертизи на суму 3820 (три тисячі вісімсот двадцять) гривень 32 коп. вбачається, що позивач здійснив оплату за проведення експертизи, а тому така сума має бути стягнута з відповідача на користь позивача. Щодо витрат на правничу допомогу. Згідно положень ч.1 - 4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, суд приймає до уваги позицію викладену у додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року загалом, та зокрема щодо обов`язку доведення неспівмірності витрат, який покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Крім цього, щодо принципу змагальності, який знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) від 27.06.2018 року, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 753/15687/15-ц від 14.11.2018 року, № 753/15683/15 від 26.09.2018 року, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду №910/3929/18 від 18.06.2019 року. Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Як вбачається із матеріалів справи, сторона позивача у позовній заяві зазначила, що у зв`язку із розглядом справи понесла витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6479 (шість тисяч чотириста сімдесят дев`ять) гривень 68 коп. та очікує понести ще витрати на професійну правничу допомогу в сумі близько 33520 (тридцять три тисячі п`ятсот двадцять) гривень 32 коп. На підтвердження надання правничої допомоги у визначеному розмірі, до матеріалів справи долучено: - копію договору про надання правової допомоги від 21.12.2024 року, укладеного між адвокатом Федуловом О. В. та [PERSON] , за змістом п. 4.1 якого клієнт зобов`язується виплатити адвокатові за надання юридичної допомоги гонорар, сума якого встановлюється за домовленістю у Додатку до договору; - копію Акта погодження переліку та вартості послуг згідно договору від 21.12.2025 року, згідно якого, сторони погодили розмір гонорару у розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень. - копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 517 на ім`я Федулов О. В.; - копію Ордера на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1375728; - копію Акта №1 виконаних робіт (наданих послуг) від 30.05.2025 року; - копію платіжної інструкції № 1.102023695.1 від 05.03.2025 року на суму 8300 (вісім тисяч триста) гривень 00 коп.; - копію платіжної інструкції №@2PL982728 від 19.05.2025 року на суму 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп.; Суд враховує, що втручання у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому у положеннях ст.627 ЦК України, принципу «pacta sunt servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/15191/19 від 01.10.2020 року). Відповідачем під час судового розгляду справи заперечувалися як позовні вимоги, так і розмір наданих правових послуг. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової Постанови Великої Палати Верховного Суду № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) від 19.02.2020 року. Також Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, усі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial