Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

08.01.2025 представник позивача адвокат Касянчук С.В. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом, в якому просив суд: - стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 573 700 грн., які були отримані відповідачем внаслідок укладення Договору купівлі-продажу земельної ділянки та інфляційне збільшення -262509,49 грн., штрафні санкції 56345, 25 грн., та судові витрати. 17.04.2025 представник відповідача - адвокат Ковальчук Ю.М. збільшила позовні вимоги та просила суд: -стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 997015, 00 грн., з яких, основна сума заборгованості 573 700 грн., інфляційне збільшення 356357, 14 грн., штрафні санкції 66957, 86 грн. та судові витрати в вигляді судового збору 10136,74 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] будучи власником земельної ділянки кадастровий номер 1810136300:10:050:0031, яка розташована за адресою: [ADDRESS] мав намір продати її за 24 500 доларів США, що за курсом на день укладення договору становило 657 090 гривень. Для продажу земельної ділянки він видав довіреність, якою уповноважив [PERSON] ( далі Відповідач) на продаж вказаної ділянки за ціною та на умовах відомих Відповідачеві всю належну Позивачеві земельну ділянку. Відповідач продав земельну ділянку за ціною 255 670, 00 грн., проте жодних грошових коштів йому не віддав, з огляду на що представник позивача звернувся до суду. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 17.01.2025 постановлено відкрити провадження у справі та здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, також призначено підготовче чудове засідання на 19.02.2025 о 10:30 год., яке не відбулося через неявку сторін ( а.с.69), підготовче судове засідання відкладено на 20.03.2025. 20.03.2025, розгляд справи не відбувся через хворобу відповідача та клопотання представника позивача про відкладення судового засідання ( а.с.75-76, 185), підготовче судове засідання відкладено на 21.04.2025. 21.04.2025 підготовче судове засідання не відбулося через замінування суд (а.с.116), підготовче судове засідання відкладено на 22.05.2025. 22.05.2025 суд розпочав підготовче судове засідання та оголосив перерву за клопотанням представника позивача до 04.06.2025 (а.с.189-190) 04.06.2025 підготовче судове засідання не відбулося через повітряну тривогу (а.с.200), та було призначене на 19.06.2025. 19.06.2025 представники сторін до суду не з`явились та надали заяви про закриття підготовчого провадження у справі (а.с.205-206). 16.06.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду на 15.07.2025 (а.с.209). Під час підготовчого провадження, а саме 20.04.2025 представник відповідача надав відзив на позовну заяву в якому вказано, що відповідач не визнає позов. Він не заперечує, що дійсно отримав від позивача довіреність 19.08.2020 на продаж земельної ділянки кадастровий номер 1810136300:10:050:0031, яка розташована за адресою: Житомирська область, м. Житомир, вулиця Барашівська 11-г. 19.02.2021 він уклав від імені позивача договір купівлі продажу земельної ділянки за 255670,00 грн. що, було визначено експертною оцінкою землі, гроші продавець отримав від покупця повністю до підписання договору. З огляду на викладене просять відмовити в задоволені позову (а.с.103-111). 25.04.2025 представник позивача адвокат Ю. Ковальчук подала відповідь на відзив в якому вказано, що відзив подано з порушенням строку та що доводи про передачу грошей не відповідають дійсності. Крім того відповідач самовільно продав земельну ділянку за ціною, яка вдвічі менша від ціни, що обумовлена між [PERSON] та [PERSON] . При цьому відповідач не ставив до відома позивача, що готує документи для продажу землі. Про такий продаж позивач дізнався випадково моніторячи реєстри ДЗК, що підтверджують копії витягів. Також вказується, що відповідачем порушено ст. 1006 ЦК України де вказано, що повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. З огляду на викладене просять позов задовольнити, а відзив представника відповідача не брати до уваги. 26.05.2025 представник позивача подав додаткові пояснення по справ та вказав, що позивач попередньо уклав договір про намір, який мав усі ознаки купівлі-продажу та в ньому було вказана конкретну суму продажу, отже відповідач знав за яку саме ціну хоче продати землю, проте вчинив дії, які виходять за межі повноважень (а.с.191-196). Щодо відзиву на позов. Ухвалу про відкриття провадження у справі від 17.01.2025 та позов з додатками відповідачу направлено засобами поштового зв`язку за місцем його реєстрації. Згідно матеріалів справи він їх не отримав, оскільки згідно довідки Укрпошти від 31.01.2025 бу відсутній за вказаною адресою (а.с.65-66). 25.02.2025 позов з додатками та повістку-виклик до суду на 20.03.2025 відповідачу направлено засобами поштового зв`язку за місцем його реєстрації (а.с.70-72), які він знову не отримав, оскільки згідно довідки Укрпошти від 03.03.2025 був відсутній за вказаною адресою. 04.04.2025 до суду подано заяву представником відповідача адвокатом Радченко О.Ю. про можливість ознайомитися зі справо. №296/221/25 (а.с.87). 09.04.2025 представник відповідача ознайомився зі справою та отримав позов з додатками, про що свідчить підпис представника Радченка О.Ю. в довідковому листі до справи. 20.04.2025, тобто на 11 день після ознайомлення зі справою та отримання копії позову з додатками представник відповідача, через підсистему «Електронний суд» подав, заперечення проти позову, що відповідає приписам ухвали суду про 15-ти денний строк на подачу заперечень з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Таким чином суд констатує, що відзив на позов подано у визначений ст. 178 ЦПК України строк та підстав не приймати його не має. Під час розгляду справи по суті позивач надав пояснення та стверджував, що 19.08.2020 уповноважив Носенка Д.Є. на продаж його земельної ділянки площею 0,1 (нуль цілих один десятий) га, кадастровий номер 1810136300:10:050:0031, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Носенко без його відома продав землю його сусідам, за ціною, в декілька раз нижче від тієї за яку він хотів її продати та навіть ті гроші не віддав. Відповідач також надав свої пояснення в яких вказав, що дійсно отримав довіреність від позивача на продаж його землі. Ця земельна ділянка була спірною її ніхто не хотів брати через конфлікт між позивачем та його сусідами. Він повідомив позивача, що за неї дають 12 тисяч доларів не більше. Позивач погодився на це, він віддав йому гроші ще до укладення договору у нотаріуса про що чітко вказано в договорі купівлі-продажу. Коли пройшов деякий час позивач почав його переслідувати та вимагати гроші, бо йому начебто запропонували за землю більшу суму, близько 20 тисяч доларів. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив обставини справи та визначив правовідносини, що склались між сторонами. 15.06.2020 між [PERSON] , як продавцем та [PERSON] , як покупцем, було укладено у простій письмовій формі договір про наміри, щодо купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до вказаного договору у виконанні намірів здійснити угоду про відчуження об`єкту нерухомості продавець зобов`язаний передати у власність (продати) нерухоме майно, а саме : ділянку за адресою [ADDRESS] , а покупець прийняти у власність (купити) вказаний об`єкт на умовах, викладених у цьому договорі, до 20.06.2020 включно. Згідно п. 1.3. вищевказаного договору, загальна вартість об`єкту нерухомості встановлена продавцем та складає 657090,00 грн., що за курсом НБУ на день укладення цього договору еквівалентна 24500 доларів США. Відповідно до пунктів 1.5., 1.6. вищевказаного договору, цим договором продавець підтвердив факт отримання від покупця в якості авансу з метою забезпечення виконання умов цього договору грошову суму 13450 грн.. що за курсом НБУ на день укладення цього договору еквівалентна 500 доларів США, яка отримана продавцем від покупця до підписання цього договору. Цим договором продавець підтвердив, шо отримана грошова сума входить в загальну вартість об`єкту нерухомості, та враховується при кінцевому розрахунку між сторонами у день нотаріального посвідчення договору про відчуження об`єкту нерухомості (а.с.8-10). 19.08.2020 [PERSON] уповноважив [PERSON] продати за ціну та на умовах йому відомих всю належну йому земельну ділянку площею 0,1 (нуль цілих один десятий) га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1810136300:10:050:0031, про що свідчить довіреність посвідчена нотаріусом Сєтак В.Я. (а.с.11). 19.02.2021 [PERSON] від імені [PERSON] уклав Договір купівлі-продажу з [PERSON] (Покупець), який посвідчено приватним нотаріусом міського нотаріального округу Житомирської області Слюсар В.В., зареєстровано в реєстрі за №189. Відповідно до даного Договору об`єктом купівлі-продажу виступила земельна ділянка загальною площею 0,1 (нуль цілих одна десята) га, кадастровий номер 1810136300:10:050:0031, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за ціною 255 670, 00 грн. (двісті п`ятдесят п`ять тисяч шістсот сімдесят гривень нуль копійок). Крім того, згідно п. 3 цього Договору, продавець отримав в покупця гроші повністю до підписання цього Договору. Згідно висновку про вартість майна, складеного 26.12.2022 суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , загальна ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 0,1 га, за адресою : [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1810136300:10:050:0031, може становити 573700 грн. (а.с.15-21). 28.05.2024 позивачем направлено на адресу відповідача претензію про повернення коштів (а.с.22). Позивач періодично перевіряв відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 1810136300:10:050:0031 про що свідчить інформація з Державного земельного кадастру та 01.03.2021 дізнався, що її власником вказано [PERSON] (а.с.152-173). Таким чином суд встановив, що сторона позивача вважає, що відповідач [PERSON] отримав та зберігає грошові кошти отримані внаслідок укладення договору купівлі-продажу від 19.02.2021 земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 1810136300:10:050:0031, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , які мають бути стягнуті з нього з урахуванням інфляційних втрат та штрафу. Вказані норми регулюються нормами ЦК України. Розглянувши спір, що виник між сторонами суд прийшов до наступного. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Строк довіреності встановлюється у довіреності (ст. 247 ЦК України). Зі ст. 530 ЦК України вбачається, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежного від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконного набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначена на момент розгляду судом справи про повернення майна. Положення даних статей застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц викладено позицію про те, що : зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають з наявності трьох умов : набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Згідно висновків, викладених у постанові Верховного суду від 28.01.2020 у справі №910/16664/18, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилучені в особи набувача її майна, що набуто поза мажами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтується на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Згідно із постановою Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №201/6498/20, набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає в тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язання із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визначається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадання правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадання підстави набуття (збереження) може бути встановлення в ході судового розгляду обставин, які підтверджуватимуть безпідставність набуття (збереження) відповідного майна чи коштів особою. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Главою 17 ЦК України унормовано правовідносини представництва при здійсненні правочинів. Згідно з частинами першою та третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. При цьому здійснення повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї (постанова Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 360/1742/18). За своєю правовою природою довіреністю є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16). Відповідно до частини 1 статті 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина 1 статті 237 ЦК України). Частинами першою та другою статті 238 ЦК України встановлено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 ЦК України). Статтею 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, може в будь який час її скасувати. Припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляє. Довіреність від 19.08.2020, яку видано з дотриманням положень статті 245 ЦК України, не було припинено та/або скасовано довірителем, а отже, з урахуванням її змісту, наділяли Носенка Д.Є. повноваженнями для укладання договору купівлі продажу земельної ділянки. 19 лютого 2021 року [PERSON] від імені позивача уклав нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки з [PERSON] за ціною 255670,00 грн. Продавець отримав від покупця кошти повністю до підписання цього договору. Договір купівлі- продажу було укладено та підписано [PERSON] . Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частинами першою- третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України). Отже, вказані норми цивільного права свідчать про те, що правочин може бути визнано недійсним, якщо волевиявлення учасника правочину не є вільним, не відповідає його внутрішній волі. Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює. Сторони не заперечують, що 19.08.2020 позивач уповноважив [PERSON] (далі Відповідач) на продаж за ціною та на умовах відомих Відповідачеві всю належну Позивачеві земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 1810136300:10:050:0031, яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом видачі довіреності, що посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сетак В.Я зареєстровано в реєстрі за № 7658 (далі - Довіреність). Довіреність видана строком один рік, тобто до 19.08.2021. Спірним є сума за яку мав бути вчинений правочин. Так видаючи довіреність позивач вказав, що уповноважує відповідача на продаж земельної ділянки «за ціну та на умовах йому відомих» тобто довіреність не містила конкретної суми за яку позивач уповноважив відповідача продати земельну ділянку. Видаючи довіреність [PERSON] , як повнолітня та дієздатна особа, повинен був розуміти правові наслідки своїх дій та те, що він наділив [PERSON] , правом продажу належного йому майна на умовах, визначених повіреним. При цьому позивач не довів суду, що [PERSON] знав про договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 15.06.2020 та що саме він має при продажі земельної ділянки отримати за неї не менше 657090,00 грн. Даний договір містить лише підписи [PERSON] та [PERSON] . Натомість доведеним є те, що за договором купівлі продажу від 19.02.2021 отримав 255670,00 грн. і це [PERSON] . Так у ст. 1006 ЦК України вказано, що повірений зобов`язаний: 1)повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2)після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3)негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. При цьому відповідач не надав суду будь-яких доказів, що він передав гроші в сумі 255670,00 грн отриманих від продажу земельної ділянки власнику земельної ділянки [PERSON] .. Отже, суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 255670,00 грн. за продаж [PERSON] земельної ділянки, так як відповідач не довів, що передав їх позивачу у зв`язку з виконанням доручення від 19.08.2020, а отже він зберігає їх у себе принаймні з 19.02.2021 без належної правової підстави, оскільки в договорі вказано, що вони отримані до укладення договору. Щодо інфляційних втрат та 3% річних. За приписами ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. [PERSON] після виконання доручення, як повірений був зобов`язаний на підставі ч.3 ст.1006 ЦК України негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення проте, як встановлено судом цього не вчинив. Так ст.625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). За змістом вищенаведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23). Інфляційні втрати та проценти річних є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання і входять до складу такого зобов`язання таких висновків послідовно дотримується Верховний суд. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі 903/602/24 зазначила, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Щодо розрахунку 3% Розраховується за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] х [Процентна ставка (%)] / 100% х [Кількість днів] / [Кількість днів у році] Де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] проценти річних; [Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] - кількість днів у календарному році. Період розрахунку: з 19.02.2021 року по 31.12.2021 року - 316 днів [Проценти] = 255 670,00 грн (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) / 100% х 316 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 6 640, 42 грн. Період розрахунку: з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року - 365 днів [Проценти] = 255 670,00 грн (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) / 100% х 365 (кількість днів) /365 (днів у році) = 7 670,10 грн Період розрахунку: з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року - 365 днів [Проценти] = 255 670,00 грн (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) /365 (днів у році) = 7 670,10 грн. Період розрахунку: з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року - 366 днів [Проценти] = 255 670,00 грн. (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 366 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 7 670,10 грн. Період розрахунку: з 01.01.2025 року по 08.01.2025 року - 8 днів [Проценти] = 255 670,00 грн (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) / 100% х 8 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 168,11 грн. Загалом за період з 19.02.2021 по 08.01.2025 (день звернення до суду) відповідач має сплатити 29818,83 грн за 1420 день заборгованості. Розрахунок інфляційних втрат. З розрахунку виключено неповні місяці -лютий 2021 та січень 2025 Березень 2021-101,70; квітень 2021-100,70; травень 2021-101,30; червень 2021-100,20; липень 2021-100,10; серпень 2021-99,80; вересень 2021-101,20; жовтень 2021-100,90; листопад 2021-100,80; грудень 2021-100,60; січень 2022-101,30; лютий 2022-101,60; березень 2022-104,50; квітень 2022-103,10; травень 2022-102,70; червень 2022-103,10; липень 2022-100,70; серпень 2022-101,10; вересень 2022-101,90; жовтень 2022-102,50; листопад 2022-100,70; грудень 2022-100,70; січень 2023-100,80; лютий 2023-100,70; березень 2023-101,50; квітень 2023-100,20; травень 2023-100,50; червень 2023-100,80; липень 2023-99,40; серпень 2023-98,60; вересень 2023-100,50; жовтень 2023-100,80; листопад 2023-100,50; грудень 2023-100,70; січень 2024-100,40; лютий 2024-100,30; березень 2024-100,50; квітень 2024-100,20; травень 2024-100,60; червень 2024-102,20; липень 2024-100,00; серпень 2024-100,60; вересень 2024-101,50; жовтень 2024-101,80; листопад 2024-101,90; грудень 2024-101,40 Розрахунок здійснюється за формулою IIC (II1: 100) x ( II2: 100) x ( II3: 100) x ... (IIZ : 100). ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ....... 11Z - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) х (99,80 : 100) x (101,20: 100) x (100,90: 100) x (100,80: 100) x (100,60: 100) x (101,30: 100) x (101,60: 100) x (104,50: 100) x (103,10: 100) x (102,70: 100) x (103,10: 100) x (100,70: 100) x (101,10: 100) x (101,90 100) x (102,50: 100) x (100,70: 100) x (100,70: 100) x (100,80: 100) x (100,70: 100) x (101,50: 100) x (100,20: 100) x (100,50: 100) x (100,80: 100) x (99,40: 100) x (98,60: 100) x (100,50 : 100) x (100,80: 100) x (100,50: 100) x (100,70 100) x (100,40: 100) x (100,30: 100) x (100,50 : 100) x (100,20: 100) x (100,60: 100) x (102,20: 100) x (100,00 : 100) x (100,60: 100) x (101,50: 100) x (101,80: 100) x (101,90: 100) x (101,40: 100) = 1.60193270 Інфляційне збільшення: 255 670,00 х 1.60193270 - 255670,00 = 153896,13 грн. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 439 394,96 грн. з яких: 255 670,00 грн - грошові кошти отримані відповідачем за продаж земельної ділянки; - 29 818,83 грн - 3% річних; - 153 896,13 грн. - інфляційні втрати. Підстав для зменшення інфляційних втрат та 3% річних суд не вбачає. Щодо судових витрат. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив 17.12.2024 9086,20 грн. та 17.04.2025 1211,20 грн., що сукупно склало 10297, 40 грн. Оскільки позов задоволено частково то з відповідача на користь позивача підлягає - 4538,17 грн. стягнено ( 439394,96 грн.: 997015, 00грн. х 10297, 40 грн = 4538,17 грн.)

Outcome: partial