Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

В листопаді 2025 року заявниця [PERSON] звернулася в суд з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. У заяві вона вказала, що звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (сервісний центр № 12, м. Чортків) з метою призначення пенсії за віком, подавши необхідні документи. Однак, територіальний орган ПФУ виявив невідповідність в документах, що посвідчує особу заявниці (паспорт) супроти трудової книжки серії [NUMBER] та трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] , у яких містяться запис її прізвища російською мовою - « [PERSON] / [PERSON] » та з неточною і неповною датою її народження. Відтак, пенсійним органом в усній формі заявниці було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту належності правовстановлюючого документа, оскільки стосується трудової діяльності та визначення страхового стажу особи, слугувало підставою для звернення до суду. Представник заявниці [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримує, просить задовольнити з підстав, які викладені у заяві. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи заінтересована особа повідомлена належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника заявниці, вивчивши та дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] народилася [INFO] в с. Раковець Богородчанського району Івано-Франківської області, що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим 10 лютого 2000 року Чортківським РВ УМВС України в Тернопільській області. Згідно дубліката фізичної особи - платника податків, виданого 27.02.2004 Чортківським ДПІ, [PERSON] присвоєно ідентифікаційний номер [NUMBER] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [INFO] в с. Раковець Богородчанського району Івано-Франківської області народилася [PERSON] . В трудовій книжці серії [NUMBER] від 20.08.1986 зазначено російською мовою, що вона належить « [PERSON] », [INFO] . Крім того, трудова книжка колгоспника серії [NUMBER] заповнена російською мовою на ім`я « [PERSON] », 1962 року народження, дата заповнення 17.01.1980 р., у трудовій книжці міститься запис, що трудові відносини в колгоспі ім. Леніна мали місце з 17.01.1981 по 13.08.1986 (виправлення року приймання на роботу з 1980 на 1981). Відповідно до розрахунку страхового стажу пенсійного органу за формою РС-право від 17.06.2025 року до стажу [PERSON] , [INFO] , зараховано періоди догляду за дитиною до досягнення 3 років, а саме з 19.11.1978 по 18.11.1981 та з 01.10.1982 по 30.09.1985. Факт народження дітей заявниці підтверджено свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 02.12.1978 відносно [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 12.11.1982 відносно [PERSON] , [INFO] , батьками яких є: [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа, який необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. При цьому, в даному випадку рішення суду не замінює собою документа, а лише підтверджує належність такого документу заявнику, що у подальшому надасть йому можливість на виникнення, зміну та припинення охоронюваних законом прав, свобод та інтересів, а також здійснення особистих майнових чи немайнових прав, які належать йому відповідно до положень ст. 46 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. З огляду на викладене, а також те, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу заявниці потрібно для того, щоб вона мала можливість на призначення пенсії, а законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, тому суд приходить до переконання, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючих документів підлягає до задоволення.

Outcome: approved