Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

04.10.2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» в особі представника адвоката Крюкової М.В. звернулось до суду з позовною заявою, сформованою в системі «Електронний суд», про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 39360,00 грн., інфляційних витрат в розмірі 10391,04 грн., 3% річних в сумі 1986,30 грн., сплаченого судового збору у розмірі 2147,20 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Позов мотивований тим, що 18.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено електронний договір №4638652 про надання споживчого кредиту відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020 року та розміщених на їх сайті. За умовами вказаного кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 12 000 грн. 00 грн., строк кредиту 30 днів., дата повернення кредиту 17.09.2021 вказується в графіку платежів, що є додатком №1 цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього договору. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед позичальницею за кредитним договором виконав, надавши кредит в сумі 12 000 грн. 00 коп. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки. Відповідно до п. 1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день застосовується в межах строку кредиту, вказаного п. 1.4 цього договору. 17.09.2021 року відповідачка здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 684,00 грн. У зв`язку з чим відповідно до пунктів 1.4 та 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 17.10.2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії договору, у зв`язку з чим відповідно до п.4.3 кредитного договору його було авто пролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль. Надалі відповідачка оплати за кредитним договором не здійснювала. Враховуючи невиконання відповідачкою боргових зобов`язань перед кредитором 21.06.2022 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу № 21-06/2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідачку шляхом направлення на електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення. До ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 18.08.2021 за №4638652 у розмірі 39360,00 грн., яка складається із: заборгованості за кредитним договором в розмірі 12 000 грн. 00 коп., суми процентів за користування кредитом -27360 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки, разом зі сплаченим судовим збором в сумі 2147 грн. 20 коп., та витратами за правничу (правову) допомогу в сумі 10000 грн. 00 коп. Крім того, просить стягнути з відповідачки інфляційні витрати за весь час прострочення зобов`язання: за період з лютого 2022 року по квітень 2023 року в розмірі 10391,04 грн. та 3% річних в сумі 1986,30 грн. Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 05.10.2023 відкрито провадження у справі та визначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. 11.12.2023 року до суду надійшла заява представника відповідачки [PERSON] адвоката Іванова О.А., з яким відповідачка уклала договір про надання правової допомоги в цивільному провадженні від 08.12.2023 року (а.с.79-81 зворот). Згідно матеріалів справи адвокат Іванов О.А. ознайомився з матеріалами справи та отримав копію позовної заяви 18.12.2023 року (а.с. 79, аркуш 3 обкладинки справи) Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 03.06.2024 року підготовче засідання закрито і справа призначена до розгляду по суті. Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 26 серпня 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задоволено частково: стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором №4638652 від 18.08.2021 року в розмірі 39360 грн., інфляційні витрати в розмірі 10391,04 грн., 3% річних в сумі 1986,30грн., а також судові витрати в сумі 2147,20 грн. У стягненні витрат на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 10000 грн. відмовлено (а.с.107-111). Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 13.03.2025 року вказане заочне рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 26.08. 2024 року скасовано в порядку вимог ст. 288 ЦПК України та розгляд справи призначенов загальному позоовному провадженні.(а.с.168). Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 03.06.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.186). 28.07.29025 року через підсистему «Електронний суд представником [PERSON] - адвокатом Пекареніним А.А. подані додаткові пояснення у справі, в яких міститься прохання про відмову у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» з посиланням на те, що позивач не надав належних доказів, які підтверджують факт укладення договору саме відповідачкою. Використання одноразового ідентифікатора С606924 не доводить, що саме відповідачка здійснювала підписання договору, оскільки такі дії могли бути виконані третіми особами. У такому випадку має місце і відсутність процедури ідентифікації і верифікації особи. Позивачем не надано доказів, що відповідчка вчинила певну сукупність дій , спрямовану на отримання кредиту відповідно до укладеного кредитного договору, та отримала кредитні кошти за вказаним договором; відсутні докази про належність відповідачці кредитної картки. Вважає, що [PERSON] було введено в оману, бо умови договору містять приховані штрафні санкції та відсоткові ставки, які не були відомі [PERSON] на момент підписання заявки, тож відсоткова ставка є надмірною та порушує принцип добросовісності, передбачений ст. 509 ЦК України. Також зазначає, що позивач нархував 3% річних за порушення строку виконання зобовязання з лютого 2022 року, тобто відповідачці одночасно нараховувались і відсотки, передбачені ст. 1048 ЦК України, і ст. 625 ЦК України за один і той же період, що є неправомірним. Також посилається на те, що з урахуванням того, що за умовами кредитного договору строк його дії не міг перевищувати 120 днів (30 днів + 90 днів автопролонгації), а подальше продовження строку дії договору сторонами не погоджувалось та суперечить умовам договору, тож дії щодо списання процентів та нарахуваннянових процентів здійснені позичальником вже після спливу строку кредитування, одже такі проценти стягненню з відповідачки не підлягають. Посилається й на те, щопозивачем не надано достовірних доказів для підтвердження факту відступлення права вимоги до відповідачки за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. В поданих до суду заявах просить проводити розгляд справи без його участі. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Пекаренін А.А. в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. Заяв, клопотань до суду від сторони відповідача до суду не надходило. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 18.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено електронний договір №4638652 про надання споживчого кредиту відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020 року та розміщених на сайті товариства. Пунктом 1.4 кредитного договору №4638652 від 18.08.2021 року передбачено, що строк кредиту складає 30 днів. Згідно п. 1.5.1 договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору. У п.2.1 договору зазначено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Згідно Додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту №4638652 від 18.08.2021 року сторони погодили таблицю обчислення вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, зі змісту якої вбачається, що загальна вартість кредиту складе 18840 грн., проценти за користування кредитом складуть 6840 грн. Пунктом 4.2.1 кредитного договору передбачено, що споживач, у випадку ящо заборговансіть за кредитом складає не менше 400 грн.(включно) може ініцювати продовження строку користування кредитом, відповідно до пп. 4.2.2 Договору. Пунктом 4.2.2. договору №4638652 від 18.08.2021 року про надання споживчого кредиту передбачено, що пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дійспоживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із вказаних способів. В іншому разі здійснений споживачем платіж буде розцінений товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом. Отже, сторони погодили зазначені умови і доказів того, що [PERSON] повідомляла товариство про небажання продовження строку користування кредитом, матеріали справи не містять. ТОВ «Авентус Україна» виконано свої зобов`язання за договором та перерахувало на картку № [NUMBER] , номер якої надано позичальницею та вказано в кредитному договорі, кредитні кошти в сумі 12 000 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 29.06.2022 року, відповідно до змісту якої на рахунок відповідачки [NUMBER] було перераховано суму коштів у розмірі 12 000 грн., № транзакції 979912275. Згідно інформації, наданої АТ КБ «Приватбанк» на запит суду, на ім`я[PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), на яку здійснено переказ коштів 18.08.2021 в сумі 12 000,00 грн. Виходячи з наведеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 12 000,00 грн. Пунктом 4.2.3 кредитного договору встановлено, що товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі. Відповідно до п.4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один календарний день , що слідує за закінченням такого строку, але не більше ніж 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2 - 4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Як вбачається з розрахунку заборгованості (картка обліку договору) 17.09.2021 року позивачка здійснила часткове погашення кредиту в сумі 684,00 грн., таким чином, як вказано позивачем, строк кредитного договору у зв`язку зі сплатою розміру нарахованих процентів було пролонговано на 30 днів з 18.09.2021 року до 17.10.2021 року на підставі пунктів 1.4 та 4.2.2 кредитного договору зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 17.10.2021 року відповідачка свої зобовязання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, дія останнього відповідно до п.4.3 було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль. Крім того, повідомлення про автопролонгацію було надіслано відповідачці до її особистого кабінету. Надалі відповідачка оплату за кредитним договором не здійснювала. Всі зазначені дані відображено у картці обліку договору, що надана до позовної заяви та є належним та допустимим доказом у справі. Підписуючи цей договір, [PERSON] підтвердила, що з укладенням цього договору їй в чіткій та зрозумілій формі надана інформація відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно дост. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» розміщена на Веб-сайті. Позичальник ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику(п.10.8). Також [PERSON] підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С606924, 18.08.2021 року Паспорт споживчого кредиту, що містить основні умови кредитування (а.с. 19-21,33-35). Посилання представника відповідачки [PERSON] - адвоката Пекареніна А.А. на те, що з урахуванням того, що за умовами кредитного договору строк його дії не міг перевищувати 120 днів (30 днів + 90 днів автопролонгації), а подальше продовження строку дії договору сторонами не погоджувалось та суперечить умовам договору, тож дії щодо списання процентів та нарахування нових процентів здійснені позичальником вже після спливу строку кредитування, суд вважає помилковими. Стороною відповідача не враховано, що після спливу строку кредитування 17.09.2021 року строк договору був пролонгований ще на 30 днів у звязку з оплатою відповідачкою 17.09.2021 року процентів в розмірі 684,00 грн., і лише 17.10.2021 року строк дії договору був автопролонгований ще на 90 днів. Тобто у межах вказаного періоду (строку кредитування) позикодавцем нараховувались позичальниці проценти за користування кредитом з 18.08.2021 року по 17.01. 2022 року за стандартною процентною ставкою (1,90%) по 228,00 грн. на день у загальному розмірі 39360,00 грн. В даному випадку нараховані відсотки не носять штрафного характеру - не є пенею чи неустойкою, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Зазначені розрахунки підтверджені карткою обліку (розрахунком заборгованості) за кредитним договором, та не спростовані відповідачкою, якою також не надано свого контррозрахунку кредитної заборгованості. При цьому посилання сторони відповідача на практику суду апеляційної інстанції не можуть бути взяті до уваги, адже при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд зобов`язаний враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України), а не суду апеляційної інстанції. Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Приписами статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З договору № 4638652, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 18.08.2021 20:58:13 вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора С606924, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та [PERSON] підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором С606924, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Отже, відповідачка уклала із ТОВ «Авентус України» електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором С606924), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Доводи сторони відповідача про те, що позичальником включені до умов кредитного договору несправедливі умови, які полягають у тому, що умови договору містять приховані штрафні санкції та відсоткові ставки, які не були відомі [PERSON] на момент підписання заявки, тож відсоткова ставка є надмірною та порушує принцип добросовісності, передбачений ст. 509 ЦК України, суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами. Крім того, тривалий час [PERSON] не оспорювала кредитний договір в установленому законом порядку, в тому числі й за зазначеними підставами. Встановлено, що 21 червня 2022 року ТОВ «Авентус Україна» на підставі договору факторингу №21-06/2022 за плату відступило, а ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідачки. За п.1.2 договору факторингу права вимоги щодо конкретного боржника переходять до фактора (позивача) з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно його заборгованості. Зазначене підтверджується копією вказаного договоруфакторингу № 21-06/2022, актом прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному виді за договором факторингу від 21.06.2022 р., витягом з реєстру боржників відносно [PERSON] (а.с. 22, 57-62). Копії вказаних документів містять підписи керівників та печатки товариств та інші реквізити документу, тому не викликають сумнівів в їх достовірності. Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідачки за договором на суму 39360,00 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу- 12000 грн., сума заборгованості за відсотками -27360 грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. За ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, за договором факторингу позивач, відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по тілу кредиту та нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачки на його користь 3% від простроченої суми за період з 16.01.2022 по 22.09.2023 та інфляційних втрат, нарахованих з лютого 2022 року до квітня 2023 року, суд виходить з наступного. Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.35). 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року №573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року №58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023 і діє до цього часу. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також зазначеним Законом внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Таким чином, вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про стягнення з відповідачки інфляційних витрат за період з лютого 2022 по квітень 2023 в розмірі 10391,04 грн., та 3% річних за період з 24 лютого 2022 року по 22 вересня 2023 року не грунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Розрахунок 3% річних за період з 16 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року складає 126,17 грн. (39360 грн.*3%) :100% : 365 дн.*39дн.=126,17 грн. У зв`язку із зазначеним, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ « Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 39360,00 грн. та 3% річних в сумі 126,17 грн. обгрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, з відповідачки підлягають стягненню судові витрати відповідно до положень глави 8 ЦПК України. Так положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір №07/07-2022 від 07.07.2022 року про надання правової допомоги адвокатом Крюковою М.В.; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвокатом Крюковою М.В. (а.с. 55-56); звіт від 19.09.2023 року про надання правової допомоги згідно з договором №07/07-2022 від 07.07.2022 року; рахунок на оплату по замовленню №07/07-2022 від 07.07.2022 року на оплату 10 000 грн. (а.с. 32), виписаний адвокатом Крюковою М.В. рахунок на оплату по замовленню № 19/09 від 19 вересня 2023 року на суму 10 000 грн., копія платіжної інструкції в національній валюті від 19 вересня 2023 р. № 859 про сплату ТОВ ФК «Фінтраст Україна» на користь адвоката Крюкової М.В. за послугу з аналізу, складання та подання позовної заяви згідно р/ф № 19/09 від 19.09.2023 р (а.с.31). Між тим всі зазначені документи не містять конкретних відомостей ( посилання на прізвище боржника, номер кредитного договору, сум заборгованості тощо) про те, що види робіт, виконаних адвокатом Крюковою М.В. за договором про надання правової допомоги № 07/07-2022 , стосуються саме справи за позовом ТОВ ФК «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення за кредитним договором. У зв`язку з чим суд вважає, що позивачем не доведені витрати в розмірі 10000 грн., які пов`язані з правничою допомогою адвоката Крюкової М.В. саме по цій справі, що розглядається судом, тому у задоволенні вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у стягненні з відповідачки 10 000 грн. на професійну правничу допомогу слід відмовити. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» задоволені частково, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2147,20 грн. за платіжною інструкцією № 979 від 28.09.2023 року (а.с. 14 зворот) покладається на відповідачку в сумі 1638,75 грн. (2147,20*39486,17 : 51737,37 = 1638,75 ) .

Outcome: partial