Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

12.09.2025 року, представник позивача [PERSON] адвокат Погребняк Г.О. звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони перебувають з 18.08.1990 року у зареєстрованому шлюбі Маломихайлівською сільською радою народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області, за актовим записом №15. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. З 2020 року сторони припинили вести спільне господарство та підтримувати шлюбні відносини, у зв`язку з різними поглядами на життя. Позивач [PERSON] вважає, що сім`я з відповідачем остаточно розпалась і подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечить її інтересам. В зв`язку із викладеним, позивач [PERSON] просить розірвати шлюб, зареєстрований 18 серпня 1990 року Маломихайлівською сільською радою народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області, за актовим записом №15. Предстаник позивача у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. До початку судового засідання відповідач [PERSON] надав суду письмову заяву, якою просить суд розглянути справу без його участі. Позовні вимоги визнає повністю. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах з 18 серпня 1990 року підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, Серії [NUMBER] , виданого 18 серпня 1990 року Маломихайлівською сільською радою народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області, про що 18 серпня 1990 року складено відповідний актовий запис №15. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Пунктом 9статті 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як зазначено устатті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч.3, 4ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч.2 ст.104 та ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно дост. 110 цього Кодексу. Частиною 1статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи наведені правові норми, приймаючи до уваги, що примирення між сторонами неможливе, а також врахувавши позиції сторін, викладені у письмових заявах з приводу підтримання та визнання позову відповідно, суд дійшов до висновку що вимоги позивача підлягають задоволенню, як належним чином обґрунтовані. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, то у відповідності до ч.1 ст.142 ЦПК України суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що становить 605,60 грн., та у відповідності до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача іншу частину витрат по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн. На підставі викладеного та ст.ст. 7, 110-113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved