Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про встановлення факту проживання однією сім`єю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON] . З ним вони проживали однією сім`єю з листопада 1982 року по день його смерті. Після його смерті залишилася частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . інших спадкоємців не має. Зазначає, що весь час проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані взаємними правами та обов`язками. Зазначає, що вона звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину та повідомив, що для отримання Свідоцтва про право на спадщину необхідно в судовому порядку встановити факт проживання спадкоємця зі спадкодавцем однією сім`єю. Просить суд, встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] не менше п`яти років до часу відкриття спадщини зі [PERSON] з листопада 1982 року по день його смерті - [INFO] . Представник заінтересованої особи Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився. 17 грудня 2025 року начальник Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області Лях В.М. направив до суду Заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника Слов`янської міської ради Донецької області. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст.315\~ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі Свідоцтва про право власності, виданого 17.07.2019 Слов`янською міською радою Донецької області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , на праві приватної власності в рівних частках належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 51,2 кв.м. Зі Свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , виданого 22 червня 2021 року Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що 22.06.2021 року зроблено відповідний Актовий запис № 1188. Після смерті [PERSON] , [PERSON] 26 жовтня 2021 року звернулася до Приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Таранушенка В.М. з Заявою про прийняття спадщини, про що нотаріусом 26 жовтня 2021 року відкрито та зареєстровано спадкову справу за №365/2021. 20 грудня 2021 року Приватний нотаріус Краматорського районного нотаріального округу Таранушенко В.М. надав [PERSON] постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначив, що відмовляє їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що ним не надано Рішення суду, яке набрало законної сили, про підтвердження факту проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1264 ЦК України\~у четвергу чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1\~ст. 293 ЦПК України,\~Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~та не є вичерпним. Зокрема, згідно ч. 2\~ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно абз. 2 п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~(далі - постанова), якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 21\~постанови, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої\~статті 3 СК\~про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги може належати жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Як зазначив Верховний Суд в своїй Постанові від 21 березня 2019 року у справі №461/4689/15-ц, для набуття права на спадкування за законом на підставі\~статті 1264 ЦК України\~необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. З Довідки № 399632-21-05 від 28.03.2025, виданої відділом з надання адміністративних послуг Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , проживали разом за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, [PERSON] перебувала на його утриманні з 1982 року по [INFO] . Також з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 26.08.1981 року по теперішній час. За приписами частини 2\~статті 3 СК України сім`ю\~складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6\~рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99\~установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із частинами 1, 2\~статті 21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1\~статті 36 цього кодексу\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків. Встановлення вказаного факту позивачу необхідно для реалізації положень\~статті 74 СК України. Згідно зі\~статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні\~статті 74 СК України\~слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у\~статті 3 СК України. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц). Вказаний висновок неодноразово використовувався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18 березня 2019 у справі № 357/6408/17, від 05 квітня 2019 у справі № 387/938/17, від 16 травня 2019 у справі № 467/404/17. Аналізуючи надані позивачем докази на підтвердження своїх вимог, суд зазначає, що [PERSON] та [PERSON] \~\~вели сумісне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, вони мали взаємні права та обов`язки, характер їх взаємовідносин, свідчить про їх стійкі сімейні відносини, що знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. Окрім того, слід зазначити, що згідно ч. 4\~ст. 3 СК України сім`я\~створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Положенням\~ст. 25 СК України\~визначено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Визначаючи період спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] , а саме з 1982 до 15.06.2021, суд зазначає наступне. Згідно з п. 2 Указу президії Верховної ради УРСР «Про порядок введення в дію\~Кодексу про шлюб та сім`ю\~УРСР»\~від 29.12.1969, Кодекс про шлюб та сім`ю\~Української РСР застосовується до шлюбно-сімейних правовідносин, що виникли після введення його в дію, тобто з 01 січня 1970. Таким чином, правовідносини, що виникли у 1982, регулюються нормами\~Кодексу про шлюб та сім`ю\~УРСР від 20.06.1969. Відповідно до\~ст. 7 Кодексу про шлюб та сім`ю\~УРСР (далі -\~КпШС), законодавство про шлюб та сім`ю складається з цього\~Кодексу\~та інших законодавчих актів України, що приймаються відповідно до нього. Відповідно до положень\~ст.6 КпШС\~правове регулювання шлюбних і сімейних відносин в Україні здійснюється тільки державою. Визнається тільки шлюб, укладений у державних органах запису актів громадянського стану. Релігійний обряд шлюбу, так само, як і інші релігійні обряди, не має правового значення і є особистою справою громадян. Це правило не стосується вчинених до утворення або відновлення державних органів запису актів громадянського стану релігійних обрядів і одержаних на їх посвідчення документів про народження, укладення шлюбу, розірвання шлюбу і смерть. Частиною 1\~ст. 12 КпШС\~передбачено, що шлюб укладається в державних органах запису актів громадянського стану. Згідно з ч. 2\~ст. 13 КпШС\~права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах запису актів громадянського стану. Тобто, положення\~КпШС\~не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене\~статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у справі № 235/5221/18 від 01.03.2021. Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що обставини справи щодо виникнення між сторонами сімейних правовідносин відбувалися у період з 1982 (як вказує позивач), в той час як\~Сімейний кодекс України\~був прийнятий 10 січня 2002, а набув чинності з 01.01.2004. Таким чином, положення\~Сімейного кодексу України\~не можуть бути застосовані щодо виниклих між сторонами правовідносин з приводу сумісного проживання з 1982. Водночас, надані позивачем письмові докази на підтвердження факту проживання однією сім`єю з [PERSON] суд визнає належними, допустимим та достатніми, зауважуючи, що\~ст. 3 СК України\~передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Підстав ставити під сумнів достовірністьобставин, які підтверджуються доказами у суду немає. Докази, які б спростовували даний факт в матеріалах справи відсутні. Таким чином, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу матиме для позивача юридичне значення, оскільки дозволить їй підтвердити своє право на спадкування після померлого [PERSON] , а саме частки квартири, яка належала йому на праві власності. Отже, з урахуванням доводів позивача та з огляду на зазначене, встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач [PERSON] дійсно проживала зі [PERSON] однією сім`єю по день його смерті, фактично утворили сім`ю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, піклувалися один про одного, при цьому, в іншому зареєстрованому шлюбі у вказаний період не перебували, на підставі чого, суд вбачає підстави для задоволення факту сумісного проживання [PERSON] зі [PERSON] з 01.01.2004 до дня смерті [PERSON] , тобто до [INFO] , оскільки встановлення такого факту дозволить позивачу можливість реалізувати свої спадкові права. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial