Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Заступник керівника Сарненської окружної прокуратури Рівненської області Шеремет О.М. в інтересах держави в особі: Управління Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Рівненській області, Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області, звернулася до суду з позовом та просить стягнути із [PERSON] на користь держави в особі Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області шкоду, завдану водним живим ресурсам, у сумі 62 849,00 грн, а також понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 вересня 2024 року [PERSON] (надалі відповідач) здійснив незаконне добування водних біоресурсів із порушенням вимог чинного законодавства та правил рибальства, внаслідок чого було добуто водні живі ресурси, чим заподіяно шкоду рибному господарству держави. За фактом грубого порушення правил рибальства уповноваженою посадовою особою Управління Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Рівненській області відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В подальшому 08 листопада 2024 року постановою суду у справі про адміністративне правопорушення відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення. Вказана постанова набрала законної сили. Питання відшкодування шкоди, завданої незаконним добуванням водних біоресурсів, у межах адміністративного провадження вирішено не було. Згідно проведеного розрахунку збитків, заподіяних рибному господарству внаслідок незаконного добування водних біоресурсів, відповідач завдав шкоди у розмірі 62 849,00 грн, яка до теперішнього часу добровільно не відшкодована, у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду з даним позовом. У судовому засіданні прокурор Агатинська Н.А. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснила, що факт незаконного добування водних біоресурсів та винуватість відповідача встановлені постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, розмір завданої шкоди підтверджується розрахунком уповноваженого органу та добровільно не відшкодований, у зв`язку з чим просила суд задовольнити позов і стягнути з відповідача шкоду у заявленому розмірі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що з заявленим розміром шкоди не погоджується, зазначав, що риби не ловив, постанову суду у справі про адміністративне правопорушення не оскаржував, посилався на складне матеріальне становище та відсутність коштів для відшкодування шкоди, у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову або зменшити розмір стягнення. Від представника Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Позовні вимоги підтримує. Від представника Управління Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Рівненській області надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 06 вересня 2024 року відповідач [PERSON] здійснив незаконне добування водних біоресурсів із порушенням встановлених правил рибальства, чим допустив грубе порушення правил рибальства. За вказаним фактом уповноваженою посадовою особою Управління Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Рівненській області відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.85 КУпАП (а.с.28). Постановою Дубровицького районного суду Рівненської області відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.85 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення. Згідно з указаною постановою відповідач свою вину визнав повністю. Постанова набрала законної сили 19 листопада 2024 року (а.с.18). Питання відшкодування шкоди у межах адміністративного провадження не вирішувалося. Згідно з долученим до матеріалів справи розрахунком шкоди, проведеним Управлінням Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Рівненській області, відповідачем завдано шкоду рибному господарству у розмірі 62 849,00 грн (а.с.29). Розрахунок шкоди здійснено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 вересня 2023 року № 1042, яка є чинною та обов`язковою для застосування. Згідно з додатком 1 до зазначеної постанови, такса за незаконний вилов становить: окуня 186 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3162 грн), рака 196 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3332 грн), карася сріблястого 93 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян (1581 грн). Матеріалами справи підтверджено незаконний вилов 12 екземплярів окуня, 6 екземплярів рака та 1 екземпляра карася сріблястого, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та іншими письмовими доказами. Відтак, загальний розмір шкоди становить:3162 грн ? 12 + 3332 грн ? 6 + 1581 грн ? 1 = 62 849 грн. Вказаний розрахунок є належним та допустимим доказом у розумінні ст.7678 ЦПК України, його правильність та обґрунтованість відповідачем не спростовані. Таким чином, протиправні дії відповідача з незаконного добування водних біоресурсів, його вина та наявність причинно-наслідкового зв`язку із завданою державі майновою шкодою підтверджені постановою суду, що набрала законної сили, і відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України не підлягають повторному доказуванню у межах цієї цивільної справи. Відповідно до ст.35 Закону України «Про тваринний світ» та ст.39 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», об`єкти тваринного світу, у тому числі риби, перебувають під охороною держави та належать до природних ресурсів загальнодержавного значення. Згідно з ст.25 Закону України «Про тваринний світ», рибальством вважається добування риби та водних безхребетних. Відповідно до ст.27 Закону України «Про тваринний світ», громадянам дозволяється безоплатне любительське і спортивне рибальство лише за умови додержання встановлених правил рибальства та водокористування. Відповідно до ст.66 Конституції України, кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі та відшкодовувати завдані ним збитки. Охорона тваринного світу регламентована ст.3637 Закону України «Про тваринний світ». Частиною 2 ст.63 Закону України «Про тваринний світ» визначено, що порушення законодавства у сфері охорони та використання тваринного світу тягне за собою цивільно-правову відповідальність. Згідно зі ст.20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», шкода, завдана рибному господарству, підлягає відшкодуванню за рахунок осіб, які безпосередньо вчинили такі дії. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 753/7281/15-ц, законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України покладено на відповідача. У даній справі відповідач доказів, які б свідчили про відсутність його вини у завданні шкоди, суду не надав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2018 року у справі № 925/119/18 та у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі № 909/374/18. Згідно з ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та мотивує врахування або відхилення кожного доказу. Судом встановлено, що в ході розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що внаслідок порушення відповідачем правил рибальства, а саме здійснення незаконного добування водних біоресурсів, ним заподіяно майнову шкоду державі у розмірі 62 849,00 грн, яка до цього часу відповідачем не відшкодована, а тому позовні вимоги про стягнення завданої шкоди є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.2 ЦК України, одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі ст.167, ст.170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Одним із таких органів є прокуратура, на яку покладено функції представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. У правовій позиції Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 19 липня 2018 року у справі № 822/1169/17, зазначено, що захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Разом з тим, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінюючи в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або здійснює його неналежним чином. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити, причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також подає апеляційні та касаційні скарги. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній заяві обґрунтовує, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та підстави для звернення до суду. Згідно з ч.1, ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів держави в суді здійснюється у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган державної влади чи орган місцевого самоврядування. Відповідно до ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді, а прокурор зобов`язаний до звернення до суду повідомити відповідний орган про намір здійснити представництво. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає цьому органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність такого органу, що є підставою для здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді. Аналогічний підхід викладений у постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 354/604/15-ц, відповідно до якої розумність строку визначається судом з урахуванням значимості порушення інтересів держави, можливості настання негативних наслідків та наявності об`єктивних причин, що перешкоджали зверненню до суду. Як вбачається з матеріалів справи, Управління Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Рівненській області повідомило органи прокуратури про те, що внаслідок незаконного добування водних біоресурсів відповідачем [PERSON] державі заподіяно шкоду у розмірі 62 849,00 грн, при цьому відповідачу направлялися вимоги щодо добровільного відшкодування завданих збитків, однак такі вимоги ним виконані не були (а.с.26). Таким чином, суд дійшов висновку, що у даному випадку наявні виключні підстави для здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді, оскільки уповноважені органи державної влади та орган місцевого самоврядування не здійснили належного захисту таких інтересів, що створювало ризик порушення майнових інтересів держави та ненадходження коштів до відповідного бюджету. Отже, звернення керівника Сарненської окружної прокуратури Рівненської області до суду з даним позовом в інтересах держави відповідає вимогам ст.131-1 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.56 ЦПК України та узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду. З урахуванням характеру допущеного правопорушення, розміру завданої шкоди, принципів розумності, справедливості та пропорційності судом встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] державі заподіяно майнову шкоду у зазначеному розмірі, яка на час розгляду справи не відшкодована, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Судом встановлено, що при поданні позову керівником Сарненської окружної прокуратури Рівненської області було сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується матеріалами справи, а тому зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved