Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів АТ СК «АРКС», [PERSON] у якому просить визнати недійсним та скасувати страховий акт № ARХ4434485 від 25.06.2025. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви від 29.10.2025, позивач покликається на те, що вона є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. Зазначається, що 10.06.2025 у квартирі [ADDRESS] , через протікання крану холодного водопостачання на кухні сталося залиття. У зв`язку з чим, у квартирі поверхом нижче, № 274 власницею якої є [PERSON] , було пошкоджено підвісну стелю кімнати та ванної кімнати, про що комісією ТОВ «Житлокомунсервіс» було складено Акт про залиття від 11.06.2025. Як стверджує позивач, нею було здійснено оплату пошкоджень [PERSON] готівкою у розмірі 5 000,00 грн. Також вказується, що у зв`язку з протіканням крану у квартирі [ADDRESS] , саме пошкодження у квартирі [ADDRESS] полягало у тому, що на натяжній стелі у кімнаті та ванній кімнаті вказаної квартири з`явилась певна кількість води. Проте, пізніше дана проблема була усунута робітником [PERSON] , який самостійно за допомогою власних приладів всмоктав воду із натяжної стелі. На думку позивача, фактичні збитки заподіяні майну [PERSON] були мінімальні, а всі пошкодження були усунуті. При цьому, зазначається, що жодних претензій [PERSON] до позивача не пред`являла. Проте, зі слів позивача, 07.08.2025 їй надійшла Претензія від представника АТ «Страхова компанія «АРКС» Сечко С.В. із вимогою про сплату так званої заборгованості у розмірі 42 468,24. Позивач не погоджується, із даною вимогою з огляду на наступне: 1)До Перетензії від 07.08.2025 не долучено копії договору страхування майна; 2)ПрАТ «СК «АРКС» не мало змоги об`єктивно оцінити розмір завданих внаслідок залиття збитків та визначити належну суму страхового відшкодування; 3)Відповідно до Страхового акту № ARХ4434485 від 25.06.2025 та Акту про залиття від 11.06.2025, жоден з цих документів не був наданий до ознайомлення [PERSON] ; 4) Страховий акт не є належним підтвердженням здійснення відповідної виплати, жодних квитанцій про сплату [PERSON] страховою компанією суми страхового відшкодування у розмірі 42 468,24 грн, до Претензії долучено не було. 23.12.2025 до суду від представника ПрАТ «СК «АРКС» надійшов відзив на позовну заяву, в якому зокрема вказується, що 30.05.2023 між останнім та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування майна № 063иг3н. Предметом даного договору є майнові інтереси страхувальника пов`язані із володінням та користуванням нерухомим майном - квартирою [ADDRESS] . Вказується, що страхувальник за договором звернувся до ПрАТ «СК «АРКС» із заявою про страхове відшкодування, дана заява була розглянута, залиття водою застрахованої квартири, визнано страховим випадком у зв`язку з чим на підставі: кошторису відновлювального ремонту від 16.06.2025, Страхового акту № ARХ4434485 від 25.06.2025, розрахунку страхового відшкодування ПрАТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 42 468,24 грн. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 21.10.2025 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків терміном десять днів з моменту отримання копії ухвали з урахуванням вимог, викладених у такій ухвалі. 03.11.2025 на виконання вказаної ухвали засобами поштового зв`язку до суду надійшла уточнена позовна заява (з додатками), датована 29.10.2025. 10.11.2025 ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Учасники провадження у судове засідання, призначене на 24.12.2025 не з`явились, повідомлялись належним чином про судове засідання. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Як вбачається матеріалів справи, позивач є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.2023. Відповідно до Акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання, водовідведення) від 11.06.2025 складеного ТОВ «Житлокомунсервіс», в квартирі [ADDRESS] пошкоджено підвісну стелю у кімнаті та ванній кімнаті, у зв`язку із залиттям холодного водопостачання у квартирі [ADDRESS] а саме: протікання крану в кухні. В матеріалах справи міститься Претензія від 07.08.2025 адресована власнику квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якої ПрАТ «СК «АРКС» просить погасити заборгованість у розмірі 42 468,24 грн за наслідками страхового випадку та виплатою страхового відшкодування страхуальнику. Також в матеріалах справи містяться копії: Розрахунку страхового відшкодування від 16.06.2025 на загальну суму 42 468,24; Страховий акт № ARХ4434485 від 25.06.2025 складений за заявою від 10.06.2025, про страхову подію та виплатою відшкодування у розмірі 42 468,24; Договору добровільного страхування майна № 063иг3н; платіжного доручення № 1144895 від 26.06.2025 на загальну суму 42 468,24 грн, що перерахована ПрАТ «СК «АРКС» [PERSON] ; кошторису відновлювального ремонту від 16.06.2025. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 5 ЦПК України, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У відповідності до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно ст. 151 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 322 ЦК України також передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Юридичною підставою відповідальності, передбаченої ст. 1166 ЦК України, є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.11.2023 у справі № 947/7686/20, провадження № 61-6423св23). Отже, суд в кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність порушеного права чи інтересу позивача та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 761/42030/21, провадження № 61-12101св23). Разом з тим, для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, постанову об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20). Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 333/6816/17. Позивач, в обґрунтування своїх позовних вимог про визнання недійсним страхового акту посилається на безпідставність визначення її у спірному страховому акті у якості винної особи, та недоведеність її вини у встановленому законом порядку, а також безпідставністю здійснення відповідачем АТ СК «АРКС» виплати суми страхового відшкодування на користь відповідача [PERSON] . При цьому, позивачем не наведено, яким саме вимогам закону не відповідає спірний страховий акт, та що саме є підставою для визнання його неправомірним та недійсним (наприклад, видання його неуповноваженою особою або органом, або із перевищенням компетенції; невідповідність вимогам закону; видання та підписання акту із порушенням форми або порядку, що визначені законом, тощо). Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Разом з тим, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Суд також відзначає, що за своєю правовою природою страховий акт є внутрішнім документом відповідача, який засвідчує факт настання страхового випадку та визначає розмір суми страхового відшкодування, а тому він не є правочином у розумінні ст. 16 Цивільного кодексу України, оскільки не породжує прав та обов`язків суб`єктів, стосовно яких він прийнятий. Таким чином, з урахуванням викладеного відсутній такий спосіб захисту права як визнання недійсним страхового акту, відсутній також механізм виконання такого рішення суду. Враховуючи наведене, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав та інтересів, з огляду що не вбачається правових підстав для задоволення позовних вимог. З огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту суд у межах даної справи не надає оцінку питанням, що стосуються суті спору. ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Разом з тим, зазначав, що це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (див. рішення від 09.12.1994 у справах «Руіз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), п. 29, та «Гарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26). Ці принципи застосовувалися в низці справ проти України (див., наприклад, рішення від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява № 22750/02, п.п. 42-47; від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25; від 07.10.2010 у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява № 5231/04, п.п. 18, 19).

Outcome: dismissed