Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст заяви 08 серпня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник [PERSON] - адвокат Гора Р.М. - звернувся до суду, заінтересована особа: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А., із заявою про встановлення факту, що договір купівлі-продажу квартири від 21 серпня 1999 року за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій Зінаїда Анатоліївна на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вказаної заяви представник заявниці зазначив, що відповідно до паспорта громадянина України, виданого Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 05 травня 2005 року, прізвище, ім`я та по батькові заявниці зазначено [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу від 21 серпня 1999 року, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , належить заявниці. Водночас, у цьому ж договорі покупцем вказано [PERSON] . Адвокат зауважує, що під час звернення до нотаріуса з метою відчуження квартири виникли неузгодженості стосовно персональних даних, оскільки відповідно до чинного паспорта її прізвище, ім`я та по батькові - [PERSON] , тоді як у договорі зазначено [PERSON] . У заяві звернуто увагу, що 31 липня 2025 року було направлено адвокатський запит до Тернопільського відділу № 1 УДМС у Тернопільській області щодо надання інформації про зміну паспортних даних [PERSON] у період з 21 серпня 1999 року до 05 травня 2005 року. 05 серпня 2025 року отримано відповідь, відповідно до якої встановлено: 20 березня 1980 року Бучацьким РВВС Тернопільської області оформлено паспорт колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.10.1958 Золотопотіцьким ЗАГСом, у зв`язку із загальною паспортизацією. 03 грудня 2002 року Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області оформлено паспорт громадянина України серії [NUMBER] на підставі паспорта серії [NUMBER] ; свідоцтва про смерть чоловіка серії [NUMBER] , виданого 22 жовтня 2002 року Беремянською с/р, Бучацького району, Тернопільської області, та свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 жовтня 1958 року Золотопотіцьким р/в ЗАГС Тернопільської області, на ім`я [PERSON] , у зв`язку із загальним обміном. 05 травня 2005 Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області оформлено паспорт громадянина України серії [NUMBER] на підставі паспорта серії [NUMBER] ; свідоцтва про смерть чоловіка серії [NUMBER] , виданого 22 жовтня 2002 року Беремянською с/р, Бучацького району, Тернопільської області, та свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого 03 червня 2002 року Беремянською с/р, Бучацького району, Тернопільської області, у зв`язку із зміною прізвища на « [PERSON] ». Таким чином, на момент укладення договору купівлі-продажу (21 серпня 1999 року) заявник мала дійсний паспорт СРСР на ім`я [PERSON] , тому вказівка прізвища, імені та по батькові у правовстановлюючому документі є правильною на той момент, а тому відсутні підстави звертатися до нотаріуса щодо внесення змін у договір. Разом з тим, з аналізу отриманої інформації вбачається, що [PERSON] та [PERSON] - одна і та сама особа, а відтак, договір купівлі-продажу квартири від 21 серпня 1999 року належить саме заявниці. 2. Стислий зміст заперечень (пояснень) на заяву Заінтересована особа: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Березій Зінаїда Анатоліївна надіслала на адресу суду пояснення, в яких вказала, що під час звернення заявниці до нотаріуса з питання відчуження квартири, за адресою: [ADDRESS] , було встановлено розбіжність між даними зазначеними у договорі купівлі-продажу від 21 серпня 1999 року та паспортними даними заявниці дійсними на момент звернення. Так, у договорі покупцем зазначено [PERSON] , тоді як до чинного паспорта України особа вказано [PERSON] . Нотаріус зазначає про те, що відомості про особу покупця, зазначені у договорі купівлі-продажу від 21 серпня 1999 року повністю відповідали паспортним даним заявниці на момент посвідчення нотаріальної дії, а встановлення її особи та посвідчення правочину здійснено відповідно до законодавства чинного на той час. Крім того, станом на 1999 рік законодавством не передбачалося обов`язкове долучення копій паспортних документів сторін правочину до нотаріальної справи. 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами окремого провадження. У судове засідання заявниця та її представник не з`явилися, проте її представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, в якій висловив прохання заяву підтримали у повному обсязі. Заінтересована особа: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. у судове засідання не з`явилася, хоча про місце, день та час судового засідання повідомлялася належним чином, однак у поясненнях не заперечила щодо задоволення вказаної заяви. Відповідно до частини першої статті 223 Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши та оцінивши докази, у справі в їх сукупності, заслухавши свідчення свідків, суд встановив наступні обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини встановлені судом. 20 березня 1980 року видано паспорт серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з загальним обміном (а.с. 6). 03 грудня 2002 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , видано паспорт серії [NUMBER] , у зв`язку з загальним обміном (а.с. 7). 05 травня 2005 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , видано паспорт серії [NUMBER] , у зв`язку зі зміною П.І.Б. з [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , місце народження: село Залужжя, Саноцького району, Ряшівської області, Польща, виданий Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 05 травня 2005 року (а.с. 10 - 12) та присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (а.с. 13). Згідно відповіді Тернопільського відділу № 1 УДМС у Тернопільській області «Про надання інформації» № 6132-949/6132.01-25 від 05 серпня 2025 року, що 20 березня 1980 року Бучацьким РВВС Тернопільської області оформлено паспорт колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 жовтня 1958 року Золотопотіцьким ЗАГСом, у зв`язку із загальною паспортизацією. 03 грудня 2002 року Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області оформлено паспорт громадянина України серії [NUMBER] на підставі паспорта серії [NUMBER] ; свідоцтва про смерть чоловіка серії [NUMBER] , виданого 22 жовтня 2002 року Беремянською с/р, Бучацького району, Тернопільської області, та свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 жовтня 1958 року Золотопотіцьким р/в ЗАГС Тернопільської області, на ім`я [PERSON] , у зв`язку із загальним обміном. 05 травня 2005 Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області оформлено паспорт громадянина України серії [NUMBER] на підставі паспорта серії [NUMBER] ; свідоцтва про смерть чоловіка серії [NUMBER] , виданого 22 жовтня 2002 року Беремянською с/р, Бучацького району, Тернопільської області, та свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого 03 червня 2002 року Беремянською с/р, Бучацького району, Тернопільської області, у зв`язку із зміною прізвища на " [PERSON] " (а.с. 9). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21 серпня 1999 року, укладеного між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), яким продавець продала, а покупець купила належну продавцю квартиру [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А., зареєстровано в реєстрі за № 3562 (а.с. 14, 15). 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. 2.1. Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1). Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. За частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У частині першій статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 2.2. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа №320/948/18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року (справа № 320/948/18), від 18 січня 2024 року (справа №560/17953/21). Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Відтак суд констатує, що встановлення факту, за встановленням якого звернулася заявник, відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України, ураховуючи його юридичне значення для заявника та неможливість його встановлення у позасудовий спосіб, може бути вирішене у порядку окремого провадження. Частиною третьою статті 294 ЦПК України визначено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду заяви 3.1. Враховуючи вищенаведене, суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що встановлення факту договору купівлі-продажу квартири від 21 серпня 1999 року за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] , [INFO] , має для неї юридичне значення, в іншому, окрім судового, порядку встановити такий факт вона не має можливості, у зв`язку із чим суд вважає за можливе задовольнити вимоги заяви, оскільки встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] , є однією й тією ж особою, яка зазначена у договорі як [PERSON] , яка придбала квартиру, що підтверджується дослідженими судом доказами. За таких обставинах суд дійшов висновку, що вимоги заяви [PERSON] знайшли своє підтвердження. 3.2. Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК України судові витрати, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Тож судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції слід покласти на заявницю в межах нею понесених.

Outcome: approved