Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

11 листопада 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кре- дитним договором у сумі 29761,56 грн. У позовній заяві зазначено, що 22.04.2025 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 22.04.2025-100001419 в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти, комісію. ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит на умовах строковості, платності та поворотності. Натомість [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, заборгованість не погашає, у зв`язку з чим станом на дату подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 29761,56 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 12008,01 грн, заборгованості по процентам в розмірі 11773,55 грн, заборгованості по неустойці 5980 грн. При цьому відповідачем було частково сплачено кошти на суму 1500 грн від 07.05.2025 року, на суму 1000 грн від 07.05.2025 року, на суму 1900 грн від 08.05.2025 року, на суму 2000 грн від 18.05.2025 року, на суму 2 461,89 грн від 03.06.2025 року, що було враховано та змінено суму заборгованості, що є підтвердженням існування та визнання такого боргу. Враховуючи вищевикладене, представник позивача прохає суд стягнути зі [PERSON] на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 22.04.2025-100001419 від 22.04.2025 року у розмірі 29761,56 грн і судові витрати по справі. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 12 листопада 2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача, товариства з обмеженою відповідальністю «СПО- ЖИВЧИЙ ЦЕНТР» - Медведєва Н. О, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак зі змісту позовної заяви вбачається, що остання прохала розглянути справу без участі позивача та його представника за наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач, [PERSON] , будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій прохала розглянути справу без її участі. Позов визнає частково. Прохає відмовити у задоволенні позову в частині стягнення неустойки, яка нарахована неправомірно. Суд, розглянувши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Судом установлено, що 22.04.2025 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) (кредитної лінії) №22.04.2025-100001419, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 13000 грн, строком на 140 днів із дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 08.09.2025 року. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на яких надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на яких надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту, що становить 0,82%. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та становить 1950 грн. Неустойка в розмірі 130 грн нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Договір підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора (а.с. 19-25). Згідно п. 3.1 Договору, за цим Договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Пунктом 3.2 Договору передбачено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 4.1 Договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання кредиту: перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача. Згідно п. 4.3 Договору днем надання кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця. Відповідно до п. 6.1 Договору, позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів, комісії у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором,- негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Відомостей про те, що кредитодавцем було пред`явлено вимогу (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій (неустойки) позичальнику матеріали справи не містять. Кредитний договір укладений між кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Закон України « Про електронну комерцію» та підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Порядок укладення електронного договору визначений статтею 11 цього Закону, при цьому, згідно частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному цією статтею, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному в письмовій формі. Факт укладення кредитного договору між кредитодавцем ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та позичальником [PERSON] в електронній формі знайшов своє підтвердження. [PERSON] електронним цифровим підписом підписано Пропозицію про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти), Заявку на отримання кредиту, яка в свою чергу є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), підтверджено укладення кредитного договору та 22.04.2025 року отримала на свою картку кошти у сумі 13000 гривень (а.с. 32), а отже акцептовано умови Договору. Факт отримання відповідачем кредитних коштів ніким не оспорюється та підтверджується матеріалами справи і не заперечується самим відповідачем. Згідно наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №22.04.2025-100001419 від 22.04.2025 року, за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість у загальному розмірі 29761,56 грн, яка складається із основного боргу 12008,01 грн, процентів 11773,55 грн та неустойки 5980 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 22.04.2025 по 02.06.2025 року (42 дні) (а.с. 13). Детального розрахунку нарахувань відсотків та неустойки за кредитним договором суду не надано. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Нормами ч. 3, 6, 12 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомлення- ми, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» установлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстро- ченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом установлено, що [PERSON] уклала кредитний договір в електронній формі та отримала кредитні кошти шляхом зарахування на картку позичальника відповідно до умов укладеного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується і самим відповідачем, при цьому відповідачем було частково сплачені кошти, які були враховані при формуванні позивачем довідки про наявну заборгованість, враховуючи, що відповідач позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу та процентів за кредитним договором визнала, суд не має сумнівів щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, за таких обставин, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 12008,01 грн та процентів у розмірі 11773,55 грн. Щодо стягнення неустойки (штраф, пеня) в розмірі 5980 грн суд зазначає, що вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення неустойки (штрафи, пені), у разі її нарахування включно з 24 лютого 2022 року за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, підлягає списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивач в обгрунтування своїх вимог щодо нарахування неустойки посилається на норми спеціального законодавства ЗУ «Про споживче кредитування», прикінцеві та перехідні положення якого встановлюють, що неустойка не застосовується до кредитів, що були укладені до 24.01.2024 (оскільки ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023 + 30 днів), а з 24.01.2024 заборона нарахування відсутня. Разом з тим, за змістом ч.2 ст.4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України. Так основним регулятором договірних відносин є ЦК України, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків постанови ВС від 10.10.2018 у справі №362/2159/15-ц. Водночас пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. З системного аналізу як приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», про які вказує ТОВ «Споживчий центр», так і п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Законом України №2120-ІХ від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану», зокрема, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19, згідно у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, вимога про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 5980 грн задоволенню не підлягає, оскільки нараховані в період воєнного стану в Україні. Із урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 23781,56 (12008,01 + 11773,55) грн. При вирішенні питання щодо понесених сторонами судових витрат, суд дійшов таких висновків. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, за правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Судом установлено, що при подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги позивача задоволено частково. Заявлені позовні вимоги на суму 29761,56 грн, а задоволено на 23781,56 грн. Із урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача, необхідно стягнути понесені витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 1935,66 грн (виходячи з розрахунку: 23781,56 грн (розмір задоволених позовних вимог) х 2422,40 грн (сума витрат) / 29761,56 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial