Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №3870812 від 25.12.2021 року у розмірі 37545,00 грн., витрат по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі за текстом ТОВ «Мілоан») та [PERSON] було укладено в електронній формі договір про споживчий кредит №3870812, що підписаний позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором W79731, у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 15000,00 грн. строком на 30 днів з 25.12.2021 по 24.01.2022, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 45,00 грн., які нараховуються за ставкою 4,00% річних 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом складає 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Позикодавець виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував. 26.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено Договір факторингу №26-07/2024, за яким право вимоги за вищезазначеним кредитним договором перейшло до позивача по справі. В зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість у вищезазначеному розмірі. Крім заборгованості за кредитним договором та судового збору, представник позивача просить стягнути із відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн., на підтвердження чого ним подані відповідні докази. Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 05.12.2025 року, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка була повернута оператором поштового зв`язку по причині відсутності адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив про заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Зважаючи на те, що учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, за необхідне провадити розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №3870812 (далі Договір) шляхом обміну електронним повідомленнями та підписаний відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора (W79731) (а.с.26-30). За умовами кредитного договору кредитодавцем були надані відповідачу кредитні кошти в розмірі 15000,00 грн. на строк 30 днів, з 25.12.2021 року. Дата повернення кредиту 24.01.2022 року. Відповідно до п.1.5.2 Договору проценти за користування кредитом 45,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п.1.6 Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.1.5.1 Договору комісія за надання кредиту: 0,00 грн., яка нараховується за ставкою 0,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Із відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що 25 грудня 2021 року на рахунок відповідача були перераховані кредитні кошти в розмірі 15000,00 грн. (а.с.8). Крім того, на підтвердження факту перерахування кредитних коштів представником позивача подано довідку АТ «ТАСКОМБАНК», з якої вбачається, що 25.12.2021 року на карту № [NUMBER] були перераховані кошти в розмірі 15000,00 грн., відправник ТОВ «Мілоан» (а.с.48). Із відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що за період із 26.12.2021 року по 24.02.2022 року нараховані відсотки відповідно до п.1.5.2 Договору (за 30 днів за ставкою 0,01 % в день, з 26.12.2021 року по 24.01.2022 року по 1,50 грн., за день, з 25.01.2022 року по 24.02.2022 року по 750,00 грн. (а.с.8). Відповідно до даної відомості заборгованість відповідача за Договором про споживчий кредит №3870812 від 25.12.2021 року складає 37545,00 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 15000,00 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 22545,00 грн. 26 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено Договір факторингу №26-07/2024 (а.с.10-15). Із реєстру боржників вбачається, що право вимоги за Договором про споживчий кредит №3870812 від 25.12.2021року перейшло до позивача (а.с.23-24). Також на підтвердження факту передачі права вимоги за даним кредитним договором ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» представником позивача подано копію акту приймання-передачі Реєстру боржників для друку до Договору факторингу №26-07/2024 від 26 липня 2024 року (а.с.21), копію акту приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді за Договором факторингу №26-07/2024 від 26 липня 2024 року (а.с.22) та копію платіжної інструкції №448090005 від 26 липня 2024 року (а.с.20). На підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано наступні докази: копію Договору №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року з додатками (а.с.35-38); прайс-лист Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» (а.с.39); копію заявки про надання юридичної допомоги №966 від 01.10.2025 року (а.с.40). Суд приймає до уваги подані представником позивача докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини між сторонами по справі виникли з договірних правовідносин, то до них слід застосувати положення Цивільного кодексу України щодо загальних положень про договір та зобов`язання, позику, кредитний договір, договір факторингу. Відповідно до ст. ст. 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення 25.12.2021року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Договору про споживчий кредит №3870812 та перерахування на карту, зазначену відповідачем, кредитних коштів в розмірі 15000,00 грн. Крім заборгованості за тілом кредиту, представник позивача просить стягнути із відповідача відсотки в розмірі 22545,00 грн. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.1056-1 ЦК України тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до п.1.5.2 Договору про споживчий кредит №3870812 від 25.12.2021 року проценти за користування кредитом 45,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п.1.5.1 Договору комісія за надання кредиту: 0,00 грн., яка нараховується за ставкою 0,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно п.1.6 Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.1.7 Договору особливості нарахування процентів визначені п.а.2.2, 2.3 цього Договору. Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1- 1.5.2 Договору, в термін (дату), вказаний в п.1.4. У випадку, коли Позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною в п.1.5.2, або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п.1.6 Договору, в сумі та на умовах, визначених в п.2.3 Договору. Відповідно до п.2.3.1.1 Договору Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Пунктом 2.3.1.2 Договору визначено умови пролонгування Договору на стандартних (базових) умовах. Відповідно до даного пункту Договору Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. Із відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що 25.12.2021 року на рахунок відповідача були перераховані кредитні кошти в розмірі 15000,00 грн. (а.с.8). За період із 26.12.2021 року по 24.01.2022 року нараховані відсотки відповідно до п.1.5.2 Договору (за 30 днів по 1,50 грн., загальна сума 45,00 грн.) За період із 25.01.2022 року по 24.02.2022 року відповідно до п.1.6 Договору (за 30 днів по 750,00 грн., загальна сума - 22500,00 грн.) Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що після закінчення строку кредитування відповідач продовжив користуватися кредитними коштами, не сплативши заборгованість за тілом кредиту до 24.01.2022 року, тому ТОВ «Мілоан» правомірно нараховані відсотки за користування кредитними коштами на загальну суму 22545,00 грн. (за період із 26.12.2021 року по 24.01.2022 року 45,00 грн., за період із 25.01.2022 року по 24.02.2022 року - 22500 грн.). Відповідно до вимог ст. ст. 526 та 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст.514 ЦК України). Судом встановлено, що відповідачем належним чином умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість у вищезазначеному розмірі, позивач правомірно набув права вимоги за даним кредитним договором, тому має право на належне виконання відповідачем зобов`язань за ним. Враховуючи вищевикладене, стягненню із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за Договором про споживчий кредит №3870812 від 25.12.2021 року в розмірі 37545,00 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту - 15000,00 грн., заборгованість за відсотками - 22545,00 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частина перша статті 15 ЦПК України визначає, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). На підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано наступні докази: копію Договору №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року з додатками (а.с.35-38); прайс-лист Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» (а.с.39); копію заявки про надання юридичної допомоги №966 від 01.10.2025 року (а.с.40). Таким чином, враховуючи вищевикладене та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем факт надання Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» професійної правничої допомоги позивачу, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13000,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд,

Outcome: approved