Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

ТОВ «ВІН ФІНАНС» через систему «Електронний суд» звернулось до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № L4594135 від 09.01.2019 у розмірі 25 060 грн 19 коп. та понесені судові витрати за сплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Заявлені вимоги мотивують тим, що 09.01.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії № L4594135. Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. Загальний розмір заборгованості становить 16 674,31 грн, яка складається з тіла кредиту в розмірі 8 500 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 1 091 грн, штрафів у розмірі 2 833,31 грн, комісії у розмірі 4 250 грн. Між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 01.07.2019 укладено договір відступлення права вимоги № 01072019, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором кредитної лінії № L4594135, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно відповідача. 25.07.2024 відбулось перейменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Станом на дату укладення договору № 01072019 від 01.07.2019 про відступлення права вимоги, сума заборгованості відповідача перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 16 674 грн 31 коп. Сума збитків з урахуванням 3% річних 1 499 грн 32 коп., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 6 886 грн 56 коп. Разом заборгованість становить 25 060 грн 19 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд поновити строк позовної давності та стягнути з [PERSON] на свою користь: заборгованість за кредитним договором № L4594135 від 09.01.2019 року на загальну суму 25 060 грн 19 коп, сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на правничу допомогу 5 000 грн. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12.05.2025 справу направлено за підсудністю до Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області. Ухвалою Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 11.07.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явились. Представник позивача звернувся до суду з клопотанням, в якому просить розгляд справи провести у їх відсутність, а також просить позовні вимоги задовольнити повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою у встановленому законом порядку, до суду не з`явилась, доказів поважності причин неявки в судове засідання не надала, клопотань про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов не надходило. У зв`язку з ненаданням відзиву відповідачем, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою суду від 23.12.2025 постановлено проводити заочний розгляд справи. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов наступних висновків. Позивач стверджує, що 09.01.2019 між ТОВ «ФК «Дінеро» та [PERSON] укладено договір про відкриття невідновлювальної кредитної лінії № AG2998205, який в інформаційно-телекомунікаційній системі ідентифікується як № L4594135, за умовами якого кредит надається відповідачу шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок відповідача шляхом використання вказаних відповідачем реквізитів електронного платіжного засобу в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора. Відповідно до довідки ТОВ "ДІНЕРО" про ідентифікацію позичальника, договір між первісним кредитором та [PERSON] підписано шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог ч.1 ст. 12 Закону України "про електронну комерцію" (а.с.29). Проте ні копія договору, ні паспорта споживчого кредиту, ні додаткових угод - не містить підписи сторін, у тому числі одноразові ідентифікатори. Інші докази, які б підтверджували укладення договору про відкриття кредитної лінії - позивачем не надано. Згідно договору: короткостроковий кредит надається з терміном оплати від 7 (семи) днів до 30 (тридцяти) днів з потенційним лімітом кредитної лінії: 20 000 грн, наданою сумою кредиту: 7 800 грн з якої: ліміт кредитної лінії: 7 500 грн та сума кредиту: 300 грн. Загальна вартість кредиту: 8 222 грн Реальна річна відсоткова ставка: 183.73 %. Дата повного погашення: 22.02.2019 Штраф, якщо є: 50 %. У довідці про ідентифікацію зазначено строк кредитування 14 днів, у додаткових угодах зазначені лише дати повного погашення. Аналізуючи усі надані докази, суд позбавлений можливості встановити факт укладення кредитного договору між ТОВ "ДІНЕРО" та відповідачем, істотні умови договору, факт перерахування коштів позичальнику, а отже і перевірити правильність розрахунку заборгованості. Згідно з п. 6.5, п. 6.5.1 загальних положень договору кредитної лінії, позичальник погоджується, що кредитодавець має право на уступку прав, претензій та/або зобов`язань, що виникають з цього договору, будь-яким третім особам. За договором відступлення права вимоги № 01072019 від 01.07.2019, укладеним між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», до останнього перейшло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 16 674 грн 31 коп.. Загальна сума заборгованості, пред`явлена позивачем до стягнення, складає 25 060 грн 19 коп. та включає суму боргу 16 674 грн 31 коп., право вимоги якої отримано за договором відступлення права вимоги, нараховані позивачем 3% річних 1 499 грн 32 коп., суму збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 6 886 грн 56 коп. За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, який укладався в електронній формі з первісним кредитором в інформаційно-телекомунікаційній системі останнього. Позивач доводив, що первісний кредитор за кредитним договором надав відповідачу 8 500 грн шляхом перерахування коштів на картковий рахунок [PERSON] . На підтвердження обставини укладення договору кредитної лінії позивач надав: загальні умови кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту, спеціальні умови для короткострокового кредиту за договором кредитної лінії № AG2998205 від 09.01.2019 з додатковими угодами, розрахунок заборгованості, довідку про ідентифікацію та розрахунок заборгованості під назвою «виписка по рахунку». На підтвердження обставини підписання зазначених вище документів позивач також надав довідку про ідентифікацію [PERSON] як позичальника, яка підписана представником ТОВ «ФК «Дінеро» за довіреністю. Однак довіреність на зазначену особу-підписанта такої довідки суду не надано. У відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформація про підписанта як представника/керівника підприємства відсутня. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.06.2021 у справі № 686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) у майбутньому, а не про їх фактичне виконання, тоді як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг. Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Форми документів на переказ установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. «Виписка з рахунку», надана позивачем, не є випискою по банківському рахунку відповідача чи первісного кредитора, з якої можливо встановити факт здійснення переказу на картковий рахунок відповідача. Вказаний документ є фактично розрахунком заборгованості, сформованим первісним кредитором, і не відповідає вимогам до первинного документа відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні». У виписці не зазначено номерів рахунків (зокрема, рахунків відповідача та первісного кредитора), відсутні відомості про господарські операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. Паспорти споживчого кредиту, надані позивачем, є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця, але не підтверджують укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не фіксується воля сторін договору та його зміст (постанова Верховного Суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20). Довідка про ідентифікацію не є первинним документом, який підтверджує дійсність фінансової операції, а лише відображає загальні дані про відповідача та дати заявок на кредит і банківських переказів, однак не підтверджує здійснення таких переказів первісним кредитором. До позовної заяви не долучено первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, що первісний кредитор ТОВ «ФК «Дінеро» виконав зобов`язання щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок відповідача, а також не доведено факт користування відповідачем такими коштами. Інших доказів на підтвердження обставини отримання відповідачем кредитних коштів від первісного кредитора позивач не надав. Надані позивачем до суду докази не підтверджують факт виконання зобов`язання первісного кредитора із перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача, а отже не доведена підстава для виникнення у відповідача будь-яких зобов`язань повернути позивачу такі кошти та сплатити відсотки за користування ними та нараховані штрафні санкції. Щодо вимоги позивача про поновлення строку позовної давності, суд зазначає, що у зв`язку з відмовою в задоволенні основних позовних вимог розгляд питання про поновлення строку позовної давності не підлягає розгляду. Судові витрати необхідно розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed