Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Представник позивача звернувся з названим позовом, мотивуючи його тим, що 24.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна № 11084233000, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 13 460,00 доларів США зі строком користування до 24.11.2013 року. Вказує, що право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року перейшло від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк». У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 10.12.2013 у справі № 306/2890/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість у сумі 109 439,52 грн та судові витрати. Зазначає, що 11.05.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Європейська факторингова компанія розвитку» укладено договір відступлення прав вимоги № 1369/К, за яким до позивача перейшло право вимоги за зазначеним кредитним договором. Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 30.07.2019 у справі № 306/1449/19 замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника позивача, виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця Кохана П.І., виконавче провадження № 62317706. Зазначає, що згідно з розрахунком, інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання в межах строку позовної давності за період з 02.04.2017 по 23.03.2022 становлять 53 069,80 грн., а три проценти річних відповідно до ст. 625 ЦК України 16 083,21 грн., які представник позивача просить стягнути з відповідача, а також понесені позивачем судові витрати, зокрема судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні (а.с.31-32). Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с.36,38). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Як убачається з Договору про надання споживчого кредиту та заставу майна №11084233000 від 24.11.2006 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та громадянином України [PERSON] , останньому надано кредит у розмірі 13 460,00 доларів США з терміном користування до 24.11.2013 року.(а.с.7-12.). На підставі Договору №1369/К про відступлення прав вимоги від 11.05.2019 року, укладеного між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТзОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ», відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «Дельта Банк» на користь позивача прав вимоги за вищевказаним кредитним договором. (а.с.13-16). Заочним рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 10.12.2013 року, по справі №306/2890/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» (ЄДРПОУ 34047020) заборгованість за Кредитним договором в сумі 109 439,52 грн. та судові витрати.; Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області у справі № 306/1449/19 від 30.07.2019 замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа виданого Свалявським районним судом Закарпатської області у справі № 306/2890/13-ц на виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за вищевказаним кредитним договором, а саме замінено стягувача ПАТ "Дельта Банк" на його правонаступника - ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР».(а.с.5, 17). Свалявським районним судом Закарпатської області видано виконавчий лист на підставі рішення Свалявського районного суду Закарпатської області по справі №306/2890/13-ц відповідно до якого стягнуто з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором, таке перебуває на примусовому виконанні у Приватного виконавця Кохан П.І., виконавче провадження № 62317706.(а.с.6,18-20). Предметом позову у даній справі є стягнення боргу на підставі ст. 625 ЦК України, а саме 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання, а саме виплати грошових коштів - суми основного боргу за договором позики, стягнутих рішенням суду. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. За змістом положень ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду є, зокрема, відшкодування збитків та матеріальних втрат кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом положень ч.1 ст. 525, 526, 530, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц. Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, норма ст. 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три процента річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц дійшла висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Зазначена позиція підтверджена у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). При цьому, 30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби», яким доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення ЦК України" п.12 якого визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, визначені ст.ст. 257,258,362, 559,681,728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Таким чином, суд встановив, що позивач має право на стягнення з відповідача індексу інфляції, а також трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання яке виникло з рішення суду починаючи з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року. Крім того, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 № 62-97р). Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Таким чином, інфляційне збільшення нараховується на суму боргу і є видом відшкодування втрат при недобросовісному виконанні грошових зобов`язань. Судом встановлено, що станом на день звернення позивача з даним позовом відповідач [PERSON] неналежним чином виконував зобов`язання за рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 10.12.2013, заборгованість останнього становила 109439,52 грн., а отже позивач набув право нараховувати 3 % річних та індекс інфляції в порядку ст. 625 ЦПК України. Позивачем надано розрахунок суми 3 % річних та суми інфляційних втрат за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, у відповідності до яких позивачем нараховано 3 % річних у сумі 16083,11 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 53069,80 грн. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність та допустимість наданих доказів у їх сукупності, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином покладені на нього зобов`язання рішенням суду, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved