Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» (далі позивач, кредитодавець) через свого представника адвоката Рудзей Ю.В. звернулося до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за договором, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 04.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» (23.06.2025 року назву було змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ») та відповідачем за допомогою інформаційно телекомунікаційної системи було укладено Договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 226361 в електронній формі (надалі кредитний договір/договір позики). Відповідно до положень Договору позики Позикодавець надає Позичальнику позику (надалі за текстом іменується «позика» в усіх відмінках), а Позичальник зобов`язується повернути позику та грошову винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк встановлений цим Договором. Грошові кошти у позику за цим Договором надаються на умовах невідновлювальної кредитної лінії. Грошові кошти у позику за цим Договором надаються окремими траншами. Представником позивача відмічено, що позивач не відкриває рахунки споживачам фінансових послуг та не здійснює їх обслуговування. Тому, з метою перерахування коштів Позичальникам, Позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг - ТОВ «ФК «ЕЛАЕНС». ТОВ «ФК «ЕЛАЕНС» (ТМ «ФОНДІ») є компанією , що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору № 04/08-17-ПК від 04.08.2017 року ТОВ «ФК «ЕЛАЕНС» (ТМ «ФОНДІ») надавало «ФК «ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. Відповідно до змісту довідки наданої платіжним оператором, у результаті платіжної операції на картковий рахунок Позичальника, було успішно перераховано кошти у сумі 7 000 грн. На підставі зазначеного вище договору Позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 7 000 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 1,5 % в день, підвищена процентна ставка у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0%. Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позову складає 36 057 грн., з яких: 7 000 грн. заборгованість за позикою; 29 057 грн., заборгованість по процентам за користування позикою. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати та витрати на правничу допомогу. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подала. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 25.09.2025 було прийнято до розгляду позов та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. З отриманої на вимогу суду інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , у 2022 році змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 43). Відповідач повідомлялася про день та час розгляду справи шляхом направлення ухвали суду та судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання. Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення та відміток відділення Укрпошти від 31.10.2025 та 06.12.2025 «адресат відсутній за вказаною адресою», у зв`язку із чим конверти із вкладенням повернуто суду, однак згідно положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судові документи для [PERSON] вважаються врученими. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою, від учасників справи на адресу суду не надходили. Представник позивача у поданому із позовною заявою клопотанні просив про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Приймаючи до уваги те, що відповідач, будучи належним чином повідомленою, повторно не з`явилася в судове засідання без поважних причин, відзиву на позов не подала, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст.ст. 279, 280 ЦПК України, про що було постановлено ухвалу 22.12.2025. Ураховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив, що 04.05.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] було укладено Договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 226361 (далі Договір позики № 226361 від 04.05.2021) (а.с. 7-12). Відповідно до п. 1.1 Договору позики № 226361 від 04.05.2021 Позикодавець надає Позичальнику позику (надалі за текстом іменується «позика» в усіх відмінках), а Позичальник зобов`язується повернути позику та грошову винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк встановлений цим Договором. Грошові кошти у позику за цим Договором надаються на умовах невідновлювальної кредитної лінії (п.1.2 Договору позики № 226361 від 04.05.2021). Згідно п. 1.3 Договору позики № 226361 від 04.05.2021 грошові кошти у позику за цим Договором надаються окремими траншами. Загальний розмір всіх наданих за цим Договором траншів не може перевищувати розмір невідновлювальної кредитної лінії зазначений в п. 1.9 цього Договору. Відповідно до положень п. 1.5 Договору позики № 226361 від 04.05.2021 Сторони домовились, що за цим Договором Позикодавець надає, а Позичальник отримує перший транш (надалі Транш № 1) на наступних умовах: 1.5.1 сума позики 7 000,0 гривень; 1.5.2 плата за користування позикою за Траншем №1 встановлюється у вигляді фіксованих процентів (надалі за текстом іменується «процентна ставка за позикою за Траншем № 1» в усіх відмінках) та складає 1,9 % (одна ціла дев`ять десятих), в день від початкового розміру позики за Траншем № 1 відповідно до п. 1.5.1. Договору; 1.5.3 строк повернення позики за Траншем № 1 (термін платежу): 02 червня 2021 року; 1.5.4 орієнтовна реальна річна процентна ставка позики за Траншем № 1 для споживача на дату укладення Договору становить 693,50 %; 1.5.5 орієнтовна загальна вартість позики за Траншем № 1 для споживача на дату укладення Договору становить 3 857,0 гривень. Плата за користування позикою за цим договором встановлюється у вигляді процентів (надалі за текстом іменується «процентна ставка за Договором» в усіх відмінках) та складає 3,0 % в день від загального розміру невідновлювальної кредитної лінії відповідно до п. 1.9 Договору (п. 1.7 Договору позики № 226361 від 04.05.2021). Відповідно до п. 1.9 Договору позики № 226361 від 04.05.2021 загальний розмір невідновлювальної кредитної лінії за цим Договором складає 7 000,0 гривень. У п. 8.5 Договору позики № 226361 від 04.05.2021 Сторони підтвердили, що даний електронний Договір та всі Додаткові угоди до нього мають таку саму юридичну силу для Сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором позики сторонами Договору узгоджено наступний графік платежів: дата видачі кредиту/дата платежу 04.05.2021/02.06.2021; кількість днів у розрахунковому періоді 29; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 7 000,0 грн./10 857,0 грн.; проценти за користування кредитом 3 857,0 грн., реальна річна процентна ставка % - 693,50; загальна вартість кредиту 10 857,0 грн. Аналогічні із Договором позики № 226361 від 04.05.2021 умови позики передбачені Паспортом позики (а.с. 13-14). Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» (ЄДРПОУ 41229318) змінено назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» (ЄДРПОУ 41229318), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.07.2025 (а.с. 24). У листі № 226361 від 01.08.2025 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» «ЕЛАЄНС» (ТМ «ФОНДІ» інформує, що ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» на підставі Договору № 04/08-17 ПК про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) від 04.08.2017 надавало ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу грошових коштів фізичним особам, без відкриття рахунку, зокрема 04.05.2021 отримувачу коштів [PERSON] , на банківську картку [NUMBER] було перераховано 7 000, номер транзакції в системі: 1407902034 (а.с. 16). Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України "Про електронну комерцію" (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно- телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. Судом встановлено, що [PERSON] підписала Договір позики №226361 від 04.05.2021 та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором позики, які є предметом цього судового розгляду електронними підписами одноразовим ідентифікатором «q36q584g», а Паспорт позики «35z88s6х» з метою засвідчення дій згідно з договором, відтак була дотримана презумпція правомірності договору, отож права, набуті за ними сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення такого договору, підлягають виконанню. На спростування вказаних обставин відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, тоді як надані позивачем до позову докази відповідають вимогам щодо їх належності та допустимості. Згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із статтями 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України. Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Відповідно до розрахунків наданих позивачем на підтвердження розміру заборгованості за Договором позики № 226361 від 04.05.2021 заборгованість відповідача становить 36 057,00 грн., з яких: 7 000,00 грн. - тіло позики; 3 857,0 грн нарахована плата за користування позикою згідно п. 1.5.2 та 25 200,00 грн - нарахована плата за користування позикою згідно п. 1.7 (а.с. 17-19). Ураховуючи, що отримані та використані [PERSON] кошти в добровільному порядку не повернуті, зважаючи на вимоги частини другої статті 530 ЦК України (за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав), беручи до уваги, що договір є дійсним, відповідач користувалася кредитними коштами, а також за обставин встановлених вище судом, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за основною сумою Траншу № 1 за Договором позики № 226361 від 04.05.2021 у заявленому позивачем розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень 00 коп. Що стосується стягнення із відповідача відсотків за вказаним Договором позики № 226361 від 04.05.2021, то судом звертається увагу на наступне. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки сформульовані Верховним Судом, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17 та постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 361/4563/16-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 176/3645/14-ц. Згідно умов п. 1.5 Договору позики № 226361 від 04.05.2021 плата за користування позикою за Траншем № 1 встановлюється у вигляді фіксованих процентів та складає 1,9% (одна ціла дев`ять десятих), в день від початкового розміру позики за Траншем № 1 (04.05.2021) відповідно до п. 1.5.1. Договору (сума позики 7 000,0 гривень), строк повернення позики за Траншем № 1 - 02 червня 2021 року. Судом встановлено, що строк користування Траншем № 1 погоджений (конкретизований) сторонами в Договорі позики № 226351 від 04.05.2021 та Паспорті позики, а саме з 04.05.2021 до 02.06.2021, з відсотковою ставкою 1,90% у день від початкової суми позики. При цьому умови автоматичної пролонгації строку користування Траншем №1 умовами Договору позики № 226351 від 04.05.2021 не передбачені. На думку суду, оскільки строк користування кожним траншем за договором є окремим, а відтак відсотки повинні бути сплачені за строк користування таким траншем. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 10 857 (десять тисяч вісімсот п`ятдесят сім) гривень 00 коп., з яких 7 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 3 857,00 грн. - проценти за користування кредитом (7 000,00 грн * 1,90% в день * 29 днів позики). За таких обставин, суд задовольняє позов частково. Розподіл судових витрат. Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом до суду, позивачем сплачено судовий збір згідно платіжної інструкції № 1190 від 10.09.2025 в сумі 2 423 (дві тисячі чотириста двадцять три) гривні 00 коп. (а.с. 1), при цьому судовий збір підлягав сплаті у розмірі 2 422,40 грн. який відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (10 857,00 грн. з 36 057,00 грн., що становить 30,11%), а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 729 (сімсот двадцять дев`ять) гривень 38 коп. (2 422,40 грн. * 30,11% задоволених позовних вимог). Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено, що 09.07.2025 було укладено Договір про надання правничої допомоги між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та адвокатом Рудзей Юрієм Володимировичем (а.с. 21), відповідно до п. 1.1. якого Адвокат надає правничу допомогу клієнту на умовах і в порядку, визначеному цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надану правничу допомогу в порядку, визначеному цим договором. Згідно п. 1.7. Договору про надання правничої допомоги від 09.07.2025 розмір гонорару Адвоката визначається за домовленістю сторін та відображається у актах приймання передачі наданих послуг. Згідно із доданим до позовної заяви Акту № 111 наданих послуг правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги від 09.07.2025 адвокатом Рудзей Юрієм Володимировичем надано ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» правничих послуг по справі Лаушкіна Ольга Сергіївна на суму 5 000 грн. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. В додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2023, справа № 755/2587/17, зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial