Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Позивач Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Діджи Фінанс»звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 63\~764, 30 грн., в якому просить суд стягнути з гр. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (04212, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, код ЄДРПОУ: 42649746) заборгованість за договором № 200073175 від 25.07.2014 року у загальному розмірі 63\~764,30 грн., яка складається з: суми заборгованості - 41\~310,28 грн., суми інфляційних втрат - 18\~732,74 грн., суми 3% річних - 3 721,28 грн.; судовий збір у розмірі 2\~422.40 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівськийта громадянкою [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) укладено кредитний договір № 200073175. Відповідно до умов кредитного договору, укладеного на умовах повернення, платності та строковості, Банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 15\~228,43 грн. із встановленим строком користування з 25.07.2014 року по 25.07.2017 року, а позичальник зобов`язався повернути отримані кошти у визначений договором строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Позивач також зазначає, що 20 липня 2020 року товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (місцезнаходження: 04212, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, код ЄДРПОУ 42649746; далі Позивач) набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 року, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020 року. Зазначені обставини підтверджуються постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16, відповідно до якої Позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», у тому числі й за вказаним кредитним договором. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. До позовної заяви надано витяг з додатку 1 до договору від 15.06.2020 року № 7_БМ про відступлення прав вимоги, який містить, зокрема, відомості про суму заборгованості станом на дату укладення договору. 23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління Національного банку України № 14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення Банку з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактичне управління Банком перейшло до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за кредитним договором іншій особі на підставі договору відступлення прав вимоги. При цьому згода відповідного боржника на укладення такого договору не вимагається. Набувач права вимоги набуває всіх прав та обов`язків кредитора щодо позичальника, вимоги до якого передані відповідно до договору відступлення прав вимоги, разом із правами за договорами забезпечення виконання таких зобов`язань. Вимогами чинного законодавства України та умовами договору факторингу не передбачено передачу програмного забезпечення, за допомогою якого здійснюється нарахування заборгованості за тілом кредиту, відсотками та штрафними санкціями, а також детального алгоритму такого нарахування. Це зумовлено тим, що у разі відступлення права вимоги за вже існуючою заборгованістю фактор, відповідно до умов договору факторингу, не має права нараховувати відсотки, комісії чи неустойку, передбачені умовами кредитного договору. Таким чином, Банк, правонаступником якого є Позивач, належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, натомість Відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними у повному обсязі та у визначений договором строк. Станом на 04.01.2024 року загальний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем за кредитним договором становить 41 310,28 грн., з яких: 13\~111,48 грн. - заборгованість за основною сумою кредиту; 28\~198,80 грн. - заборгованість за відсотками. Зазначена заборгованість визначена станом на дату укладення договору факторингу № 7_БМ від 20.07.2020 року та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів. Господарські операції за кредитним договором № 200073175 від 25.07.2014 року, у тому числі розрахунок заборгованості, здійснювалися ПАТ «Банк Михайлівський» відповідно до вимог Національного банку України та умов договору на підставі зарахованих на рахунок сум із використанням ліцензованого програмного забезпечення. Вказує, що відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та постанови Кабінету Міністрів України № 22 від 21.01.2004 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», господарські операції підлягають відображенню в бухгалтерському обліку на підставі первинних документів, які можуть складатися у паперовій або електронній формі. Представник позивача в судове засідання 19 грудня 2025 року не з`явився, проте в матеріалах справи наявне його клопотання, відповідно до якого, він просить суд розглянути справу без участі позивача, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення в справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання 19 грудня 2025 року, не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву та будь-яких заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Представник відповідач [PERSON] , адвокат Близнюк В.В. в судове засідання 19 грудня 2025 року, не з`явилась, разом з тим представником позивача подано клопотання в якому він просив відмовити ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» в задоволенні клопотання про поновлення строку позовної давності, через безпідставність - відсутність поважних причин його пропуску. Відмовити ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором через пропуск строку позовної давності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до наступних висновків. Представник відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності, в обґрунтування заяви про застосування строку позовної давності зазначає, що відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Кредитний договір у формі заяви про приєднання № 200073175 між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем укладено 25.07.2014 року. Відповідно до умов зазначеного договору банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в сумі 15 228,43 грн. зі встановленим строком користування кредитом до 25.07.2017 року. Як зазначено у позовній заяві та претензії від 19.12.2022 року, позичальником порушено умови кредитного договору, однак у зазначених документах не конкретизовано, який саме пункт, частину договору або які саме зобов`язання було порушено. Згідно з графіком платежів до кредитного договору № 200073175 від 25.07.2014 року граничний строк внесення останнього платежу визначено 20.07.2017 року. Таким чином, у разі невнесення відповідачем платежу у вказаний строк право кредитора на звернення до суду виникло з 21.07.2017 року, з якого і розпочався перебіг строку позовної давності. Відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається з моменту виникнення у кредитора права на звернення до суду за захистом порушеного права, а не зі строку дії договору. Обчислення строків позовної давності здійснюється за правилами статей 252255 Цивільного кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі № 464/5089/15 та Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 575/476/16-ц, відповідно до яких у разі пропуску строку позовної давності без поважних причин та за наявності відповідної заяви сторони суд зобов`язаний відмовити у позові. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що інститут позовної давності спрямований на забезпечення юридичної визначеності та захист від розгляду застарілих вимог (зокрема рішення у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Позивач не навів поважних причин пропуску строку позовної давності, а звернення до суду майже через чотири роки після набуття права вимоги свідчить про безпідставне зволікання з реалізацією права на судовий захист. Позивач щодо застосування строків позовної давності зазначив, що відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг як загальної, так і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права, а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання - зі спливом строку виконання зобов`язання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право на примусовий захист, у тому числі шляхом звернення до суду. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність становить три роки. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду за захистом свого цивільного права або інтересу. Частиною п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності порушене право підлягає судовому захисту. Позивач зазначає, що питання належності права вимоги за кредитними договорами, які були предметом договору відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс», тривалий час перебувало на розгляді суду у справі № 910/11298/16 Господарського суду міста Києва. У межах зазначеної справи вирішувалося питання нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та пов`язаних із ним правочинів, а також питання належного кредитора. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16, зокрема, застосовано наслідки нікчемності договору факторингу та зобов`язано ТОВ «ФК «Плеяда» і ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані від ПАТ «Банк Михайлівський», у тому числі кредитні договори. Разом з тим оригінали документів за кредитними договорами фактично не були передані Позивачу одразу після набрання судовим рішенням законної сили. На примусове виконання постанови суду приватним виконавцем у серпні 2021 року було відкрито відповідні виконавчі провадження, а фактичне отримання оригіналів документів відбулося лише на початку 2023 року. Позивач зазначає, що тривалий судовий спір щодо належності права вимоги, а також фактична відсутність первинних кредитних документів унеможливлювали реалізацію його права на звернення до суду у межах строку позовної давності. Лише після отримання відповідних документів Позивач отримав об`єктивну можливість здійснювати дії, спрямовані на захист свого порушеного права, зокрема направити претензію боржнику та звернутися до суду з даним позовом. При вирішенні питання обчислення строку позовної давності, суд зазначає, що відповідно до статті 256ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (абзац перший частини п`ятої статті 261 ЦК України). Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З матеріалів справи встановлено, що 25 липня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 200073175 зі встановленим строком користування з 25 липня 2014 року по 25 липня 2017 року. 20 липня 2020 року на підставі договору факторингу № 7_БМ ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги в тому числі за вказаним кредитним договором. ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості через систему «Електронний суд» 11 січня 2025 року. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12. Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020№ 211«Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року ( з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України №392 від 20 травня 2020 року,№500 від 17 червня 2020 року,№641 від 22 липня 2020 року,№760 від 26 серпня 2020 року,№956 від 13 жовтня 2020 року,№1236 від 09 грудня 2020 року,№104 від 17 лютого 2021 року,№405 від 21 квітня 2021 року,№611 від 16 червня 2021 року,№855 від 11 серпня 2021 року,№981 від 22 вересня 2021 року,№1336 від 15 грудня 2021 року, №229 від 23 лютого 2022 року, №630 від 27 травня 2022 року, №928 від 19 серпня 2022 року, №1423 від 23 грудня 2022 року, №383 від 25 квітня 2023 року). Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стану з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє на цей час. 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: «19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-IX пункт 19 було викладено у наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Ураховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не пропущено позовну давність при зверненні до суду, починаючи з березня 2020 року строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а починаючи з 24 лютого 2022 року строк позовної давності продовжився на строк дії в Україні воєнного стану, який діє на даний час. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 12 листопада 2024 року №911/79/24. Вирішуючи позов по суті позовних вимог, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі наданих суду доказів було встановлено, що 25 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено кредитний договір № 200073175, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 15 228,43 грн. на умовах повернення, платності та строковості зі строком користування кредитом з 25.07.2014 року по 25.07.2017 року, а позичальник зобов`язався повернути отримані кошти та сплатити відсотки за користування кредитом у строки та порядку, визначені договором. З матеріалів справи вбачається, що свої зобов`язання за кредитним договором Банк виконав належним чином, надавши відповідачу обумовлену договором суму кредитних коштів, що підтверджується умовами договору та розрахунком заборгованості. Водночас відповідач взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного та повного повернення кредиту і сплати відсотків не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість. Судом також встановлено, що 23 травня 2016 року відповідно до рішення Правління Національного банку України № 14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 запроваджено процедуру виведення Банку з ринку шляхом введення тимчасової адміністрації, у зв`язку з чим управління Банком перейшло до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 20 липня 2020 року на підставі договору відступлення прав вимоги № 7_БМ, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020 року, право вимоги за кредитними договорами ПАТ «Банк Михайлівський», у тому числі за кредитним договором № 200073175, перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс». Зазначені обставини підтверджуються постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16, якою ТОВ «Діджи Фінанс» визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський». Факт переходу права вимоги підтверджується також витягом з реєстру кредитних договорів, який є додатком до договору відступлення прав вимоги. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 536ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. У відповідності до частини 1статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з частиною 2статті 517ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Статтею 80ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною 1статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Діджи Фінанс» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 41\~310,28 грн., з яких: 13\~111,48 грн. - заборгованість за основною сумою кредиту; 28 198,80 грн. - заборгованість за відсотками, що підтверджується наданими позивачем письмовими доказами та відповідає умовам кредитного договору. Разом з тим, відповідно до статей 525, 612, 625 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за збитки, завдані простроченням, а також за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що загальний розмір заборгованості відповідача перед возивачем за кредитним договором становить 41 310,28 грн., з яких: 13 111,48 грн. заборгованість за основною сумою кредиту; 28 198,80 грн. заборгованість за відсотками. Зазначена заборгованість визначена станом на дату укладення договору факторингу № 7_БМ від 20.07.2020 року та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів. Таким чином, заборгованість відповідача за кредитним договором № 200073175 від 25.07.2014 року становить 41\~310,28 грн. Сума збитків з урахуванням трьох процентів річних складає 3 721,28 грн., сума інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 18\~732,74 грн. Загальний розмір заборгованості становить 63\~764,30 грн. Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а тому заборгованість, що виникла, слід стягнути з нього в примусовому порядку. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує, що відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також слід стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 2\~422,40 гривень.

Outcome: approved