Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

В серпні 2025 року ТзОВ «Цикл Фінанс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 36366,10 грн., в обґрунтування якого вказано, що 10.12.2018 між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір №22038000099756, у відповідності до якого остання отримала кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитом зі строком кредитування 60 місяців, до 10.12.2023. Відповідно до виписки по особистому рахунку відповідачки, АТ «Банк Кредит Дніпро» було перераховано кредитні кошти на особистий рахунок боржника, як це передбачено умовами кредитного договору. Виходячи з вищезазначеного, при укладанні кредитного договору АТ «Банк Кредит Дніпро» виконав всі передбачені умови договору, а саме ознайомив відповідача з умовами кредитного договору, надав у тимчасове користування кредитні кошти в зазначеному розмірі. 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу №15/12/21, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. Заборгованість за кредитним договором, з урахуванням положень ст.ст. 526, 527 ЦК України, становить 36366,10 гривень, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 27384,49 гривень, заборгованість по відсоткам 1066,96 гривень; заборгованість по комісії 6785,90 гривень, інфляційні втрати 968,95 грн., 3% річних 159,80 грн. З врахуванням наведеного позивач просить стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованість за Кредитним договором №22038000099756 від 10.12.2018 року у розмірі 36366,10 грн.; судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. Ухвалою суду від 15.10.2025 року відкрито провадження та справу призначено у спрощеному провадженні до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомила. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 10.12.2018 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір №22038000099756 за умовами якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 31000,00 грн. строком на 60 місяців до 10.12.2023, на споживчі потреби, щомісячна комісія за обслуговування кредиту 1,99% від суми кредиту. Процентна ставка є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість у розмірі 0,001% річних, на прострочену заборгованість 56,0% річних (п. 1.2 Договору). Сторонами також погоджено графік платежів, який підписано особистим підписом позичальника (Розділ 4 Договору). Надання відповідачу кредиту та користування ним кредитними коштами підтверджується випискою по особовому рахунку [PERSON] за період з 10.12.2018 по 14.12.2021. Згідно з розрахунком заборгованості, який здійснений АТ «Банк Кредит Дніпро», станом на 14.12.2021 за відповідачем рахується заборгованість за договором №22038000099756 у сумі 35237,35 гривень, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 27384,49 гривень, заборгованість по відсоткам 1066,96 гривень; заборгованість по комісії 6785,90 гривень. 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу №15/12/21, за умовами якого до ТОВ «Цикл Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №22038000099756 від 10.12.2018 на суму 35237,35 гривень, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 27384,49 гривень, заборгованість по відсоткам 1066,96 гривень; заборгованість по комісії 6785,90 гривень. Факт набуття прав вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» щодо відповідача підтверджується витягом з Реєстру боржників, що є Додатком №1 до договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021. Також, позивачем за період з 15.12.2021 по 23.02.2022 було нараховано 968,95 грн. інфляційних втрат та 159,80 грн. 3% річних. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. За положеннями ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачці. Остання зобов`язалася своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку та виконувати інші зобов`язання. Проте, відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, що призвело до виникнення заборгованості і порушення майнових прав та інтересів позивача. На підставі вищенаведених положень законодавства та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, суд доходить висновку, що вимоги позову у частині стягнення заборгованості по тілу кредиту у сумі 27384,49 гривень та заборгованості по відсоткам у сумі 1066,96 гривень, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також, в порядку ст. 625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню 968,95 грн. інфляційних втрат та 159,80 грн. 3% річних, нараховані за період з 15.12.2021 по 23.02.2022. Водночас, щодо стягнення заборгованості за комісією у сумі 6785,90 грн. суд зазначає наступне. Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19. Згідно з ч. 6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Умовами укладеного між сторонами договору передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 1,99% від суми кредиту. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.11.2023 по справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Встановивши у кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами, що відповідно до розрахунку заборгованості у загальному розмірі складає 6785,90 грн., кредитодавець у кредитному договорі не зазначив конкретного переліку банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. А, отже, суд приходить до висновку про неправомірне нарахування позивачем комісійної винагороди. Аналогічна позиція міститься постанові Верховного Суду від 09.02.2024 (справа №337/3703/22). Таким чином, вимоги позову про стягнення з відповідача комісії у сумі 6785,90 грн. задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №22038000099756 від 10.12.2018 в загальному розмірі 29580,20 гривень, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 27384,49 гривень, заборгованості по відсотках 1066,96 гривень, інфляційних втрат 968,95 грн. та 3% річних у розмірі 159,80 грн., оскільки така сума заборгованості підтверджується наданими позивачем доказами. У задоволенні решти позову суд відмовляє у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі №910/12876/19 від 07.07.2021. Витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними доказами, а саме: договором про надання правової допомоги №43453613 від 02.01.2025 року; додатковою угодою №22038000099756 до договору про надання правничої допомоги від 15.08.2025; актом про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 02.04.2025 року. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, що становить 81,34% (29580,20:36366,10х100) від розміру задоволених судом позовних вимог, а саме: судовий збір в сумі 1970,38 грн. (29580,20х2422,40:36366,10) та витрати на професійну правничу допомогу 2440,20 грн. (3000:100х81,34).

Outcome: approved