Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON] [INFO] , який продовжує навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ, у розмірі частини від заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подання позову і до закінчення навчання чи досягнення [PERSON] двадцяти трьох річного віку. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 червня 2006 року позивачка уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON] [INFO] . 28 листопада 2012 року шлюб було розірвано у судовому порядку і 17.08.2012 року виданий виконавчий лист на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області про стягнення аліментів на утримання дитини. На даний час син є повнолітнім і продовжує навчання на 1 курсі (денна форма навчання за державним замовленням освітнього ступеня «бакалавр») в Харківському національному університеті внутрішніх справ і на даний час навчається за місцем дислокації навчально-наукового інституту №4 у м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області. Оскільки син навчається на денній формі навчання, то він не має змоги влаштуватися на роботу, інших джерел доходу він не має, однак потребує матеріальної підтримки на проживання, одяг, харчування, підручники, тощо. Син повністю знаходиться на утриманні позивачки, відповідач не є інвалідом і зобов`язаний та має можливість без погіршення свого матеріального стану утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, що продовжує навчання. Ухвалою судді від 24.09.2025 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 18.11.2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін і відкрито провадження у справі. Від представника відповідача адвоката Кіншова Д.С. надійшов відзив на позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позову, оскільки син сторін навчається та мешкає за місцем дислокації навчально-наукового інституту №4 у м.Кам`янець-Подільський Хмельницької області, тобто не проживає з позивачкою, а отже позивачка не має право звертатися до суду із вказаним позовом. Надана позивачем довідка про інформацію зареєстрованих осіб може містити застрілу інформацію, оскільки документ був складений 30.01.2024 року. Крім того, обов`язок батьків утримувати дитину виникає внаслідок потреби у повнолітньої дитини в матеріальній допомозі на період навчання. Така допомога потрібна зокрема для здійснення оплати за навчання, купівлю підручників, оплату проїзду до навчального закладу та вартість проживання за місцем знаходження навчального закладу. Водночас позивачкою не надано жодного підтвердження того, що [PERSON] не має жодного джерела доходу, що він перебуває на утриманні позивачки, потребує коштів на проживання, одяг, харчування, підручники, тощо. Крім того, відповідач має незадовільне матеріальне становище і стан здоров`я, що підтверджується відповідними документами. Також він має сім`ю, яка також потребує утримання. Вказані обставини спростовують можливість відповідача здійснювати утримання свого повнолітнього сина на період його навчання. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.06.2006 року, який був розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28.11.2012 року. Від шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Виконавчим комітетом Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області). Як вбачається із копії виконавчого листа, виданого Харківським районним судом Харківської області 17 серпня 2012 року, з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.06.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до Витягу №86 про зареєстрованих у житловому будинку осіб від 30.01.2024 року [PERSON] зареєстрований разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою Харківського національного університету внутрішніх справ від 27.08.2025 №30/150 [PERSON] є курсантом 1 курсу (денна форма навчання за державним замовленням освітнього ступеня «бакалавр») в Харківському національному університеті внутрішніх справ. З 11.08.2025 і по теперішній час навчається за місцем дислокації навчально-наукового інституту №4 у м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області. Зарахований на навчання з 11.08.2025 року наказом ХНУВС від 28.07.2025 року №265 о/с. Передбачуваний термін навчання липень 2029 року. Відповідно до довідки Харківського національного університету внутрішніх справ від 04.12.2025 року №04122025/1 [PERSON] за період навчання на повному державному утриманні не перебуває, з 11.08.2025 по теперішній час проживає у гуртожитку ХНУВС за адресою: [ADDRESS] є безкоштовним. Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1ст. 16 ЦК України). Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з необхідністю отримання позивачем матеріальної допомоги (аліментів) на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, та ненаданням такої допомоги відповідачем у добровільному порядку. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Положенням статті 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року. Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Крім того, відповідно до ч. 1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року по справі № 308/4214/18 висловлено правову позицію, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Позивач зазначає, що син потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням, а відповідач має змогу таку допомогу надавати. Але позивачкою не надано жодних доказів щодо матеріальних потреб сина у зв`язку із його навчанням, в той час як вбачається із матеріалів справи він навчається за державним замовленням, проживає в гуртожитку безкоштовно. Відповідач заперечує те, що має змогу сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, на підтвердження чого надав: - виписки із медичної карти стаціонарного хворого №9967від 17.07.2025, довідку Обласної клінічної травматологічної лікарні від 01.11.2024 №2640, довідку ВЛК від 20.11.2024, консультативний висновок №879717 від 15.11.2024, виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3061 від 24.05.2019, №5218 від 13.10.2015, протокол обстеження КНП ХОР «ОКПЛ №3» від 29.10.2024; -копію свідоцтва про шлюб з [PERSON] , який укладений 17 жовтня 2015 року; -довідки за формою ОК-7 та ОК-5, відповідно до яких [PERSON] працював у КП «Харківські теплові мережі» у жовтні 2025 і була нарахована заробітна плата у розмірі 4294,12 грн. Згідно із статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як визначено частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Всупереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України позивач не надала суду жодних належних доказів на підтвердження факту проживання повнолітнього сина разом з нею на дату звернення до суду та потребу дитини у матеріальній допомозі у зв`язку із продовженням навчання. Крім того, суд враховує підтверджений письмовими доказами стан здоров`я та майновий стан відповідача, внаслідок чого дійшов висновку про відповідач позбавлений можливості на даний час надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, що продовжує навчання. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у задоволенні позову судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed