Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

До Хаджибейського районного суду міста Одеси 27 жовтня 2025 року звернувся із позовом [PERSON] до [PERSON] , за яким просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 10 січня 2025 року у розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) доларів США, посилаючись на таке. 10 січня 2025 року між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником був укладений договір позики грошових коштів, за яким Позивач надав Відповідачу позику готівкою у розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) доларів США, які Відповідач зобов`язався повернути до 01 квітня 2025 року або по першій вимогі позивача, що підтверджується відповідною розпискою. Грошове зобов`язання у вказаний строк Відповідач не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Позивач [PERSON] 09 грудня 2025 року надав до суду заяву, в якій просив долучити до матеріалів справи оригінал розписки від 10 січня 2025 року (а. с. 20). Позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, проти прийняття заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, відзиву та заяву про поважність причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Судом встановлено, що 10 січня 2025 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, був укладений договір позики грошових коштів, за яким Позивач надав Відповідачу позику готівкою у розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) доларів США, які Відповідач зобов`язався повернути до 01 квітня 2025 року або за першою вимогою позивача. Грошове зобов`язання у вказаний строк Відповідач не виконав, тому 01 травня 2025 року Позивач звернувся до Відповідача з вимогою повернути позику у розмірі 5100 доларів США в 30-ти денний термін з моменту пред`явлення вимоги. Станом на дату звернення з цим позовом вимога Позивача про повернення позики залишена Відповідачем без відповіді, Відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення отриманих від Позивача коштів в сумі 5100 доларів США за договором позики не виконав, кошти в передбачені у розписці строки не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або диспозитивно безоплатним правочином. Згідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення правочину, а й передання грошової суми. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Відповідно до постанови Верховного Суду від 31 березня 2023 року (справа № 191/2151/20) за своєю суттю договір чи розписка про отримання у позику грошових коштів є документами, якими підтверджується як умови домовленості сторін та зміст зобов`язань, так і засвідчується отримання позичальником від позикодавця погодженої сторонами грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Таким чином, судом було встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, який підтверджує передачу відповідних грошових коштів у сумі 5100 доларів США Позивачем Відповідачу. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, взяті на себе зобов`язання за договором позики Відповідач не виконав, у зв`язку з чим сума позики, що складає 5100 доларів США, підлягає стягненню з Відповідача. Доказів на спростування цього Відповідачем надано суду не було. Суд враховує, що у рішенні від 16 січня 2019 року (справа №373/2054/16-ц) Велика Палата Верховного Суду визнала можливістьвизначення грошового зобов`язання в іноземній валюті сторонами цивільно-правових угод, які виконуються на території України. Це дозволяє сторонам визначити грошовий еквівалент угоди в іноземній валюті та укладати договори позики в інших валютних одиницях, забезпечуючи таким чином широкі можливості в укладенні правочинів. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за договором позики, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно зі ст. 617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», «так і строк (термін) виконання зобов`язання» (стаття 530 ЦПК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам у справі, враховуючи те, що зобов`язання відповідач за договором № б/н від 10 січня 2025 року, укладеним між позивачем та відповідачем, не виконав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 5100 доларів США. З матеріалів справи вбачається, що при подачі позову до суду позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, стягненню з Відповідача на користь держави підлягають судові витрати в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved