Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Акціонерне товариство «Кредобанк» про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог, які згодом уточнював, вказано, що 01.08.2021 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки «Toyota», модель «LAND CRUISER 150», чорного кольору, д.р.н. [NUMBER] . Сторони дійшли взаємної згоди, що [PERSON] та [PERSON] бажають в майбутньому укласти договір купівлі-продажу, за яким покупець має намір придбати, а продавець має намір продати автомобіль марки «Toyota», «LAND CRUISER 150» чорного кольору, з д.р.н. [NUMBER] (номер кузова [NUMBER] ), що належить [PERSON] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Зазначає, що на виконання умов попереднього договору, позивач отримав від [PERSON] оригінал кредитного договору та здійснював систематичну оплату за зобов`язаннями перед кредитною установою (АТ «КредоБанк») за кредитним договором №42778/2021 від 16.07.2021. Крім того, позивач, маючи попередню домовленість з [PERSON] , 15.07.2021 здійснив оплату вартості транспортного засобу автомобіля марки «Toyota» «LAND CRUISER 150» чорного кольору (д.р.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] ) в сумі 457 154,40 грн., на виконання умов договору купівлі-продажу №370A/21 від 16.04.2021, укладеного між ТОВ «Алмаз Мотор, ЛТД» та [PERSON] . Загальна сума всіх платежів, які були зроблені позивачем на виконання умов попереднього договору купівлі - продажу транспортного засобу від 01.08.2021, включає домовленості сторін за зобов?язаннями від 16.04.2021 та платіж від 15.07.2021, складає 1 437 554,4 грн. (668 750,00 грн. + 457 154,40 грн. +311 650,00 грн.= 1 437 554,40 грн.). З метою заміни боржника у кредитних зобов?язаннях від 16.07.2021, листом від 28.12.2022 [PERSON] повідомив АТ «КредоБанк» про намір виїхати за межі країни, посилаючись на положення ст. 520 Цивільного кодексу України, просив здійснити заміну особи - боржника за кредитним договором від 16.07.2021 N?42778/2021/1 на [PERSON] . Вказує, що враховуючи, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2024, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.11.2024, попередній договір від 01.08.2021 визнано неукладеним, тобто основний договір купівлі продажу між [PERSON] та [PERSON] укладено не було. Відтак, в силу ч. 3 ст. 635, ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України кошти, що були сплачені на виконання зобов?язань [PERSON] за неукладеним правочином підлягають поверненню відповідачами солідарно. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідачів на користь позивача безпідставно набуте майно, а саме грошові кошти у розмірі 1 437 554,40 грн. Представник відповідача [PERSON] адвокат Садовський І.В. подав до суду відзив, в якому заперечував проти позовних вимог, вказував, що позивачем не доведено, що майно , а саме автомобіль, було придбано за рахунок коштів, які були отримані безпідставно у відповідача. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ходюш А.М. подав до суду відзив, в якому заперечував проти позовних вимог, вказував, що позивачем не доведено, що майно , а саме автомобіль, було придбано за рахунок коштів, які були отримані безпідставно у відповідача.Вказував, що позивач не надав документів, які б беззаперечно свідчили про належність та передачу грошових коштів, що є предметом спору, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позовні вимоги та стягнути безпідставно набуті грошові кошти. Надала пояснення щодо позову. Представник відповідача [PERSON] адвокат Садовський І.В. у судовому засіданні вказував, що позивач діяв не добросовісно та з суперечливою поведінкою, також, що наявність квитанцій у позивача не доводить належність йому грошових коштів, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ходюш А.М. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, заяв не подавав. В минулих засіданнях проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, заяв не подавав. Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 14 лютого 2015 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , даний шлюб було зареєстровано Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, відповідний актовий запис № 57. Після укладення шлюбу прізвище чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON] відповідно. 16.04.2021 р. [PERSON] , був укладений договір купівлі-продажу № 370А/21 з ТОВ «Алмаз Мотор, Лтд», відповідно до умов якого він придбав транспортний засіб «TOYOTA LAND CRUISER 150», 2021 року випуску, чорного кольору, який було зареєстровано під державним номерним знаком [NUMBER] . 16.07.2021 р. між АТ «Кредо Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 42778/2021, відповідно до умов якого банк видав йому кредит в розмірі 829 570 гривень 16 коп. з терміном повернення до 15.07.2028 р. П. 2.2. даного кредитного договору було передбачено, що кредит було видано для здійснення повної/часткової сплати за договором Купівлі-продажу транспортного засобу марки «TOYOTA LAND CRUISER 150», дата випуску 2021 р., кузов [NUMBER] , укладеного між [PERSON] та ТОВ фірма «Алмаз Мотор. Лтд» від 16.04.2021 р. 01.08.2021 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки «Toyota», модель «LAND CRUISER 150», чорного кольору, д.р.н. [NUMBER] . Сторони дійшли взаємної згоди, що [PERSON] та [PERSON] бажають в майбутньому укласти договір купівлі-продажу, за яким покупець має намір придбати, а продавець має намір продати автомобіль марки «Toyota», «LAND CRUISER 150» чорного кольору, з д.р.н. [NUMBER] (номер кузова [NUMBER] ), що належить [PERSON] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Умовами п.1.5 попереднього договору визначено, що вартість автомобіля, яку покупець повинен сплатити продавцю в момент укладання попереднього договору, складає 25 000 (двадцять п?ять тисяч) доларів США, крім того, покупець приймає на себе всі зобов?язання, які витікають з Кредитного договору №42778/2021 від 16.07.2021 року, що укладений між [PERSON] та АТ «КредоБанк». Згідно п.1.6. попереднього договору визначено, що починаючи з дати укладання попереднього договору, всі зобов?язання щодо сплати кредиту, вказаного в п.1.5, повинен виконувати покупець за даним договором. Продавець має передати покупцю оригінал Кредитного договору, та всі інші документи, які є його невід?ємною частиною. Відповідно до п. 2.1. даного договору містив умову про те, що «продавець зобов`язаний передати транспортний засіб, зазначений в п. 1.2. даного Договору та документи до нього не пізніше ніж після підписання даного договору, яке само по собі свідчить про те, що розрахунок між сторонами даного договору проведений в повному обсязі та сторони не мають одна до іншої жодних претензій». Згідно п. 3.2. договору містить умову про те, що підтвердженям факту отримання продавцем грошових коштів від покупця буде розписка (Додаток № 1), яка є невідємною частиною до цього Попередьного договору. Як зазначає позивач, на виконання умов попереднього договору, позивач отримав від [PERSON] оригінал кредитного договору та здійснював систематичну оплату за зобов`язаннями перед кредитною установою (АТ «КредоБанк») за кредитним договором №42778/2021 від 16.07.2021, що підтверджується копіями відповідних квитанцій за період з 12.08.2021 по 17.08.2023, в кількості 14 платежів по 12 975,00 грн. кожний, на загальну суму 181 650,00 грн. та 10 платежів по 13 000,00 грн кожний, на загальну суму 130 000,00 грн. (разом 311 650, 00 грн.). Крім того, позивач, маючи попередню домовленість з [PERSON] , 15.07.2021 здійснив оплату вартості транспортного засобу автомобіля марки «Toyota» «LAND CRUISER 150» чорного кольору (д.р.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] ) в сумі 457 154,40 грн. (квитанція №030810139 від 15.07.2021), на виконання умов договору купівлі-продажу №370A/21 від 16.04.2021, укладеного між ТОВ «Алмаз Мотор, ЛТД» та [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2024 року у справі №201/12247/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання неукладеним попереднього договору купівлі - продажу транспортного засобу від 01.08.2021, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.11.2024 року, зокрема: - визнано неукладеним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ««Toyota» «LAND CRUISER 150», 2021 року випуску, чорного кольору, державні номери [NUMBER] , який був укладений між [PERSON] та [PERSON] ; - визнано, що власником транспортного засобу «Toyota» «LAND CRUISER 150», 2021 року випуску, чорного кольору, державні номери [NUMBER] , є [PERSON] ; - витребувано з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] транспортний засіб «Toyota» «LAND CRUISER 150», 2021 року випуску, чорного кольору, державні номери [NUMBER] . Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав, у тому числі є гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістомст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1ст. 635Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором/Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору невстановлена, -у письмовій формі. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4)відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (ст. 1215 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. До таких висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18; від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21; від 17 квітня 2024 року у справі № 127/12240/22. Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Листом від 28.12.2022 [PERSON] звернувся до кредитора (АТ «КредоБанк») із вимогою здійснення заміни особи боржника з нього на [PERSON] у кредитних зобов?язаннях від 16.07.2021 №42778/2021/1. Згідно до ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Як вбачається з матеріалів справи, згоди кредитора не заміну боржника суду надано не було, інших підтверджень заміни боржника у зобов`язанні також надано не було. До того ж, дійсно здійснювались систематичні оплати за зобов`язаннями перед кредитною установою (АТ «КредоБанк») за кредитним договором №42778/2021 від 16.07.2021, що підтверджується копіями відповідних квитанцій за період з 12.08.2021 по 17.08.2023, в кількості 14 платежів по 12 975,00 грн. кожний, на загальну суму 181 650,00 грн. та 10 платежів по 13 000,00 грн кожний, на загальну суму 130 000,00 грн. (разом 311 650, 00 грн.) та оплата вартості транспортного засобу автомобіля марки «Toyota» «LAND CRUISER 150» чорного кольору (д.р.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] ) в сумі 457 154,40 грн. (квитанція №030810139 від 15.07.2021), на виконання умов договору купівлі-продажу №370A/21 від 16.04.2021, укладеного між ТОВ «Алмаз Мотор, ЛТД» та [PERSON] , де платником вказаний [PERSON] . Так, оплати за зобов`язаннями були здійсненні від імені [PERSON] , інших доказів на підтвердження оплати позивачем кредитного договору № 42778/2021 замість [PERSON] суду не надано. Крім того, суд звертає увагу, що звернення позивача до ТОВ фірма «АлмазМотор, ЛТД» з метою отримання послуг технічної діагностики та обслуговування транспортного засобу, що перебував у його користуванні, що підтверджується нарядами - замовленнями №БН-98909 від 01.09.2023 на суму 26020,00 грн., №БН-89046 від 27.01.2023 на суму замовлення 11 541,00 грн., №БН-77457 від 30.05.2022 на суму замовлення 10315,00 грн., №БН-83174 від 26.09.2022 на суму замовлення 15 120,00 грн. та укладення договору (полісу) обов?язкового страхування цивільно - правової відповідальності №211263304 від 27.09.2022, згідно умов якого забезпеченим транспортним засобом є «TOYOTA LAND CRUISER 150», дата випуску 2021 року, кузов [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , також не може бути доказом підтвердження оплати позивачем кредитного договору № 42778/2021 замість [PERSON] . Щодо зазначення представником відповідача під час судового засідання при розгляді клопотання під час досудового розслідування, відповідної позиції, суд зазначає, що таке не може бути належним та беззаперечним доказом на підтвердждення позовних вимог. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, суд вважає за потрібне відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано жодних належних та достатніх доказів безпідставного отримання коштів відповідачами та жоден із наданих позивачем документів не підтверджує доводи, які він зазначив у позові. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed