Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів. Зокрема позивач просить стягнути з відповідача на свою користь: - 140810,35 грн. пені (неустойки) за два дні прострочення; - 9519283,66 грн. пені (неустойки) за 1044 дні прострочення; - 107745,40 грн. індексу інфляції суми боргу; - 385,78 грн. три проценти річних від простроченої суми зобов`язання; - 26080,23 грн. - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 22 вересня 2017 року між ним та відповідачем було укладено Договір відкриття та обслуговування батьківського рахунку [NUMBER] , валюта UAH, шляхом підписання Заяви про відкриття поточного рахунку та приєднання до Умов та правил надання послуги «Картка для виплат». 07 квітня 2022 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір відкриття та обслуговування батьківського рахунку [NUMBER] , валюта UAH. 02 червня 2022 року позивачем було ініційовано 8 переказів коштів з вказаних поточних карткових рахунків на адресу свого контрагента у якості оплати послуг останнього на загальну суму 64274 англійських фунтів стерлінгів, що становило 2650775,45 грн.. Однак через порушення банком, що обслуговує платника, встановлених Законом строків виконання доручення клієнта на переказ, неналежне виконання договірних відносин, 04 червня 2022 року вказані кошти частково були повернуті в сумі 2346839,19 грн.. Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 12 травня 2023 року з відповідача було стягнуто в користь позивача 303936,26 грн. безпідставно неповернутих коштів. Рішення набрало законної сили 13 лютого 2025 року. 10 квітня 2025 року вказані кошти в порядку примусового виконання рішення суду були повернуті [PERSON] .. Позивач є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем, який несе відповідальність за ненадання /неналежне надання цих послуг, передбачену ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у виді сплати пені в розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення, тому позивач просить стягнути з відповідача 140810,35 грн. три відсотки пені (неустойки) за 2 дні від суми 2346839,19 грн. та 9519283,66 грн. три відсотки пені (неустойки) за 1044 дні (з 02.06.2022 р. по 10.04.2025 р.) від суми 303936,26 грн.. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити на вимогу кредитора суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інше не визначеного договором чи законом. За даними Державного комітету статистики України за весь час прострочення (з 02.06.2022р. по 10.04.2025 р. індекс інфляції становить 135,45 %, а тому позивач просить стягнути з відповідача 107745,40 грн. індексу інфляції від суми 303936,26 грн.. Також позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми зобов`язання 2346839,19 грн. х 3%:365х за 2 дні = 385,78 грн. та 303936 грн. х 3%:365х за 1044 дні = 26080,23 грн.. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду із даним позовом. У відзиві на позов представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Вважає, що в даному випадку слід застосовувати не Закон України «Про захист прав споживачів», а ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги», згідно якої надавач платіжних послуг у разі порушення строків виконання платіжних операцій, передбачених цим Законом або договором про надання платіжних послуг, зобов`язаний сплатити користувачу пеню в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 10 відсотків суми платіжної операції, якщо інший розмір пені не обумовлений договором про надання платіжних послуг. Також, у разі якщо суд прийде до висновку про правомірність нарахування пені просить застосувати ч.3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення її розміру, оскільки нарахована пеня позивачем значно перевищує розмір збитків. У відповіді на відзив представник позивача вважає, що вданому випадку слід керуватись Законом України «Про захист прав споживачів». Ухвалою суду від 11 серпня 2025 року по даній справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою від 14 жовтня 2025 року закінчено підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити з підстав наведених в ньому. Представник відповідача позов не визнала з підстав наведених у відзиві на позов. Суд, розглянувши справу за наявними у ній матеріалами, встановив наступні обставини. Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 12 травня 2023 року позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» задоволено та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» в користь [PERSON] 303936,26 грн. безпідставно неповернутих коштів. Даним рішенням встановлено, що 22 вересня 2017 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено Договір відкриття та обслуговування банківського рахунку [NUMBER] валюта рахунку UAH шляхом підписання заяви про відкриття поточного рахунку та приєднання до Умови та правил надання послуги «Картка для виплат» та банком було емітовано платіжну картку [NUMBER] . 07 квітня 2022 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено Договір відкриття та обслуговування банківського рахунку [NUMBER] валюта рахунку UAH, що підтверджується заявою про відкриття поточного рахунку та приєднання до Умови та правил надання послуги «Картка для виплат» та банком було емітовано платіжну картку [NUMBER] . 02 червня 2022 року позивачем було ініційовано 8 переказів коштів з вищевказаних поточних карткових рахунків на адресу свого контрагента у якості оплати послуг останнього на загальну суму 64274 англійських фунтів стерлінгів. Для вказаних операцій з поточних рахунків позивача було списано гривневий еквівалент на загальну суму 2650775,45 грн.. Вказані кошти були повернуті Першим публічним банком Туреччини в повному обсязі на кредитні картки звідки вони були отримані, що підтверджується інформацією з вказаного банку. Внаслідок цього на рахунки позивача були повернуто гривневий еквівалент за винятком 303936,26 грн., які були стягнуті рішенням суду від 12 травня 2023 року. Дане рішення суду набрало законної сили 13 лютого 2025 року. (а.с.12-13). 27 березня 2025 року на виконання вказаного рішення суду було відкрито виконавче провадження, що підтверджується результатом пошуку виконавчих проваджень в АСВП (а.с.18). 10 квітня 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» було перераховано на рахунок [PERSON] 303936,26 грн. (а.с.17). Дані обставини також не заперечуються відповідачем. Таким чином суд вважає, що відповідач безпідставно користувався коштами належними позивачу в розмірі 303936,26 грн. в період з 02 червня 2022 року по 10 квітня 2025 року. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання\~може забезпечуватися\~неустойкою,\~порукою,\~гарантією,\~заставою,\~притриманням,\~завдатком,\~правом довірчої\~власності. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. \~ \~ \~ \~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Індекс інфляції за період з червня 2022 року по березень 2025 року за даними Державного комітету статистики України становить 135,45%, що від суми 303936,26 грн. становить 107745,40 грн., з розрахунку 303936,26 грн. х 1,3545303936,26 грн. = 107745,40 грн.. Три проценти річних від суми 303936,26 грн. за 1044 дні становить 26080,23 грн. При цьому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних від суми 2346839,19 грн. за два дні прострочення до задоволення не підлягають, оскільки вказані кошти були повернуті банком одразу після не проведення відповідної операції не з його вини. Також суд вважає, що в даному випадку до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про платіжні послуги», а не Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки саме він регулює відносини, які склались між позивачем та відповідачем щодо неналежного виконання платіжної операції. Відповідно до ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином. Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність перед користувачами за платіжними операціями, виконаними з порушенням установлених цим Законом строків, у разі: 1) порушення надавачем платіжних послуг платника строку виконання платіжної операції; 2) порушення надавачем платіжних послуг отримувача строку зарахування коштів за платіжною операцією на рахунок отримувача, виплати їх у готівковій формі та/або забезпечення доступності коштів; 3) порушення надавачем платіжних послуг отримувача строку повернення коштів у разі неможливості встановлення належного отримувача або у разі неявки отримувача готівкового переказу. Надавач платіжних послуг у разі порушення строків виконання платіжних операцій, передбачених цим Законом або договором про надання платіжних послуг, зобов`язаний сплатити користувачу пеню в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 10 відсотків суми платіжної операції, якщо інший розмір пені не обумовлений договором про надання платіжних послуг. Тому, суд вважає, що з відповідача слід стягнути в користь позивача 30393,62 грн. пені, що становить 10 відсотків від суми невиконаної платіжної операції виходячи із суми 303936,26 грн.. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача користь позивача 30393,62 грн. пені в розмірі 10 відсотків від невиконаної суми платіжної операції, 26080,23 грн. три проценти річних та 107745,40 грн. індексу інфляції суми боргу, а в задовленні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю. Крім того, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в користь держави 3028 грн. судового збору, оскільки позивач був звільнений від його сплати при подані позову. Також, позивач просить стягнути з відповідача 20000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката, що підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги від 01.08.2025 р., додатком до даного договору, актом надання-отримання послуг від 05 грудня 2025 року та скріншотом про підтвердження перерахування вказаних коштів адвокату. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Статтею 30 ч. 3 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~визначає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд вважає, що з відповідача слід стягнути в користь позивача 20000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката, враховуючи складність справи, виконані адвокатом роботи, кількість проведених судових засідань по справі, а також суд враховує те, що представник відповідача просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу, однак не довів їх не співмірність, а тому суд не вбачає підстав для зменшення заявлених витрат на правничу допомогу адвоката. На підставі наведеного та

Outcome: partial