Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

05.09.2025 [PERSON] та [PERSON] , від імені та в інтересах яких діє представник [PERSON] , звернулися до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог зазначають, що [INFO] помер їхній батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири по [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги є діти спадкодавця позивачі та відповідач. Позивачі спадщину прийняли та 18.06.2025 отримали свідоцтво про право на спадщину за законом по 1/3 частку квартири кожна. В той же час нотаріусом відмовлено позивачам у оформленні на них 1/3 частки квартири у зв`язку з тим, що на час смерті спадкодавця з ним була зареєстрована за однією адресою відповідач [PERSON] , яка є його донькою та спадкоємцем першої черги. З огляду на викладене вважається, що спадщина прийнята трьома спадкоємцями. В той же час відповідач, хоча і була зареєстрована в квартирі спадкодавця, однак фактично не проживала з січня 2007 року. Більш того в 2019 році відповідач виїхала до Російської Федерації, де отримала громадянство РФ та проживає по цей час. Оскільки відповідач на час смерті батька з ним не проживала, а також в установлений законом строк для прийняття спадщини не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, то вона є такою, що спадщину не прийняла. Таким чином, спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину, є позивачі. Встановлення факту не проживання відповідача є умовою для вирішення спадкового спору, вирішити який в позасудовому порядку не представляється можливим. Просили визнати за позивачами право власності кожній по 1/6 частину квартири по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді від 27.10.2025 відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у визначений в ухвалі строк відзив на позовну заяву не подала. Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у тому числі через оголошення на сайті Судової влади України, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов до наступного висновку. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Судом встановлено, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.10). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.06.2025, Школа О.М. приватний нотаріус Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області, відмовив [PERSON] та [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку квартири після смерті їх батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки [PERSON] (донька), була зареєстрована із спадкодавцем на момент його смерті, тобто вона фактично прийняла спадщину, заяв про відмову від прийняття спадщини від неї не надходило (а.с.9). Відповідно до копії свідоцтв про право на спадщину за законом від 18.06.2025, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями майна [PERSON] , 1968 року народження, який помер [INFO] , по 1/3 частці квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-12). Згідно з копією Свідоцтва про право власності на житло від 17.10.2008, видного Олександрійською міською радою, [PERSON] на праві приватної власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с.14, 16). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с.15). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с.17, 18). Згідно з копією Акту-розпорядження №785 від 03.08.2025, [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] не проживає та фактично не проживала за даною адресою з січня 2007 року (а.с.19). З копії адресної довідки ГУ МВС Росії Московської області від 02.09.2025 вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 16.11.2021 року (а.с.20-24). Відповідно до інформації Державної прикордонної служби України за період з 08.11.2017 по 10.09.2025 [PERSON] , [INFO] , неодноразово перетинала кордон з РФ, останній раз - виїзд 06.03.2021 (а.с. 49). Також судом була досліджена спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] (а.с. 52-96). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.1 ст.328 ЦК України). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частинами першою третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 572/1774/20, провадження № 8679 св 21. Суд додає, що підтвердженням постійного місця проживання слід визнати обставини, що полягають у суб`єктивному сприйнятті особою відповідного місця проживання бажаним для перебування більшою частиною часу у порівнянні з іншими, в разі їх наявності, місцями, та/або охоплення властивими для таких питань особистісними психологічними функціями певного місця фізичного перебування терміном «домівка» як «стабільного та звичайного» місцезнаходження, а також у фактичному доведенні такого факту до рівня соціальної взаємодії як невід`ємної частини суспільного співіснування. Саме за такою адресою особою обирається власна діяльність та поведінка як постійного мешканця, з прийняттям на себе відповідних прав та обов`язків. Доказами постійного проживання, зокрема, можуть виступати дані про повідомлення про власне місце постійного проживання у заявах, клопотаннях, листах до органів влади, місцевого самоврядування, переписках з фізичними або юридичними особами, у тому числі, у сфері трудових відносин, медичного обслуговування. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судом було встановлено, що відповідач хоча і була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем, однак за вказаною адресою фактично не проживала, а таким чином не є особою, яка фактично прийняла спадщину після смерті батька. Позивачами відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог щодо визнання права на частку квартири в порядку спадкування. Проаналізувавши встановлені обставини суд прийшов до висновку, що умови для отримання позивачами свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку відсутні. Відтак, невизнане право позивачів, набуте ними шляхом переходу права власності в порядку спадкування підлягає судовому захисту у обраний ними спосіб, передбачений законом.

Outcome: approved