Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що «29.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №101063883. Згідно з п. 1.1 договору, кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін, та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000,00 грн. Згідно з п. 1.5.2 договору, проценти за користування кредитом 3 750,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п. 1.6 договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Договір передбачає, що позичальник може збільшити строк кредитування шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишились до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. У разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентіввважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. 10.02.2022 було укладено договір №10-02/2022-50, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №101063883. 10.03.2023 було укладено договір №10-03/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №101063883. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №101063883. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №101063883 від 29.10.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 51 750,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов?язанням (за тілом кредиту) 10 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 40 750,00 грн, заборгованість за комісіями 1 000,00 грн. Тому просять стягнути з відповідача заборгованість за договором №101063883 від 29.10.2021 у розмірі 51 750,00 грн, а також судові витрати, понесені на сплату судового збору та на правничу допомогу». Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2024, головуючим суддею з розгляду даної справи визначено суддю Фанду О.А. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 16.07.2024 відкрив провадження у даній справі та призначив судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. 06.08.2024 представник відповідача [PERSON] адвокат Жовта А.С. подала відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що «матеріалами справи не підтверджено укладення між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] кредитного договору, погодження відповідачем умов кредитування та надання кредиту, оскільки саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних не підтверджує проходження відповідачем верифікації та ідентифікації згідно з вимогами законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача. Будь-які документи, що підтверджують особу позичальника, в матеріалах справи відсутні. У матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету клієнта із зазначенням ПІБ даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту), підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, здійснив акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором та підписав договір одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та Закону України «Про платіжні послуги». У той же час, у матеріалах справи відсутні й суду не надано будь-які належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів позичальнику. Надана позивачем копія платіжного доручення №34439425 від 29.10.2021, створена ТОВ «Мілоан», належним доказом про переказ коштів бути не може, оскільки надана копія створена самим кредитором, такий документ з легкістю можна надрукувати самостійно. Разом з тим, на платіжній інструкції відсутній підпис уповноваженої особи банку, печатка банку, таким чином не можна вважати, що вона підтверджує переказ коштів [PERSON] , також відсутня відмітка про дату надходження та дату виконання платіжного доручення. До того ж, платіжне доручення не містить ніяких відомостей про його виконавця. Таким чином, без належного підтвердження факту перерахунку коштів, не можна, вважати, що відповідач отримав кошти у тих розмірах, які заявляє позивач. Наданий розрахунок заборгованості містить лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду тощо. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Надані позивачем розрахунок заборгованості та витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги не можуть вважатися належними доказами на підтвердження наявності заборгованості. Позивач просить стягнути заборгованість за договором у загальному розмірі 51 750 грн. Сума заборгованості за відсотками нарахована з порушенням вимог закону, оскільки, відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право стягнути заборгованість по нарахованим та несплаченим процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість по відсотках в розмірі 40 750 гривень нараховувались відповідно до ст. 625 ЦПК України, а відтак не можуть бути стягнуті з відповідача оскільки такий звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором під час дії карантину (дія карантину припинилась 01 липня 2023 року). Крім того, вважають, що сума коштів у розмірі 13 000,00 грн за надання правничої допомоги є завищеною, неспівмірною із складністю справи та підлягає зменшенню. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог». 09.08.2025 представник ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М.М. подала письмові пояснення, які обґрунтовані тим, що «факт ідентифікації відповідача підтверджується довідкою про ідентифікацію. Згідно з даною довідкою, на номер телефону відповідача було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Крім того, ідентифікація здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи платника податків, номер телефону, банківська картка) були використані для укладення договору від його імені, відповідачем не надані. Анкета-заява на отримання кредиту містить інформацію про процес оформлення та розгляду заяви №101063883. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 10 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №34439425 про перерахування 29.10.2021 10 000,00 грн, отримувач відповідач, призначення кошти згідно договору №101063883. Відповідачем частково погашалася заборгованість з відсотків та тіла кредиту, що свідчить про визнання даного договору. Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим у SMS-повідомленні, тому без отримання SMS-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між відповідачем та товариством не був би укладений. Сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Відповідачем було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Отже, строк, за який нараховувалися відсотки за користування кредитом, а саме: з 18.08.2021 до 23.02.2022, є строком правомірного користування кредитом. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки за користування кредитом у розмірі та строк, погоджений сторонами. Просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі». Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 03.10.2024 задовольнив клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» Ткаченко Марії Миколаївни про витребування доказів; витребував у Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» інформацію про те, чи видавалась АТ «Райффайзен Банк» [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) кредитна картка № [NUMBER] ; докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 10 000,00 грн, які 29 жовтня 2021 року були на неї перераховані, а саме: виписки по рахунку [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за номером картки № [NUMBER] за період з 29 жовтня 2021 року до 09 серпня 2024 року; ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки. 20.01.2025 на виконання вимог ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 03.10.2024 до суду подано витребувану інформацію. 09.04.2025 представник позивача ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М.М. подала письмові пояснення, які мотивовані тим, що «в ході розгляду справи в суді виникла необхідність в подачі письмових пояснень щодо строку пролонгації по договору, враховуючи відповідь, яка надійшла з АТ «Райффайзен Банк». Відповідь банку підтверджує лише факт перерахунку кредитних коштів відповідачу у розмірі 10 000,00 грн. Факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки тощо. Відповідно до п. 2.3.1.1 договору про споживчий кредит №101063883, для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Як вбачається із розрахунку боргу, відповідачем не сплачувалась комісія за відповідну пролонгацію строку кредитування. Разом із тим, згідно з п. 1.6 договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 4.2 договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв?язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов?язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Таким чином, сторони погодили, що за користування кредитними коштами кредитором нараховуються відсотки за користування кредитом на весь період фактичного користування, в тому числі і у випадку прострочення виконання грошового зобов?язання за ставкою передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов?язання, передбачених ст. 625 ЦК України. Відповідач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту укладення договору не скористався. Із врахуванням п. 4.2 договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України, нараховані відсотки після спливу строку кредитування повинні бути стягнуті на рахунок позивача. Як вбачається із розрахунку боргу, відповідні відсотки було нараховано до 23.02.2022 із врахуванням обмежень нарахувань у воєнний стан за ч. 2 ст. 625 ЦПК України. Продовження строку користування кредитом відбулось не за ініціативою позичальника, а на підставі п. 4.2 договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України». На підставі розпорядження керівника апарату Вінницького районного суду Вінницької області щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи №175/25 від 14.07.2025 головуючий суддя Вінницького районного суду Вінницької області Фанда О.А., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2025, у цивільній справі № 128/2615/24 замінена на головуючого суддю Вінницького районного суду Вінницької області Карпінську Ю.Ф. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 18.07.2025 прийняв до провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та повторно призначив судовий розгляд справи по суті. Судовий розгляд відкладався з поважних причин. 26.11.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Жовта А.С. подала додаткові письмові пояснення у справі, які обґрунтовані тим, що «згідно з договором №101063883 від 29.10.2021, датою повернення позики та нарахованих процентів є 28.11.2021, сума позики, що підлягає поверненню, складає 10 000,00 грн, сума нарахованих процентів 3 750,00 грн, разом до сплати 13 750,00 грн. У межах строку кредитування (з 29.10.2021 до 28.11.2021) відповідач мав, зокрема, повернути позивачеві позичені кошти і сплачувати проценти. Згідно з п. 5 наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, поза межами дати відступлення прав вимоги за кредитним договором ТОВ «Коллект Центр» було нараховано суму відсотків у розмірі 7 000,00 грн, однак у позовній заяві позивач зазначає, що сума заборгованості була нарахована виключно первинним кредитором, а з боку колекторської компанії не було здійснено жодних нарахувань. Крім того, положення п. 1.5.1 договору №101063883 про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними в силу статті 228 ЦК України, а тому нарахована комісія в розмірі 1 000,00 грн не може бути включена у вартість кредиту. Просить позовні вимоги задовольнити частково, а саме: стягнути заборгованість у розмірі 13 750,00 грн, що дорівнює тілу кредиту та відсоткам у межах погодженого строку користування кредитом, що складає 30 днів, в задоволенні решти вимог просить відмовити». 08.12.2025 представник ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М.М. подала письмові пояснення, які мотивовані тим, що «відбулась автопролонгація договору спершу на 60 днів у відповідності до п.п. 2.3.1.2 договору, після чого відсотки нараховувались до 23.02.2022 на підставі п. 4.2 договору та ст. 625 ЦК України. Оскільки у встановлений строк кредитування відповідач не повернув кошти, а тому зобов?язаний нести наслідки за невиконання зобов?язання, передбачені п. 4.2. договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України. ТОВ «Коллект Центр» згідне із тим, що відсотки можуть бути нараховані за кредитним договором в межах строку кредитування. Проте, у даному випадку, відсотки нараховувались за п. 4.2. договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто за іншого розміру процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору в строк до 23.02.2022 у зв?язку із обмеженнями, встановленими п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України. Щодо нарахування відсотків у розмірі 7 000,00 грн ТОВ «Вердикт Капітал», то такі відсотки нараховані за 14 календарних днів за ставкою 5% денних на борг за основним зобов`язанням. Відповідно до п. 2.4.1 договору, позичальник зобов?язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4 договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. Така комісія не є санкцією, договором чітко визначено, за що сплачується така комісія. Пунктом 1.5.1 передбачено, що комісія за надання кредиту: 1000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Перелік послуг, за яку сплачується комісія, чітко визначений договором: це комісія за видачу кредиту та комісія за пролонгацію договору. Також така комісія не є щомісячною. Комісія визначена умовами договору це плата, яку фінансова установа стягує за надання вищезазначених послуг та проведення операцій. Твердження представника відповідача про неправомірність нарахування комісії є хибним. Тому просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі». Представник позивача ТОВ «Коллект Центр» у судове засідання не з`явився, хоч ТОВ «Коллект Центр» повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. У частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні 18.12.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Жовта А.С. суду зазначила, що сторона відповідача не погоджується із сумою, яку позивач просить стягнути з відповідача, у розмірі 51 750 грн. Вказана сума складається із заборгованість за основним зобов?язанням (за тілом кредиту) 10 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 40 750,00 грн, заборгованість за комісіями 1 000,00 грн. Сума заборгованості за відсотками нарахована з порушенням вимог закону, оскільки відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право стягувати заборгованість по нарахованих та несплачених процентах у межах погодженого сторонами строку кредитування. З кредитного договору убачається, що кредит надається строком на 30 днів, з 29.10.2021 до 28.11.2021. Вважають, що у даному випадку відсотки були нараховані поза межами строку кредитування. Факт наявності заборгованості за тілом кредиту вони не оспорюють. У матеріалах справи відсутній належний розрахунок заборгованості за кредитним договором. Вони не погоджуються із сумою заборгованості за комісією, оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Тому вважають, що положення кредитного договору про нарахування комісії за надання кредиту є нікчемними. Крім того, вважають, що сума, яку позивач просить стягнути з відповідача у якості витрат на правничу допомогу, є об`єктивно завищеною, оскільки з аналізу сайту Судова влада України убачається, що представник позивача неодноразово звертався з позовними заявами з аналогічним предметом спору. Дана справа не є складною, сума заявлених позовних вимог не є великою, представник позивача не приймав участі у судових засіданнях. Відповідач визнає суму заборгованості у розмірі 10 000,00 грн, як таку, що ним була отримана від первинного кредитора, з рештою заявлених позовних вимог вони не погоджуються та у задоволенні таких вимог просять відмовити. Заслухавши представника відповідача, оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом установлено, що 29.10.2021 [PERSON] звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» з метою отримання кредиту і підписав анкету-заяву на кредит №101063883 (а.с. 12). Зі змісту анкети-заяви на кредит №101063883 убачається, що [PERSON] було погоджено такі умови: сума кредиту 10 000,00 грн, строк кредиту 30 днів, з 29.10.2021 до 28.11.2021, сума до повернення 14 750,00 грн, комісія за надання кредиту 1 000,00 грн (нараховується одноразово за ставкою 10,00% від суми кредиту за договором), проценти за користування кредитом 3 750,00 грн (нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом). Згідно з укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] договором про споживчий кредит №101063883 (індивідуальна частина) від 29.10.2021, кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2 договору (далі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором; кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника; типом кредиту є кредит; сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000,00 грн у валюті: українські гривні; кредит надається строком на 30 днів з 29.10.2021 (строк кредитування); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 28.11.2021; загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 4 750,00 грн в грошовому виразі та 11,215,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору; орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом, складає 14 750,00 гривень; загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п. 1.4 договору; комісія за надання кредиту: 1 000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом: 3 750,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; тип процентної ставки за цим договором: фіксована, що підтверджується копією такого договору; позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитивними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів; у випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів (а.с. 6-10). На підтвердження факту укладення кредитного договору та погодження умов кредитування до позову долучено копію графіку платежів за договором про споживчий кредит №101063883 від 29.10.2021 (а.с. 10 зі звороту), а також копію паспорту споживчого кредиту №101063883 (а.с. 11). Відповідно до копії довідки про ідентифікацію, клієнт [PERSON] , з яким укладено договір №101063883 від 29.10.2021, ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан»; акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) R84857 (а.с. 13). Згідно з копією платіжного доручення №34439425 від 29.10.2021, ТОВ «Мілоан» перерахувало на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000,00 грн (а.с. 13 зі звороту). Відповідно до копії розрахунку заборгованості за кредитним №101063883 від 29.10.2021, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , заборгованість [PERSON] становить 44 750,00 грн, з яких: 10 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 33 750,00 грн заборгованість за відсотками; 1 000,00 грн заборгованість за комісією; у період з 30.10.2021 до 28.11.2021 нарахування відсотків здійснювалося згідно з п. 1.5.2 договору; у період з 29.11.2021 до 27.01.2022 нарахування відсотків здійснювалося згідно з п. 1.6, п. 2.3.1.2 договору (а.с. 14-15). 10.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (фактор) укладено договір факторингу №10-02/2022-50, за умовами якого клієнт первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 50 173 520,95 грн, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належать клієнту, і стає новим кредитором за договором про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржником, що підтверджується копією такого договору (а.с. 18-20). Згідно з копією реєстру боржників до договору факторингу №10-02/2022-50 від 10.02.2022, залишок боргу [PERSON] на момент відступлення права вимоги за договором №101063883 від 29.10.2021 складає 44 750,00 грн, з яких: 10 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 33 750,00 грн заборгованість за відсотками; 1 000,00 грн заборгованість за комісією (а.с. 23). 10.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» укладено договір №10-03/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених ним договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1 та №3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них; новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором, що підтверджується копією такого договору (а.с. 24-26). Відповідно до копії реєстру боржників до договору №10-03/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023, залишок боргу [PERSON] на момент відступлення права вимоги за кредитним договором №101063883 від 29.10.2021 складає 51 750,00 грн, з яких: 10 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 40 750,00 грн заборгованість за відсотками; 1 000,00 грн заборгованість за комісією (а.с. 30). Згідно з копією листа АТ «Райффайзен Банк» від 10.01.2025, наданого на виконання вимог ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 03.10.2024, картка № [NUMBER] належить [PERSON] (а.с. 116). З копії виписки про рух коштів по рахунку № [NUMBER] , який належить [PERSON] , за період з 29.10.2021 до 09.08.2024, убачається зарахування 29.10.2021 на його картковий рахунок коштів у сумі 10 000,00 грн (а.с. 117-118). Відповідно до частин першої-другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України , позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині другій статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 (справа № 2-383/2010) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У Законі України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої-дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Як убачається з копії договору про споживчий кредит №101063883 від 29.10.2021 він підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису. Враховуючи, що без отримання SMS-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] не був би укладений, суд вважає, що договір про споживчий кредит №101063883 від 29.10.2021 у електронній формі був укладений відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відтак він вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. До таких висновків у схожих правовідносинах і обставинах дійшов Верховний Суд у постанові від 14.06.2022 (справа №757/40395/20). У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз указаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 (справа № 906/1174/18) зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 (справа № 910/12525/20) зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. 10.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (фактор) укладено договір факторингу №10-02/2022-50. У подальшому 10.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» укладено договір №10-03/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги. Відповідно до копії реєстру боржників до договору №10-03/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №101063883 від 29.10.2021, право вимоги за яким спочатку передано ТОВ «Вердикт Капітал», а в подальшому ТОВ «Коллект Центр», становить 51 750,00 грн, з яких: 10 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 40 750,00 грн заборгованість за відсотками; 1 000,00 грн заборгованість за комісією. Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» набуло право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ТОВ «Мілоан» є належним чином зареєстрованою фінансовою установою, що надає послуги кредитування. Відповідно до умов договору, кредитні кошти мали бути перераховані на картковий рахунок [PERSON] ТОВ «Мілоан». На виконання своїх договірних зобов`язань ТОВ «Мілоан» 29.10.2021 здійснило переказ коштів у сумі 10 000,00 грн на картковий рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням №34439425. Це платіжне доручення є первинним банківським документом і підтверджує факт списання коштів з рахунку ТОВ «Мілоан» та їх зарахування на рахунок отримувача. Повний номер картки позивачу та первісному кредитору невідомий, оскільки ці дані є фінансовою таємницею та зберігаються у зашифрованому вигляді в платіжній системі. Саме [PERSON] особисто вводив та верифікував власну картку в особистому кабінеті під час подання заявки, проходячи обов`язкову процедуру підтвердження доступу до карткового рахунку. Це виключає можливість того, що кошти були перераховані на картку сторонньої особи, оскільки система дозволяє проведення платежу лише після підтвердження, що картка належить саме заявнику. [PERSON] , заперечуючи у відзиві на позовну заяву факт отримання коштів, не надав суду жодного доказу, який би підтверджував відсутність надходження зазначеної суми, зокрема виписки з банку, та не скористався своїм правом клопотати про витребування відповідних документів. Водночас у поданих до суду письмових поясненнях представник відповідача [PERSON] адвокат Жовта А.С. у подальшому не заперечувала факту отримання коштів та, більше того, погодилася на часткове задоволення позовних вимог позивача, про що також було зазначено представником відповідача у судовому засіданні. Відповідно до копії розрахунку заборгованості ТОВ «Мілоан» за кредитним №101063883 від 29.10.2021, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , заборгованість [PERSON] становить 44 750,00 грн, з яких: 10 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 33 750,00 грн заборгованість за відсотками; 1 000,00 грн заборгованість за комісією; у період з 30.10.2021 до 28.11.2021 нарахування відсотків здійснювалося згідно з п. 1.5.2 договору; у період з 29.11.2021 до 27.01.2022 нарахування відсотків здійснювалося згідно з п. 1.6, п. 2.3.1.2 договору. Умовами договору про споживчий кредит №101063883 від 29.10.2021 (пункт 1.4) визначено, що терміном повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом є 28.11.2021. Разом з тим, пункт 2.3 договору передбачає його пролонгацію, як на пільгових, так і стандартних умовах. Зокрема, у пункті 2.3.1.2 договору визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього договору. Указане свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони погодили порядок продовження строку кредитування, умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Відповідно до пункту 2.4.1 договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого пунктом 1.4, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, у тому числі, а не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь кредитодавця встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений пунктом 1.4 договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно пункту 1.3 та пункту 2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, пунктом 3.2.5 договору (пункт 2.4.2 договору). У цьому випадку, кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Згідно з п.п. 1.5.2, 1.6 договору, проценти за користування кредитом: 3 750,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідачем [PERSON] не надано докази, які б свідчили про виконання ним своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором (28.11.2021). Отже, [PERSON] продовжив користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично на 60 календарних днів, що відповідає пункту 2.3 договору, тобто до 27.01.2022. Станом на 28.11.2021 за заборгованість за договором №101063883 від 29.10.2021 складала 14 750,00 грн, з яких 10 000,00 грн основний борг, 3 750,00 грн відсотки за користування кредитом за ставкою 1,25 % на день протягом 30 днів, 1 000,00 грн комісія за надання кредиту. У період пролонгації з 29.11.2021 до 27.01.2022 (60 днів) відсотки нараховувалися відповідно до п. 1.6 договору за ставкою 5% від суми кредиту, що становить 30 000 грн. Загальна заборгованість відповідача станом на 27.01.2022 становить 44 750,00 грн, з яких: 10 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 33 750,00 грн заборгованість за відсотками; 1 000,00 грн заборгованість за комісією. Велика Палата Верховного Суду у своїх правових позиціях наголошує, що проценти, передбачені статтею 1048 ЦК України, є платою за користування наданими коштами, а не санкцією за прострочення виконання зобов`язань. У постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що можливість нарахування процентів після спливу строку кредитування залежить від того, чи передбачено договором їх як плату за користування або як відповідальність за прострочення в розумінні статті 625 ЦК України. Аналіз умов договору у даній справі вказує на те, що сторони передбачили можливість нарахування процентів за період фактичного користування кредитом після спливу первісного строку, а також встановили механізм автоматичної пролонгації на строк не більше до 60 днів. У даному випадку договір передбачав пролонгацію, а тому вказані відсотки є передбаченою договором платою за користування коштами. Оскільки відповідач продовжував користуватися кредитними коштами та не виконав свого обов`язку щодо погашення боргу, застосування процентної ставки періоду пролонгації є правомірним та відповідає узгодженим сторонами умовам. Таким чином, розрахунок заборгованості за договором про споживчий кредит №101063883 від 29.10.2021, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , долучений до позовної заяви, є належним та допустимим доказом, який підтверджує надання коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування відсотків та комісії. Крім того, представник відповідача [PERSON] адвокат Жовта А.С. у судовому засіданні суду зазначила, що сторона відповідача не погоджується із сумою заборгованості за комісією, оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Тому вважають, що положення кредитного договору про нарахування комісії за надання кредиту є нікчемними. Слід зазначити, що такі доводи сторони відповідача не відповідають положенням законодавства, чинного на даний час. У статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», які цитувала представник відповідача у судовому засіданні, а саме: «що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною», були чинними ще станом на 2016 рік. У договорі про споживчий кредит №101063883 від 29.10.2021 сторони узгодили, що комісія за надання кредиту складає 1 000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Оскільки укладеним сторонами договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, встановлення позивачем комісії за надання кредиту є правомірним. Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 (справі № 496/3134/19) зазначено, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. З системного аналізу вказаних норм та правової позиції убачається, що включення позивачем комісії за надання кредиту в розмірі 1 000,00 грн є законним та правомірним. Водночас позивач ТОВ «Коллект Центр», звертаючись до суду з позовною заявою, просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором №101063883 від 29.10.2021 у загальному розмірі 51 750,00 грн, з яких: 10 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 40 750,00 грн заборгованість за відсотками; 1 000,00 грн заборгованість за комісією. З долучених до позовної заяви документів судом установлено, що після укладення 10.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) договору факторингу №10-02/2022-50, новий кредитор ТОВ «Вердикт Капітал» нарахував додаткові відсотки за договором №101063883 від 29.10.2021, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , у розмірі 7 000,00 грн поза межами строку кредитування. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12), від 04.07.2018 (справа № 310/11534/13-ц), від 31.10.2018 (справа № 202/4494/16-ц). Отже, кредитор, відповідно до статті 1048 ЦК України, має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Відтак вимоги позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] процентів слід задовольнити частково, а саме: за період з дня надання позики до передбаченого договором №101063883 від 29.10.2021 дня повернення позики (з урахуванням пролонгації). Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку ні ТОВ «Мілоан», ні його правонаступникам ТОВ «Вердикт Капітал» чи ТОВ «Коллект Центр» не повернуті, тобто відповідачем не виконано договірні зобов`язання. Враховуючи викладене, позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» слід задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором №101063883 від 29.10.2021 у загальному розмірі 44 750,00 грн, з яких: 10 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 33 750,00 грн заборгованість за відсотками; 1 000,00 грн заборгованість за комісією. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, у порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК України, судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 2 618,41 грн (44 750,00 грн ? 3 028,00 грн / 51 750,00 грн) слід стягнути з відповідача на користь позивача. У частині другій статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У статті 59 Конституції України закріплено право кожної людини на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до частин першої та третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 (справа № 379/1418/18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом установлено, що 07.06.2024 між Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» укладено договір про надання правової допомоги №07-06/2024, в якому зазначено, що вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього договору. При визначені у договорі про надання адвокатських послуг форми гонорару у твердій (фіксованій) сумі вона є незмінною в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу (правова позиція Верховного Суду від 31.01.2022 у справі № 185/5421/21). В інших своїх постановах від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19, від 06.10.2022 у справі № 824/294/21 Верховний Суд сформував правову позицію, за якою попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності. З копії заявки на надання юридичної допомоги №225 від 07.05.2025 убачається, що Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» надало ТОВ «Коллект Центр» правничу допомогу загальною вартість 13 000,00 грн. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має урахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» указано, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зважаючи на умови договору про надання правничої допомоги та додаткової умови до указаного договору, виконані адвокатом роботи та надані послуги, враховуючи часткове задоволення вимог позивача, суд вважає, що заявлений розмір витрат сторони позивача не є співмірним зі складністю справи та виконаній адвокатом роботі, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати, понесені останнім на правничу допомогу, в сумі 5 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial