Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Органи опіки та піклування Кропивницької міської ради, у серпні 2024 року, звернулись до суду з позовом про відібрання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , від батьків [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , без позбавлення їх батьківських прав. Стягнення з [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання та cтягнення з [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , починаючи від дня пред`явлення позову до суду, і до досягнення малолітньою дитиною [PERSON] [INFO] , повноліття, тобто до [INFO] та накладення заборони на відчуження квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . На обґрунтування позову вказав, що батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . 29.07.2024 року представниками управління з питань захисту прав дітей та Кропивницького районного управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кропивницького міського центру соціальних служб, відвідано родину [PERSON] та виявлено, що в будинку за борги відключено електропостачання, брудно, умови для проживання, виховання та розвитку дитини не створені, в помешканні перебувала стороння особа в брудному одязі. Постільна білизна та речі брудні, розкидані по підлозі, продукти харчування та приготована їжа відсутні. Дитина мала занедбаний зовнішній вигляд. Батько дитини повідомив, що він не працює, інших доходів не має. Зі слів сусідів батьки часто збирають компанії зі сторонніх осіб та вживають алкогольні напої. Дитина повідомила, що часто залишається голодним, батьки вживають алкогольні напої, в будинку ніхто не прибирає. За результатами проведення акту оцінки рівня безпеки дитини, рівень безпеки [PERSON] оцінено за ознакою «дуже небезпечно», що передбачає негайне відібрання дитини від батьків. Дитину вилучено із сім`ї та влаштовано до комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради». Враховуючи те, що дії та бездіяльність відповідачів складають безпосередню загрозу для життя та здоров`я дитини Виконавчим комітетом Кропивницької міської ради прийнято рішення № 777 від 01.08.2024 року «Про негайне відібрання дитини». Зазначені обставини свідчать про свідоме нехтування батьками своїми батьківськими обов`язками, вказують на злісність їх невиконання, що тягне за собою відповідальність, передбачену законодавством України. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30 серпня 2024 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. На підставі частини третьої статті 53 Цивільного процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комунальний заклад «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради (а.с.21). Ухвалою судді Фортечного районного суду міста Кропивницького від 22 травня 2025 року за клопотанням представника позивача (вх. № 20726 від 21.05.2025 року) на підставі частини третьої статті 53 Цивільного процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: [PERSON] . Підготовче засідання відкладено (а.с. 79). Ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького від 24 липня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Призначено судове засідання (а.с. 94). В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, з підстав зазначених у позові. Крім того, надав акт обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, зазначила, що стала на шлях виправлення та бажає повернути дитину назад у сім`ю. Помешкання прибрано, для дитини створені всі умови для проживання та розвитку. Відповідач [PERSON] в засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання, повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань, заяв, та відзиву на позов не подавав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комунальний заклад «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради, в засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання, повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань, заяв не подавав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначила, що бажає, щоб дитину повернули до батьків, так як дитина дуже сумує за батьками. Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторно) серії [NUMBER] від 03 серпня 2024 року (актовий запис за № 1843) виданого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 6). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 29.07.2024 року спеціалістами служби у справах дітей управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради та представників Управління патрульної поліції в Кіровоградській області на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Питанні діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» проведено обстеження умов проживання: [ADDRESS] , встановлено, що в будинку відключене електроопалення, дуже брудно, речі розкидані по кімнатах, продукти харчування та приготована їжа відсутні, дитина спить з батьками на одному дивані, одяг та взуття брудні, потребують прання та впорядкування, куточок для навчання відсутній, дитина не стрижена, не купана довгий час. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Результат бесіди і ставлення членів сім`ї до рішення прийняття на виховання дитину вилучено від батьків (а.с. 8). За результатами проведення акту оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] , рівень безпеки дитини оцінено за ознакою «дуже небезпечно», негайне відібрання дитини у батьків, інших законних представників, осіб, які фактично здійснюють догляд за дитиною (а.с. 9-13). Згідно рішення Виконавчого комітету Кропивницької міської ради № 777 від 01 серпня 2024 року відібрано дитину [PERSON] , [INFO] , від батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 389108235 від 31.07.2024 року [PERSON] має у власності квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Відповідно до наказу Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради № 49-вл. Від 27 вересня 2024 року «Про тимчасове влаштування дитини [PERSON] в сім`ю громадянки [PERSON] », тимчасово влаштовано дитину [PERSON] , [INFO] , в сім`ю громадянки [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] . Відповідальність за життя, здоров`я, утримання [PERSON] , [INFO] , покладено на громадянку [PERSON] , яка є матір`ю відповідача - [PERSON] (а.с. 76). Проте, під час розгляду справи єдина підстава звернення до суду, а саме: незадовільні умови проживання дитини відпала. Відповідно до акту обстеження умов проживання завідувачем сектору ССД УзПЗПД КМР Селівановим Миколою Сергійовичем на підставі перебування дитини [PERSON] на обліку Управління, з метою перевірки умов проживання, проведено обстеження умов проживання: [ADDRESS] . Умови проживання в будинку є всі комунальні зручності, в кімнатах є меблі та побутова техніка, одяг, речі, постільна білизна, продукти харчування, в будинку чисто. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: для дитини [PERSON] облаштовано місце для проживання та навчання, є одяг, постільна білизна. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації [PERSON] . Результат бесіди і ставлення членів сім`ї до рішення прийняти на виховання дитину мати [PERSON] бажає повернути сина у свою сім`ю. Разом з тим, представник позивача позов підтримував та зазначав, що відібрання дитини від батьків здійснюється у найкращих інтересах дитини та є профілактичним заходом щодо належного здійснення батьківських обов`язків. Надаючи правову кваліфікацію встановленим обставинам, суд зазначає, що спірні правовідносини з приводу відібрання дітей від батьків з позбавленням/без позбавлення батьківських прав, врегульовані положеннями Конституції України, Конвенції про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства», а також нормами Сімейного кодексу України. При цьому, застосовуючи правові норми до спірних правовідносин та визначаючи їх зміст шляхом тлумачення, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка є джерелом права в Україні, та відповідно до якої національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 06.12.2007, справа «Воловік проти України», заява №15123/03). Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частини перша, друга статті 15 Цивільного кодексу України). Відповідно до вимог частин третьої, четвертої статті 12, частин першої, другої статті 13, частин першої, сьомої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 Цивільного процесуального кодексу України). Щодо відібрання дитини без позбавлення батьківських прав суд зазначає, що основний Закон Держави передбачає, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51 Конституції України). Відповідно до Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, Держава Україна взяла на себе ряд зобов`язань щодо забезпечення належного розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини 1, 2 статті 3 Конвенції). Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина перша стаття 18 Конвенції). Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (частини перша, друга статті 27 Конвенції). Аналогічні норми закріплені у Законі України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, відповідно до статті 8 якого кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно із статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 15 вказаного Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 Сімейного кодексу України). За приписами частин першої-третьої, п`ятої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (частини перша-четверта статті 157 Сімейного кодексу України). Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України). Згідно з національним законодавством, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (пункти 2-5 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується захистом дитини від небезпеки, має бути доведено реальне існування такої небезпеки. При ухваленні рішення про відібрання дитини слід з`ясувати, чи зазнаватиме вона жорстокого поводження, недостатнього піклування чи емоційної підтримки, або чи виправдане встановлення державної опіки станом її здоров`я. Водночас, потенційно більш сприятливе середовище не є достатньою підставою для примусового відібрання дитини від батьків, а проблеми у сім`ї можна вирішувати менш радикальними заходами, зокрема через соціальне консультування та цільову підтримку (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України»). Отже, з кумулятивного аналізу зазначених положень нормативно-правових актів логічно випливає, що при вирішенні будь-якого спору, який стосується інтересів дитини, превалюють інтереси дитини. Належний та гармонійний розвиток дитини в усіх сферах сімейного та суспільного життя є предметом захисту Держави та обов`язком кожного з батьків. При цьому, забезпечуючи належний розвиток дитини, батьки є рівними як в правах так і в обов`язках. Так, основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 Сімейного кодексу України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у наведеній нормі частина перша статті 170 Сімейного кодексу України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Отже, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються доказами, обсяг батьківських прав може бути обмежений або припинений. Водночас, суд зазначає, що при розгляді даної цивільної справи встановлено, що відповідач усвідомила свою протиправну поведінку, наразі створила належні умови для проживання з сином, розуміє важливість відповідального ставлення до батьківства, життя та здоров`я власного та дитини, усвідомлює переваги виховання дитини у біологічній сім`ї та вважає, що сину буде краще перебувати з нею. Даючи оцінку поведінці та діям матері під час судового провадження суд вважає, що дії останньої загалом направлені на покращення ситуації щодо виховання сина, наразі відсутня небезпека для життя, здоров`я та морального виховання дитини, а залишення його з батьками відповідає якнайкращим інтересам дитини, сприяє збереженню сімейних зв`язків та підтриманню стабільного, безпечного і сприятливого середовища для її розвитку. Постановою КЦС ВС від 13 серпня 2025 року у справі № 369/8018/23 встановлено, що суд перевіряє наявність підстав для позбавлення батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав саме на час ухвалення рішення, а не на момент прийняття відповідного рішення органом опіки та піклування про негайне відібрання дитини. Якщо суд дійде висновку, що обставини для позбавлення батьківських прав або відібрання дитини на момент ухвалення рішення відпали, він відмовляє у задоволенні позову. Наведене вище узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16. Отже, проаналізувавши матеріали справи та позиції сторін, а також врахувавши мотиви, викладені в рішенні, суд доходить до висновку, що відсутні підстави для відібрання дитини від батьків, адже відсутня небезпека для життя, здоров`я, морального виховання для неповнолітньої дитини [PERSON] під час його проживання з батьками, що дозволяє залишити дитину під опікою батьків. Окрім того, родина перебуватиме під наглядом Служби у справах дітей Кропивницької міської ради та спеціалістів Кропивницького міського центру соціальних служб Кіровоградської міської ради. Оскільки суд дійшов висновку, що немає підстав для відібрання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від батьків, підстав для стягнення аліментів з відповідачів за позовом органу опіки та піклування не вбачається. Також, оскільки позовна вимога про накладення заборони на відчуження квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , є по суті похідною вимогою від первісної вимоги про відібрання малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав, у задоволенні якої судом відмовлено, суд доходить переконливого висновку про те, що похідні вимоги також не підлягають задоволенню, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. За приписами частин першої, третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у справі має місце дві позовні вимоги: по першій - судовий збір не справляється (пункт 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір»), по другій, у якій необхідно відмовити позивач звільнений від його сплати (пункт 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»), відтак судові витрати у цій справі компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed