Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору дійсним, визнання права власності на гараж. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 30.07.2017 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу нерухомого майна, а саме гаражу [ADDRESS] , який належав продавцю на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 14.12.2005 року по справі № 2-4883/2025, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.03.2014 року. Договір був укладений у простій письмовій формі. Гараж продано за 10000 долларів США, які Продавець отримала від Покупця у момент підписання цього договору. Правочин обома сторонами повністю виконаний: відповідачем було звільнено приміщення гаражу, передані ключі та документи на гараж, про що свідчить акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу від 30.07.2017 року, підписаний сторонами. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Відповідно до п. 5 договору, Продавець зобов`язувалась здійснити всі дії, спрямовані на нотаріальне посвідчення даного договору, що до теперішнього часу залишилось не виконаним у зв`язку з тим, що відповідач виїхала за межі України. [PERSON] володіє та користується гаражем протягом 8 років за призначенням, регулярно оплачує платежі за користування електрикою, утримує гараж в належному санітарно - технічному стані. 10.09.2021 року за ініціативою позивачки була проведена заміна електричного лічильника. 12.08.2023 року за ініціативи позивачки проводився технічний огляд представником ПАТ «Запоріжжяобленерго» електричного лічильника для звірки показів, про що підписаний відповідний акт. У гаражі постійно зберігається автомобіль, що належить позивачці та її особисті речі. Посилаючись на положення ст.ст. 220, 392 ЦК України, [PERSON] просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 30.07.2017 року гаража № 16 площею 24,9 кв.м., який знаходиться у дворі багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , укладений між нею та відповідачкою [PERSON] , а також визнати за нею право власності на зазначений гараж. Ухвалою судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 12.06.2025 року провадження по справі відкрите, визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 06.11.2025 року справу призначено до судового розгляду. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи за її відсутності не надала, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Про дату, час та місце судового засідання відповідачка була повідомлена в установленому законом порядку шляхом надсилання судових повісток на останню відому адресу місця її реєстрації, повідомленням через офіційний веб-портал судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud0808, а також, через оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до ч. 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України за відсутності відповідачки. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторони позивача, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 30.07.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі продажу нерухомого майна, а саме гаражу [ADDRESS] , який належав продавцю на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 14.12.2005 року по справі № 2-4883/2025, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.03.2014 року. Договір укладений у простій письмовій формі, підписаний сторонами. Гараж продано за 10000 дол. США, які Продавець отримав від Покупця у момент підписання цього договору. (а.с.13) У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) подавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Правочин обома сторонами повністю виконаний: відповідачем було звільнено приміщення гаражу, передані ключі та документи на гараж, про що свідчить акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу від 30.07.2017 року, підписаний сторонами. (а.с.14) Відповідно до п. 5 договору, продавець зобов`язувалась здійснити всі дії, спрямовані на нотаріальне посвідчення даного договору, що до теперішнього часу залишилось не виконаним у зв`язку з тим, що відповідач виїхала за межі України і місце її перебування невідомо. В судовому засіданні позивачка наполягала на тому, що володіє та користується гаражем протягом 8 років за призначенням, регулярно оплачує платежі за користування електрикою, утримує гараж в належному санітарно - технічному стані. На підтвердження цього, суду надано акт від 10.09.2021 р. заміни електричного лічильника. (а.с.22) Крім цього, 12.08.2023 року представником ПАТ «Запоріжжяобленерго» проводився технічний огляд електричного лічильника для звірки показів, про що складено відповідний акт. (а.с.23) Судом встановлено, що договір купівлі-продажу від 30 липня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] в нотаріальному порядку не посвідчувався. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Стороною позивача надано суду технічний паспорт на гараж [ADDRESS] , виготовлений ОП БТІ та експлікацію до нього. (а.с.15-18) Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 19521036 від 25.03.2014 р. [PERSON] на праві приватної власності належить гараж № [NUMBER] загальною площею 24,9 кв.м. у дворі будинку за адресою: [ADDRESS] . (а.с.21) Виходячи з вищевикладеного, [PERSON] позбавлена можливості належним чином оформити договір купівлі-продажу гаражу і тому змушена звернутися до суду з даним позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки продавець [PERSON] тривалий час ухиляється від підписання та посвідчення договору купівлі-продажу від 30 липня 2017 року, відповідно до ст. 220 Цивільного кодексу України суд може визнати такий договір дійсним. У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено судам, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 754/2339/16-ц зроблено висновок, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Позивачем доведено існування таких обставин, а також те, що можливість посвідчити правочин нотаріально на сьогодні втрачена. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За таких обставин, враховуючи, що між позивачем та відповідачем 30 липня 2017 року фактично було укладено договір купівлі-продажу гаражу № 16 площею 24,09 кв.м., розташованого у дворі багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, шляхом прийняття виконання, а саме продавець (відповідачка [PERSON] ) отримала грошові кошти за продаж майна, а покупець (позивачка [PERSON] ), в свою чергу, повністю розрахувалась за нерухоме майно та прийняла його, але нотаріальне посвідчення договору не відбулось в зв`язку з ухиленням продавця від такого посвідчення, суд вважає, що позов необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved