Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (далі - ПрАТ «СК «Еталон»), третя особа - [PERSON] , про стягнення майнової шкоди. Позов мотивований тим, що 01 грудня 2018 року о 10 год 10 хв на вул. Академіка Заболотного, 158 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки «Ford Fusion», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та транспортного засобу марки «Volkswagen Touran», державний номерний знак [NUMBER] , який керував [PERSON] . Крім того, до цієї події був причетний [PERSON] , який керував транспортним засобом марки «Renault Trafic», державний номерний знак [NUMBER] , проте механічних пошкоджень вказаний автомобіль не отримав. За фактом ДТП відносно [PERSON] складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 122 КУпАП. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП. Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2020 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП, скасовано. На підставі пункту 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності закрито за відсутністю в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Позивач вказував, що автомобіль марки «Renault Trafic», державний номерний знак [NUMBER] , застрахований в ПрАТ «СК «Еталон» на підставі страхового полісу АМ 420 4100. Згідно зі звітом № 035-21 вартість відновлювальних робіт автомобіля марки «Ford Fusion», державний номерний знак [NUMBER] , становить 521 254,12 грн, а розмір майнової шкоди завданої внаслідок ДТП - 253 404,61 грн. 30 листопада 2020 року та 28 січня 2021 року [PERSON] звертався до страхової компанії із заявами про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, але отримав відмову з тих підстав, що пропустив строк для звернення. Крім того, 14 квітня 2021 року на адреси відповідачів були направлені претензії з проханням сплатити [PERSON] суму майнової шкоди на підставі експертного дослідження, яка становить 253 404,61 грн, але відповіді він не отримав. З огляду на викладене, [PERSON] просив: -стягнути із [PERSON] на його користь майнову шкоду в розмірі 153 404,61 грн; -стягнути з ПрАТ «СК «Еталон» на його користь майнову шкоду в розмірі 100 000,00 грн; -стягнути з відповідачів судовий збір та судові витрати. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Плахотнюк К. Г. від 21 травня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року заяви [PERSON] і [PERSON] про затвердження мирової угоди задоволено. Затверджено мирову угоду, укладену 09 грудня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до умов якої: [PERSON] сплачує позивачу [PERSON] розмір відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01 грудня 2018 року у загальній сумі 90 000,00 грн наступним чином: 50 000,00 грн при підписанні зазначеної мирової угоди та залишок чотирма рівними частинами по 10 000,00 грн шляхом зарахування грошових коштів на картковий рахунок [PERSON] в АТ «Приватбанк» № [NUMBER] , у такому порядку: перша оплата здійснюється при підписанні мирової угоди у сумі 50 000,00 грн; друга оплата 10 000,00 грн не пізніше 15 січня 2022 року; третя оплата 10 000,00 грн не пізніше 15 лютого 2022 року; четверта оплата 10 000,00 грн не пізніше 15 березня 2022 року; п`ята оплата 10 000,00 грн не пізніше 15 квітня 2022 року; відповідач і позивач заявляють, що ні в процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави, та, що з наслідками закриття провадження у справі на підставі частини четвертої статті 207 ЦПК України у зв`язку з укладенням мирової угоди і затвердження її судом, передбаченими частиною другою статті 256 ЦПК України, вони ознайомлені; наслідки укладення мирової угоди, зміст статей 207, 208 ЦПК України сторонам роз`яснені і зрозумілі; мирова угода набуває чинності з дня постановлення ухвали про її визнання і є обов`язковою для сторін, укладена у трьох примірниках: по одному для кожної зі сторін, та один примірник залишається у матеріалах справи № 752/11365/21 Голосіївського районного суду м. Києва; провадження у справі за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] про стягнення майнової шкоди закрито; роз`яснено сторонам у справі, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається; зобов`язано фінансовий орган Голосіївського району м. Києва повернути платнику [PERSON] судовий збір в розмірі 767,00 грн. Суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку з розглядом Голосіївським районним судом міста Києва справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , ПрАТ «СК «Еталон», третя особа - [PERSON] , про стягнення майнової шкоди сторони [PERSON] і [PERSON] дійшли згоди про порядок відшкодування майнової шкоди. Оскільки укладена між сторонами у цій справі мирова угода не суперечить вимогам закону, не порушує прав та законних інтересів інших осіб, суд вважав, що спільна заява позивача та відповідача про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України суд вирішив питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 26 червня 2024 року, позов [PERSON] до ПрАТ «СК «Еталон», третя особа - [PERSON] , про стягнення майнової шкоди залишено без задоволення. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що 30 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із пошкодженням автомобіля 01 грудня 2018 року у ДТП. Проте, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної. Зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає. Із аналізу положень спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 цього Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування. Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що позивач звернувся до ПрАТ «СК «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб лише 30 листопада 2020 року, тобто з пропуском визначеного положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річного строку для такого звернення, адже ДТП сталася 01 грудня 2018 року. За результатом касаційного розгляду, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 жовтня 2025 року касаційну скаргу [PERSON] , яка подана представником [PERSON] , задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 червня 2024 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Суд касаційної інстанції виснував, що суди зробили передчасний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «СК «Еталон» про стягнення майнової шкоди. Пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. Після направлення Верховним Судом цієї справи на новий розгляд, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 жовтня 2025 року справу № 752/11365/21 передано на розгляд головуючому судді Кирильчук І. А. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року прийнято до провадження цивільну справу № 752/11365/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , ПАТ «Страхова компанія «Еталон», третя особа - [PERSON] , про стягнення майнової шкоди. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін на 03 грудня 2025 року на 12 год. 00 хв. 06 листопада 2025 року від ПрАТ «СК «Еталон» вх. 3 71934 надійшли додаткові пояснення, у яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що позивачем порушено річний строк з моменту вчинення ДТП на звернення до страхової компанії з вимогою про виплату страхового відшкодування, установлений пунктом 37.1.4 статті 37 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Наполягає, що цей строк є присічним і не може бути поновлений. При цьому, відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 465/6315/16. У судовому засіданні - 03 грудня 2025 року представник позивача - адвокат Денисенко Є. В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Звернув увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08 жовтня 2025 року у цій справі, та зауважив, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які підтверджують факт звернення [PERSON] до ПрАТ «СК «Еталон» як у 2018 році так і одразу після ухвалення Київським апеляційним судом постанови від 30 жовтня 2020 року, якою провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності закрито за відсутністю в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Представник ПрАТ «СК «Еталон» у судове засідання не з`явився, а надав лише письмові додаткові пояснення на заперечення щодо заявлених позовних вимог. 04 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Денисенко Є. В. про розгляд справи за його відсутності, просив позов до страхової компанії задовільнити та вирішити питання про розподіл судових витрат, в тому числі і щодо витрат на правову допомогу. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 01 грудня 2018 року о 10 год 10 хв на вул. Академіка Заболотного, 158 у м. Києві сталась ДТП за участю транспортного засобу марки «Ford Fusion», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та транспортного засобу марки «Volkswagen Touran», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Крім того, до цієї події був причетний [PERSON] , який керував транспортним засобом марки «Renault Trafic», державний номерний знак [NUMBER] , та механічних пошкоджень не отримав. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] у зв`язку з експлуатацією транспортного засобу марки «Renault Trafic», державний номерний знак [NUMBER] , на час настання ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Еталон» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АМ-4204100). За фактом ДТП відносно [PERSON] складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 122 КУпАП, а відносно [PERSON] - за статтею 124 КУпАП. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2019 року у справі № 752/26743/18 [PERSON] визнано винної у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року у справі № 752/965/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2020 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та закрито провадження в справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП, скасовано. На підставі пункту 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності закрито за відсутністю в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. 30 листопада 2020 року позивач [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням автомобіля 01 грудня 2018 року в ДТП. Згідно зі звітом № 035-21 про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Ford Fusion», державний номерний знак [NUMBER] , складеним 20 лютого 2021 року ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] , збиток на рівні ринкової вартості колісного транспортного засобу становить 253 404,61 грн. ПрАТ «СК «Еталон» прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування [PERSON] у зв`язку з пропуском строку на звернення із виплатою страхового відшкодування, про що повідомлено заявника листом від 01 лютого 2021 року № 01-04-2425/1. Суд зауважує, що розгляд цієї справи здійснюється виключно у рамках, які стосуються доказування щодо наявності підстав для стягнення з ПрАТ «СК «Еталон» на користь [PERSON] майнової шкоди в розмірі 100 000,00 грн. Питання, що стосується строку його звернення до відповідача з заявою про виплату коштів, судом не досліджується, оскільки Верховний Суд, направляючи цю справу на новий розгляд, виснував, що [PERSON] не пропустив такий строк, оскільки фактично статус потерпілого ним було отримано після ухвалення постанови Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2020 року у справі № 752/965/19. Відповідно до статтей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Крім того, відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Поряд з цим, суд звертає увагу, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Також, Верховний Суд неодноразово зауважував, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц). Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] долучив до позовної заяви докази про те, що він неодноразово звертався до відповідача із заявою про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП (листи від 30 листопада 2020 року, від 28 січня 2021 року та претензія від 14 квітня 2021 року). Тобто, указані обставини свідчать про те, що [PERSON] вчинив активні дії, які свідчать про його волевиявлення щодо здійснення права на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди. Натомість, судом установлено, що ПрАТ «СК «Еталон» на заяву позивача від 30 листопада 2020 року не відреагував, а на заяву від 28 січня 2021 року та в подальшому на претензію від 14 квітня 2021 року - направив листи про відмову у задоволенні таких виплат, мотивуючи виключно тим, що [PERSON] подав їх після закінчення строку, визначеного пунктом 37.1.4 статті 37 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, судом установлено, що будь-яких інших обставин, які б свідчили про неможливість здійснити виплату [PERSON] майнового відшкодування, заподіяного у наслідок ДТП, яке мало місце 01 грудня 2018 року, ПрАТ «СК «Еталон» не зазначено ані у відповідях на заяви позивача, ані під час розгляду цієї справи у судовому порядку. Єдиною підставою для такої відмови є порушення позивачем строку звернення з заявою про відшкодування майнової шкоди. Що стосується обставин про те, що [PERSON] вперше звернувся до ПрАТ «СК «Еталон» 04 грудня 2018 року, тобто через три дні після настання ДТП, яка мала місце 01 грудня 2018 року, суд зазначає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували цей факт. При цьому, позивач обґрунтовує це тим, що на момент звернення він не мав статусу потерпілого, а тому після отримання письмової відмовити від відповідача з цих підстав, документи, які ним подавалися він не зберіг. Проте, ураховуючи правову позицію Верховного Суду стосовно того, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності, суд уважає, що оскільки [PERSON] набув статусу потерпілого лише 30 жовтня 2020 року (ухвалення судового рішення у справі № 752/965/19), то фактично право на звернення про стягнення цих виплат у позивача виникли саме з цього дня. Як наслідок, строк позовної давності позивачем не пропущено. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті). У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 1188 ЦПК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»). Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (стаття 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, яка має містити певні відомості та визначені Законом додатки до заяви (пункт 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved