Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш ту гоу» звернулось з позовом до [PERSON] , вказавши, що 20.04.2021 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір № 188586, за яким наданий кредит в сумі 2000 гривень строком на 30 днів з процентною ставкою 2% на день або 730% річних. Кредитні кошти були перераховані на банківську картку відповідача. Станом на 16.04.2025 року у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 10560 гривень, з яких 2000 гривень заборгованість за кредитом, 8560 гривень заборгованість за відсотками. 17.02.2022 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК Кеш ту гоу» укладений договір факторингу, за умовами якого ТОВ «ФК Кеш ту гоу» придбало право вимоги до боржника [PERSON] за вказаним договором. По суті вимог просили стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Кеш ту гоу» заборгованість за кредитним договором № 188586 від 20.04.2021 року в сумі 10560 гривень, а також судовий збір. Ухвалою суду від 01.08.2025 року відкрите провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 10.09.2025 року позивач подано заяву про розподіл судових витрат та стягнення витрат на надання правничої допомоги. Ухвалою суду від 12.09.2025 року відмовлено у задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. У визначений судом строк відповідачем відзиву на позов не подано. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. 20.04.2021 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено договір № 188586 про надання фінансового кредиту, за умовами якого товариство надало відповідачеві кредит в сумі 2000 гривень строком на 30 днів, тобто до 19.05.2021 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити відсотки за користування ним в розмірі 730% річних або 2% на добу. Крім того, за використання системи для дистанційного отримання фінансовгго кредиту клієнт зобов`язаний сплатити товариства комісію в розмірі 15% від суми фінансового кредиту. З довідки про ідентифікацію вбачається, що акцепт договору позичальником здійснювався в інформаційно-телекомунікаційній системі за допомогою одноразового ідентифікатору, відправленого на номер телефону. Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» на платіжну картку [NUMBER] 20.04.2021 року було перераховано 2000 гривень в якості кредиту № 188586. 17.02.2022 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «Кеш ту гоу» укладений договір факторингу № 01-17/02/2022, за умовами якого ТОВ «Кеш ту гоу» придбало право вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема за договором із [PERSON] від 20.04.2021 року згідно із витягом з реєстру боржників. При вирішенні спору суд керується наступним. За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 81 ЦПК, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вказує ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Укладення кредитного договору в електронній формі (відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію»), є таким, що укладений у письмовому вигляді про що зазначено у постановах ВС від 07.10.2020 року №127/33824/19 та від 09.09.2020 року №732/670/19. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно зі ст. 639 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Як вказує ст. 640 ч. 1 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. На переконання суду, позивачем надано достатньо доказів того, що між ТОВ «Займер» та відповідачем був укладений договір 20.04.2021 року, адже такий договір був укладений в електронній формі та підтверджений з боку [PERSON] одноразовим ідентифікатором, направленим на номер телефону та вірно введеним, а також і факт перерахування коштів на платіжну картку, зазначену позичальником. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вказує ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов`язання неустойкою (штрафом, пенею). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вказує ст. 1084 ч. 1 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За умовами договору [PERSON] після спливу строку дії такого договору мав повернути суму кредиту у 2000 гривень та сплатити відсотки в сумі 1200 гривень (2% від суми кредиту х 30 днів). Відповідачем будь-яких оплат за договором не здійснювалось. За змістом частини першої статті 530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631\~ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№ 202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263\~ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Таким чином, на переконання суду строк дії договору, укладеного 20.04.2021 року строком на 30 днів, закінчився 19.05.2021 року. Позивачем надано виписку з особового рахунку за кредитним договором № 188586, відповідно до якого прострочена заборгованість за кредитом складає 10560 гривень, натомість позивачем не вказано, з який саме період часу та за якою ставкою нараховувалась вказана сума, не надано відповідного розрахунку. Виходячи з умов кредитного договору, за період дії договору сума заборгованості відповідача за договором склала 3200 гривень (2000 гривень кредит, 1200 гривень відсотки), які і належить стягнути з відповідача. Підсумовуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог (30%). При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Представником позивача в обґрунтування підстав для стягнення витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено копію договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, укладеним між ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» та адвокатом Пархомчуком С.В., копію додаткової угоди від 27.12.2024 року, копію акту про отримання правової допомоги від 22.08.2025 року, згідно із яким адвокатом надані перелічені послуги на загальну суму 10500 гривень, копію платіжної інструкції на підтвердження оплати таких витрат позивачем. Відповідно до ст. 137 ч. 1-6 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, адже такі послуги були надані. Відповідачем не подавалось клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, що є підставою для стягнення таких витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас суд не вбачає підстав для включення до витрат на надання правничої допомоги канцелярських витрат на виготовлення копій документів, відправку поштової кореспонденції, адже не зрозуміло які саме копії виготовлялись представником, враховуючи, що позов подавався через систему «Електронний суд», а кореспонденція відповідачеві направлялась позивачем згідно із реєстром Укрпошти. На підставі викладеного,

Outcome: partial