Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 15703,49 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.07.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Сучасний факторинг» було укладено кредитний договір №10211053273, згідно з умовами якого сума кредиту за даним договором складає 26 900 грн. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором у сумі 15 703,49 грн., яка складається з наступного: загальна заборгованість за тілом кредиту становить 11154,68 грн., загальна заборгованість за сумою комісії становить 4548,81 грн. У зв`язку з цим позивач просить задовольнити його позовні вимоги. Ухвалою суду від 17.09.2025 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено справу до слухання у відкритому судовому засіданні на 09 год 00 хв. 30 жовтня 2025 року. Відповідач у судове засідання не з`явилась, до суду надала відзив на позовну заяву обґрунтовуючи її тим, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, споживчого кредиту є нікчемними і потребують визначення недійсними. Такий правовий висновок узгоджується з викладеним висновком Верховного Суду України у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 № 6-174це16, згідно якої зроблено висновок, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення винагороди, у тому числі за надання фінансового інструмента та за резервування ресурсів, а нарахування платежів за послуги, що супроводжують кредит за рахунок позивача є незаконним. Також позивач просить зменшити витрати позивача до 2000 грн., оскільки вважає, що вони не обґрунтовані та завищенні. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду надав відповідь на відзив в якому просив справу розглянути без представника позивача та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відзив позивача аргументований тим, що при укладенні кредитного договору № 10211053273 від 13.07.2021 р., пунктом 3.8 передбачено, що плата за користування кредитом складає щомісячну комісію за управління кредитом у розмірі 4,5% від суми кредиту. Додаток № 1 кредитного договору №10211053273 від 13.07.2021 р., також передбачає графік платежів, в якому було визначено, що щомісячна комісія за управління кредиту складає 1210,50 грн., а нарахування відбуватиметься виключно до 13.07.2022 року. На момент укладення договору відповідач була ознайомлена з умовами кредитного договору, після чого підписала його. Пунктом 2.7 договору передбачено, що підписанням даного договору для отримання кредиту покупець стверджує, що він чітко усвідомлює всі умови договору, він вважає умови договору вигідними для себе. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором відповідачем було здійснено оплату на суму 24220 грн., що підтверджує той факт, що відповідач визнала наявну кредитну заборгованість, та сплачувала її, а отже з умовами кредитного договору була згодна. Також на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було надано всі документи, що підтверджують понесення витрат на правову допомогу: договір про надання правничої допомоги, акт прийома-передачі наданих послуг згідно договору у якому зазначено перелік наданих послуг та вартість таких становить 5000 грн. та платіжна інструкція. Отже, враховуючи складність справи, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених витрат, позивач вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 13.07.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Сучасний факторинг» було укладено кредитний договір №10211053273, згідно з умовами якого сума кредиту за даним договором складає 26 900,00 грн. Відповідно до п.1.1 договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит Покупцю, а Покупець зобов`язується повернути кредит та внести плату за користування кредитом в розмірі, порядку та на умовах, визначених Договором. Згідно розділу 3.2 Договору сума Кредиту становить 26 900,00 гривень. Плата за користування Кредитом складається з : - Річних відсотків за користування Кредитом у розмірі 0,01 % від суми Кредиту, Реальна річна процентна ставка встановлена на рівні 53,86% від загальної суми Кредиту; щомісячна комісія за управління кредитом у розмірі 4,5% від суми Кредиту. Сторони дійшли згоди, що грошові кошти надаються Позичальникові на умовах строковості, а саме терміном на 12 календарних місяців. Додатком №1 до Кредитного договору встановлений графік платежів, відповідно до якого відповідач повинен сплачувати кредит частинами в розмірі 3452,25 гривень. Відповідно до заяви про отримання споживчого кредиту від 13.07.2021 року [PERSON] просить надати кредит на придбання товарів на загальну суму 30 900 гривень. Згідно накладної № 129 від 13 листопада 2021 року [PERSON] отримав від ФОП [PERSON] комплекти індивідуального опалення за 30 900 грн. Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача за кредитним договором становить 15703,49 грн., з яких 11154,68 грн. загальна заборгованість за тілом кредиту, 4548,81 грн. загальна заборгованість за сумою комісії. Згідно зі ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно пункту першого частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що 13.07.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Сучасний факторинг» було укладено кредитний договір №10211053273, згідно з умовами якого сума кредиту за даним договором складає 26 900 грн. Позивачем належним чином виконані умови договору та надано відповідачу кредитні кошти у розмірі 26900 перерахувави їх ФОП [PERSON] . Згідно накладної № 129 від 13 листопада 2021 року [PERSON] отримав від ФОП [PERSON] придбаний товар. Натомість відповідач не виконав умови договору та не повернув кредитні кошти та кошти за користування кредитом відповідно до умов договору. Враховуючи, що Відповідач в порушення вимог кредитного договору не сплатила заборгованості за кредитним договором, остання підлягає стягненню у примусовому порядку відповідно до наданого розрахунку заборгованості у сумі 15 703 грн 49 коп, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 2242 (дві тисячі двісті сорок дві) грн 40 коп.в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду. Згідно із ч. 1 ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). Матеріалами справи підтверджено, що представництво інтересів позивача здійснювало Адвокатське бюро «ТАРАСА ОНИЩЕНКА», на підставі договору на надання правової допомоги від 20 червня 2025 року № 20/06-СФ. Згідно акту №350 прийому-передачі послуг Адвокатське бюро «ТАРАСА ОНИЩЕНКА» надало юридичні послуги ТОВ «Сучасний факторинг» за надання усної консультації, складання позовної заяви про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості. Відповідно до платіжного доручення № 826029 від 01.09.2025 ТОВ «Сучасний факторинг» здійснило оплату згідно акту № 350 від 14.08.2025 року в розмірі 5000 гривень. Частиною 8 ст.141ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Верховний Суд наголошує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, ч. 8 статті 141 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Отож, зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та враховуючи характер справи, розгляд даної справи без участі сторін, підготовку позовної заяви, подання інших процесуальних документів по справі (надання усної консультації, складання позовної заяви), суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову з [PERSON] на користь ТОВ «Сучасний Факторинг» підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2 422 грн. 40 коп.

Outcome: approved