Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики. В обґрунтування поданого позову вказано, що 27.08.2019 [PERSON] за договором позики позичив у позивачки [PERSON] 2800 доларів США, що за курсом Національного банку України на момент позики (курс: 1 долар США 25,0629 грн.) становить 70176,12 грн. і зобов`язувався повернути кошти до 31.12.2019, про що 27.08.2019 склав власноруч написану розписку. 09.10.2019 [PERSON] за договором позики позичив у позивачки 500 доларів США, що за курсом Національного банку України на момент позики (курс: 1 долар США - 24.707 грн.), що становить 12355,50 грн. і зобов`язувався повернути кошти до 09.11.2019, про що 09.10.2019 склав власноруч написану розписку. Крім того, у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання, позивач просить стягнути із відповідача процентів згідно ст. 1048 ЦК України. Так, загальна сума боргу на момент звернення до суду становить: за договором позики від 27.08.2019 основна сума боргу 70176.12 грн., заборгованість на рівні облікової ставки Національного банку України 69363.23 грн., всього: 139539,35 грн.; за договором позики від 09.10.2019 основна сума боргу 12355,5 грн., заборгованість на рівні облікової ставки Національного банку України 12086,86 грн., всього 24442.36 грн. Станом на день подачі позову до суду кошти за двома договорами позики [PERSON] не повернув, у зв`язку із чим позивач звернулась до суду та просила: стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договорами позики від 27.08.2019 та від 09.10.2019 загальною сумою 163981,71 грн. та судовий збір в сумі 1639,82 грн. Відповідач [PERSON] подав до суду заперечення проти позову, в яких останній просив суд застосувати сплив строків позовної давності у даній справі. Позивачкою [PERSON] подано відповідь на заперечення проти позову, в яких вона заперечує проти застосування строків позовної давності у даній справі, оскільки з 2020 року вона неодноразово зверталась до відповідача щодо повернення боргу. Крім того, з 24 лютого 2022 року в Україні введено режим воєнного стану, у зв`язку із чим строки позовної давності продовжуються на строк дії військового стану на підставі п. 19 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Оліферук Ж.А. підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові та зазначила, що відповідачем позику не повернуто, тому просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Щодо застосування строків позовної давності заперечувала. Відповідач [PERSON] під час судового засідання визнав, що дійсно брав у позивачки [PERSON] грошові кошти у позику, однак заперечував щодо заявленої до стягнення загальної суми боргу, оскільки, на думку відповідача, позивач могла звернутися із вимогою про повернення коштів раніше. Крім того, кошти за розпискою від 09.10.2019 він отримав від позивачки для погашення процентів за першою борговою розпискою. Просив суд застосувати строки позовної давності. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, що підтверджує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Так судом встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в борг в сумі 2800 доларів США, які зобов`язався повернути до 31.12.2019, про що свідчить власноручно написана розписка відповідача від 27.08.2019 (а.с. 5). Крім того, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 500 доларів США, які зобов`язався повернути до 09.11.2019, про що свідчить власноручно написана розписка відповідача від 09.10.2019 (а.с. 6). Вказаний факт визнаний відповідачем. За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, суду на підтвердження укладення договору позики була надана письмова розписка. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності боргових зобов`язань між сторонами за договорами позики від 27.08.2019 та від 09.10.2019. Після укладення цього договору позивачка всі обов`язки, передбачені договором, виконала, передавши відповідачу грошові кошти. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів-робити відповідні правові висновки». Відповідно до положень статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За приписами статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконано в повному обсязі. Як встановлено судом, звертаючись до суду, позивачка на підтвердження укладення договорів позики надала як і копії, так і оригінали письмових розписок, що написані відповідачем власноручно. Вказані договори позики не спростовані та в судовому порядку не визнані недійсними або нікчемними. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що відповідач, уклавши із нею 27.08.2019 договори позики на строк до 31.12.2019 та до 09.10.2019 до 09.11.2019 відповідно, вказаних коштів не повернув. Відповідач факт отримання коштів у позику визнав, доводи про те, що кошти, отримані ним за другою розпискою в рахунок погашення процентів за першим договором, відповідачем жодним доказом не підтверджено. За таких обставин суд приходить до висновку, що із відповідача на користь позивача слід стягнути: за договором позики від 27.08.2019 основна сума боргу 70176.12 грн., за договором позики від 09.10.2019 основна сума боргу 12355,5 грн. Щодо стягнення із відповідача на користь позивача процентів згідно ст. 1048 ЦК України, а саме: за договором позики від 27.08.2019 69363.23 грн., за договором позики від 09.10.2019 12086,86 грн., суд звертає увагу на таке. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Розрахунок процентів згідно вказаної вище норми здійснюється за формулою: проценти = С х 20СД x Д/ 100, де С - сума заборгованості за період 20СД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення; Д - кількість днів прострочення. Отже, позивачем в позовній заяві наведено розрахунок заборгованості відносно д ст. 1048 ЦК України: За договором позики від 27.08.2019. За період з 01.01.2020 по 30.01.2020 облікова ставка НБУ 13.5 П = 70176.12 x 2x13.5/366 x 30/100 = 1553.08 грн. За період з 31.01.2020 по 12.03.2020 облікова ставка НБУ - 11.0 П = 70176.12 x 2x11/366 x 42/100 = 1771.66 грн. За період з 13.03.2020 по 24.04.2020 облікова ставка НБУ 10.0 П = 70176.12 x 2х10/366 x 43/100 = 1648.95 грн. За період з 25.04.2020 по 11.06.2020 облікова ставка НБУ 8.0 П = 70176.12 x 2x8/366 x 43/100 = 1319.16 грн. За період з 12.06.2020 по 04.03.2021 облікова ставка НБУ - 6.0 2. П = 70176.12 x 2x6/366 x 266/100 = 6120.28 грн. За період з 05.03.2021 по 22.07.2021 облікова ставка НБУ 7.5 П = 70176.12 x 2x7.5/365 x 150/100 = 4325.93 грн. За період з 23.07.2021 по 09.09.2021 облікова ставка НБУ 8.0 П = 70176.12 x 2x8/365 x 49/100 = 1507.34 грн. За період з 10.09.2021 по 09.12.2021 облікова ставка НБУ 8.5 П = 70176.12 x 2x8.5/365 x 91/100 = 2074.31 грн. За період з 10.12.2021 по 20.01.2022. облікова ставка НБУ 9.0 П = 70176.12 x 2x9.0/365 x 42/100 = 1453.51 грн. За період з 21.01.2022 по 02.06.2022 облікова ставка НБУ 10.0 П = 70176.12 x 2x10.0/365 x 133/100 = 5114.20 грн. За період з 03.06.2022 по 27.07.2023 облікова ставка НБУ 25.0 П = 70176.12 x 2x25.0/365 x 390/100 = 37491.35 грн. За період з 28.07.2023 по 14.09.2023 облікова ставка НБУ 22.0 П = 70176.12 x 2x22.0/365 x 48/100 =4060.60 грн. За період з 15.09.2023 по 26.09.2023 облікова ставка НБУ 20.0 П = 70176.12 x 2x20.0/365 x 12/100 = 922.86 грн. Всього: 69363.23 грн. За договором позики від 09.10.2019. За період з 01.01.2020 по 30.01.2020 облікова ставка НБУ 13.5 П = 12355.5 x 2x13.5/366 x 30/100 = 273.44 грн. За період з 31.01.2020 по 12.03.2020 облікова ставка НБУ 11.0 П = 12355.5 x 2x11/366 x 42/100 = 311.93 грн. За період з 13.03.2020 по 24.04.2020 облікова ставка НБУ 10.0 П = 12355.5 x 2x10/366 x 43/100 = 290.32 грн. За період з 25.04.2020 по 11.06.2020 облікова ставка НБУ 8.0 П = 12355.5 x 2x8/366 x 43/100 = 232.26 грн. За період з 12.06.2020 по 04.03.2021 облікова ставка НБУ 6.0 П = 12355.5 x 2x6/366 x 266/100 = 1077.56 грн. За період з 05.03.2021 по 22.07.2021 облікова ставка НБУ 7.5 П = 12355.5 x 2x7.5/365 x 150/100 = 761.64 грн. За період з 23.07.2021 по 09.09.2021 облікова ставка НБУ 8.0 П = 12355.5 x 2x8/365 x 49/100 = 263.39 грн. За період з 10.09.2021 по 09.12.2021 облікова ставка НБУ 8.5 П = 12355.5 x 2x8.5/365 x 91/100 = 241.69 грн. За період з 10.12.2021. по 20.01.2022 облікова ставка НБУ 9.0 П = 12355.5 х 2x9.0/365 x 42/100 = 255.91 грн. За період з 21.01.2022. по 02.06.2022 облікова ставка НБУ 10.0 П = 12355.5 x 2x10.0/365 x 133/100 = 900.43 грн. За період з 03.06.2022 по 27.07.2023 облікова ставка НБУ 25.0 П = 12355.5 x 2x25.0/365 x 390/100 = 6600.88 грн. За період з 28.07.2023 по 14.09.2023 облікова ставка НБУ - 22.0 П = 12355.5 x 2x22.0/365 x 48/100 = 714.93 грн. За період з 15.09.2023 по 26.09.2023 облікова ставка НБУ -20.0 П = 12355.5 x 2x20.0/365 x 12/100 = 162.48 грн. Всього: 12086.86 грн. Зазначений розрахунок позивача є обґрунтованим, відповідачем альтернативного розрахунку не надано, наведений позивачем розрахунок не спростовано, отже заявлена до стягнення сума процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Щодо застосування у даній справі строків позовної давності, суд звертає увагу на наступне. Цивільним кодексом України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. ст. 256, 257 ЦК України). Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Окрім того, 11.03.2020 постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 впроваджено дію карантину на території України. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричини коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенні, території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжено, та який діє і до сьогоднішнього дня. За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану B Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, заборгованість перед позивачем у відповідача виникла з дня, наступного за кінцевою датою повернення позики: за розпискою від 27.08.2019 01.01.2020, за розпискою від 09.10.2019 10.11.2019. Однак, строки позовної давності на момент зазначених вище дат ще не закінчились і в силу наведених вище норм закону були продовжені, тому позивачем не було пропущено строку звернення до суду із позовом до відповідача. Крім того, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved