Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

06.10.2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] , поданий адвокатом Носкіною І.М. до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 23.04.2006 року, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції та складеним відповідний актовий запис №383, що підтверджується дублікатом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03.10.2025 року. Дітей від шлюбу подружжя не мають. Різні погляди на життя, несумісність характерів, негативно вплинули на взаємовідносини подружжя, спроби зберегти виявились невдалими. З червня 2024 року [PERSON] та [PERSON] не підтримують подружні подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, проживають окремо у зв`язку з чим позивач вважає, що їх сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Відповідачка відмовляється розірвати шлюб в органах РАЦС, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду. За результатами автоматизованого розподілу справа передана на розгляд судді Приморського районного суду міста Одеси Науменко А.В. З відповіді ЄДДР № 1882399 від 13.10.2025 року вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з відповіді Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 1914961 від 21.10.2025 року, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , тобто за місцем реєстрації. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.10.2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання на 20.11.2025 року. У судове засідання 20.11.2025 року сторони не з`явилися, розгляд справи був відкладений на 22.12.2025 року у зв`язку з несповіщенням відповідача. Представник позивача [PERSON] отримала судову повістку про виклик до суду відповідача на 22.12.2025 року для направлення відповідачу, про що свідчить розписка в матеріалах справи. 05.12.2025 року представник позивача Носкіна І.М. надала через систему «Електронний суд» заяву про залучення копій документів на підтвердження місця перебування відповідачки [PERSON] за межами України з лютого 2022 року. 19.12.2025 року представник відповідача Глазков Є.С. надав через систему «Електронний суд» заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, заяву (клопотання) про надання строку для примирення терміном 6 місяців для збереження сім`ї та клопотання про відкладення розгляду справи, повідомляє, що на цей час, [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] та на вказану адресу відповідачу не надходили судові документи та сповіщення по даній справі. У судове засідання 22.12.2025 року з`явилась представник [PERSON] адвокат Носкіна І.М., надала до суду докази про направлення позивачу судової повістки, копії позовної заяви з додатками, згідно яких вказану кореспонденцію було вручено одержувачу 03.12.2025 року. Вважає що відповідач сповіщена належним чином та отримала усі процесцальні документи, вказує, що надані до суду, стороною відповідача, документи про реєстрацію місця проживання [PERSON] в Чеській Республіці без перекладу, тому не підлягають дослідженню судом. Також представник просила долучити до матеріалів справи витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з яких вбачається, що за місцем реєстрації відповідачки зареєстровано юридичну особу засновником та керівником якого є [PERSON] . Пояснила, що в ході розгляду іншої судової справи стало відомо, що всю кореспонденцію за місцем реєстрації відповідачки отримує інша особа за довіреністю. Вважає дії відповідача зловживанням процесуальними правами та затягування розгляду справи. Судом визнано неявку відповідача та представника без поважних причин. Представник позивача заперечувала щодо надання сторонам строку на примирення, зазначаючи, що подружжя не проживають разом та не ведуть спільного господарства з червня 2024 року, проживають в різних країнах, ніяких дій для збереження стосунків раніше не було, також пояснила, що позивач вже досяг "поважного віку" та прийняв остаточне і зважене рішення про розірвання шлюбу, до того ж за час окремого проживання у позивача зав`язались нові стосунки, тому просила відмовити в задоволенні цього клопотання, вважаючи його необґрунтованим. Протокольною ухвалою судом відмовлено в задоволенні клопотання про надання сторонам строку на примирення, суд не вбачає обґрунтованих підстав у наданні строку на примирення. Зокрема судом враховано, що в клопотанні не зазначені будь-які варіанти шляхів примирирення, що свідчить про формальний характер клопотання. Враховуючи клопотання відповідача про надання сторонам строку на примирення, як процесуальну незгоду відповідача щодо розірвання шлюбу, суд ухвалив продовжити розгляд справи. Суд заслухавши доводи та пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає що позов слід задовольнити, з таких підстав. 23 квітня 2006 року між громадянином України [PERSON] [INFO] та громадянкою України [PERSON] , [INFO] зареєстрований шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції та складений відповідний актовий запис №383. Від шлюбу сторони дітей не мають. Причинами розірвання шлюбу є те, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки, тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, позивач не має наміру поновлювати сімейні відносини та категорично заперечує проти їх продовження, подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу є не можливим. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст.18 ч.2 п.3, ст.ст.51,56 ч.3, ст.110 ч.1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Загальна декларація прав людини містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу, у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сім`ю шлюб, не може мати місце. Суд установив, що у сторін сім`я розпалася, представник позивача у судовому засіданні наполягала на розірванні шлюбу та категорично заперечувала проти надання строку для примирення, а тому суд прийшов до висновку, що збереження шлюбу є неможливим. Суд не може примушувати подружжя проживати разом, цікавитися їх приватним життям, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків, а надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду (постанова Верховного Суду від 26.11.2018 у справі №761/33261/16-ц). На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і знайшли своє підтвердження матеріалами справи, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, та суперечить добровільній згоді жінки на такий союз, тобто інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved