Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовом адвоката Гангур Михайла Івановича, який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2022 року позовну заяву адвоката Гангур Михайла Івановича, який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 29 353.15 гривні, моральну шкоду у розмірі 2 000 гривень, а також стягнуто судовий збір у розмірі 992.4 гривні та 2 500 гривень витрат за проведення Звіту про оцінку вартості автомобіля №113/22 від 27.06.2022. Вказаним рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень, в іншій частині позовних вимог відмовлено. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.04.2024 року заяву адвоката Бондарєвої Олени Сергіївни, яка діє в інтересах [PERSON] про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2022 року по цивільній справі №308/9029/22 задоволено, заочне рішення №308/9029/22, ухвалене Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 10.11.2022 року по цивільній справі за позовом адвоката Гангур Михайла Івановича, який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасовано та призначено підготовче судове засідання. У позовній заяві вказує, що 25.05.2022 близько 00 год. 30 хв., в м. Ужгород, вул. Гвардійська, 19, [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, пошкодив автомобіль громадянки [PERSON] марки ВАЗ-21051, номерний знак [NUMBER] , а саме: виламав дзеркала на дверках машини, виламав дверцята на бензобаку машини, пошкодив задній бампер машини, проколов заднє ліве колесо та завдав інших пошкоджень автомобілю на загальну суму 29 353,15 грн., що підтверджується Звітом №113/22 про оцінку автомобіля ВАЗ-21051, номерний знак [NUMBER] . Окрім цього, відповідач висловлювався в бік позивача нецензурною лайкою в приміщенні гуртожитку, порушуючи при цьому громадський порядок та спокій громадян, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП. Зазначає, що у добровільному порядку відшкодувати майнову шкоду відповідач відмовляється. Додатково представник позивача вказує, що вартість послуг оцінювача становила 2 500 грн., вартість наданої правової допомоги становить 10 000 грн. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 29 353,15 грн. завданої матеріальної шкоди, 5 000 грн. моральної шкоди, та понесені судові витрати. Не погоджуючись із позовними вимогами, представником відповідача подано відзив на позов, зміст якого зводиться до наступного. Зазначає, що в обґрунтування позову позивачем було здійснено посилання на постанову Ужгородського міськрайонного суду №308/6651/22 від 15.06.2022 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 173 КУпАП - за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Наголошує, що вказана постанова суду не є беззаперечним доказом того, що [PERSON] 25.05.2022 року з хуліганських спонукань пошкоджено автомобіль, користувачем якого є [PERSON] , тим більше за відсутності будь-якого документального засвідчення вказаних фактів, окрім її пояснень з цього приводу. Не містить вказана постанова і конкретного зазначення, який саме автомобіль та яким чином було пошкоджено [PERSON] . Зауважує, що [PERSON] та її представником належними доказами не доведено, що автомобіль ВАЗ 21051, номерний знак [NUMBER] , належав позивачу на праві користування. Вказує, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, наявного в матеріалах цивільної справи [NUMBER] , виданого на підставі Свідоцтва про право на спадщину №4/702 від 21.10.2011 року вбачається, що власником вказаного вище автомобіля є [PERSON] , а не [PERSON] і вже не [PERSON] , що дає підстави стверджувати, що довіритель [PERSON] помер і автомобіль після нього успадкувала його дружина [PERSON] . Отже, довіреність, на яку посилалась позивач, припинила свою дію, в порядку п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України, понад 10 років тому. При цьому, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] не містить жодних відміток про будь-які інші речові права інших осіб, в т.ч. і [PERSON] або [PERSON] щодо вказаного автомобіля. Відтак, вказані свідоцтво про реєстрацію ТЗ і Довіреність, яка припинила свою дію понад десять років тому, не можуть бути належними доказами, що підтверджують право користування та володіння автомобілем на законних підставах [PERSON] . Також заслуговує на увагу, що і розмір витрат, які начебто понесла позивачка на правничу допомогу, на наше переконання є завищеним, необґрунтованим та непропорційним, виходячи із ціни позову 34353,15 гривень та обсягу виконаної адвокатом роботи і наданих послуг в рамках даної конкретної цивільної справи. За таких обставин, сторона відповідача вважає, що позовну заяву [PERSON] слід залишити без задоволення через недоведеність позовних вимог, а саме через недоведення виду та розміру шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями [PERSON] , що мали місце 25.05.2022 року, та пошкодженнями автомобіля ВАЗ-21051, реєстраційний номер [NUMBER] , докази відновлювального ремонту якого були представлені позивачем суду, а також через недоведення того, що діями [PERSON] порушено права і спричинено шкоди саме [PERSON] . Позивач у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та просила задоволити такі. Відповідач не скористався правом на участь у судовому засіданні та його представник просила відмовити у задоволені позову з підстав та мотивів, викладених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25 травня 2022 року близько 00:30 год. в м. Ужгород, вул. Гвардійська, 19, [PERSON] перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, пошкодив автомобіль громадянки [PERSON] марки ВАЗ-21051, номерний знак [NUMBER] , а саме: виламав дзеркала на дверках машини, виламав дверцята на бензобаку машини, пошкодив задній бампер машини, проколов заднє ліве колесо. З дослідженої у судовому засіданні копії постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.06.2022 року судом встановлено, що [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП за вищевказаних обставин, які мали місце 25.05.2022 року. Вказана постанова суду набула законної сили. За приписами ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оцінюючи доводи відповідача про те, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, не може бути належним доказом у даній справі, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами. Постанова суду, яка набрала законної сили, є офіційним письмовим документом, складеним уповноваженим органом у межах його компетенції, а тому за своєю правовою природою є письмовим доказом. Як вбачається з постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.06.2022 року, яка згідно відомостей програми документообігу суду Д3 набрала законної сили 27.06.2022 року, судом було встановлено факт вчинення відповідачем дій, що виразилися у тому, що 25.05.2022 року, близько 00 год. 30 хв., в м. Ужгород, вул. Гвардійська, 19, [PERSON] , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, таких як різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, пошкодив автомобіль громадянки [PERSON] , виражався в бік останньої нецензурною лайкою в приміщенні гуртожитку, порушуючи при цьому, громадський порядок та спокій громадян, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП. Судом було надано оцінку відповідним доказам, на підставі яких відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності. Доказів скасування чи зміни зазначеної постанови матеріали справи не містять, сторонами таких доказів суду не надано. При цьому, суд враховує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення не вирішує питання про наявність усіх елементів цивільно-правової відповідальності, зокрема щодо розміру шкоди та її відшкодування, які підлягають встановленню судом у межах розгляду даної цивільної справи на підставі досліджених доказів. Водночас, встановлені у такій постанові фактичні обставини події та поведінки особи беруться судом до уваги як докази відповідно до вимог цивільного процесуального закону. За таких обставин, суд приходить до висновку, що доводи відповідача про недопустимість зазначеної постанови як доказу є безпідставними, оскільки вони ґрунтуються на неправильному розумінні норм процесуального права, тоді як сама постанова є належним і допустимим доказом у частині встановлення факту події та участі в ній відповідача. Також суд критично оцінює доводи відповідача про те, що позивач не є належним користувачем транспортного засобу з підстав того, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію автомобіля його власником зазначена інша особа. Відповідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] судом встановлено, що власником автомобіля «ВАЗ-21051», номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . Суд зазначає, що сам по собі факт реєстрації транспортного засобу за іншою особою не свідчить про відсутність у позивача статусу користувача такого транспортного засобу, оскільки чинне законодавство не пов`язує право користування транспортним засобом виключно з правом власності на нього. Транспортний засіб може використовуватися іншими особами на законних підставах, зокрема за згодою власника. При цьому, суд бере до уваги те, що фактичним власником автомобіля ВАЗ-21051, номерний знак [NUMBER] , згідно матеріалів справи є мати позивача, а також вказує, що страховий поліс щодо зазначеного транспортного засобу був оформлений саме позивачем, що свідчить про фактичне користування нею автомобілем та наявність у позивача інтересу, пов`язаного з його експлуатацією. За таких обставин, доводи відповідача про те, що позивач не є користувачем транспортного засобу, є необґрунтованими та спростовуються наявними у справі доказами. Так, з доданого до матеріалів справи Звіту про оцінку вартості автомобіля №113/22 від 27.06.2022 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «ВАЗ-21051», номерний знак [NUMBER] , становить 29 353,15 грн. З оглянутої квитанції до прибуткового касового ордера №1669 від 06.07.2022, [PERSON] було сплачено вказану суму за ремонт автомобіля. За приписами частини 1 статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, у позивача виникло право на відшкодування їй завданої матеріальної шкоди у вказаному розмірі. Одночасно, виходячи з положень ст. 23 ЦК України позивач просить відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Позивач вказала, що неправомірними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із вчиненням щодо неї правопорушення, у перенесених нею хвилюваннях через пошкодження транспортного засобу, душевних страждань з приводу образливих висловів в її сторону, які чули більшість мешканців гуртожитку в якому вона проживає, протиправною та зухвалою поведінкою відповідача щодо неї, а тому вважає, що їй завдано моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень. Згідно з п. 9 Постанови ВСУ №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. За такого, суд вбачає підстави для застосування до спірних правовідносин сторін загальної норми цивільного законодавства України щодо підстав для відшкодування моральної шкоди, що найбільш відповідатиме вимогам розумності та справедливості, основним засадам соціальної та правової держави Україна, як закріплено в ст. 3 Конституції України - що саме права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. При цьому, визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, суд виходить із принципів виваженості, розумності та справедливості, враховує глибину понесених позивачем моральних страждань, враховує, що підтримання в робочому стані автомобіля відноситься до матеріальної шкоди, а не моральної, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 2 000 грн. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень про стягнення збитків, завданих адміністративним правопорушенням, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача матеріальної шкоди є обґрунтованою та підлягає до задоволення, а вимога про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви. Також, відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). З оглянутих Договору про надання професійної правничої допомоги від 29.06.2022, Акту приймання-передачі виконаних робіт від 06.07.2022 та розрахункової квитанції №022295 від 06.07.2022 судом встановлено, що позивач надав представнику за надані послуги 10 000 гривень. З огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку, що представником позивача обґрунтовано належними доказами заявлену суму витрат на правову допомогу, тому така вимога підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, а також пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судом встановлено, що позивачем було оплачено проведення оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу, про що складено відповідний Звіт №113/22 від 27.06.2022 року, вартість проведення якої становить 2 500 гривень, на підтвердження чого додано розрахункову квитанцію №0.0.2590927616.1 на вказану суму. Таким чином, суд дійшов до висновку, що з відповідача слід стягнути вартість проведеної оцінки пошкодженого транспортного засобу на заявлену позивачем суму.

Outcome: partial