Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

17.01.2022 року [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4 000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 24.03.2022 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін у справі. Заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 05 травня 2022 року, позов [PERSON] - задоволено. Вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову 17.01.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] в дохід держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.. 28.11.2025 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду від 05 травня 2022 року. 02.12.2025 ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Брони А.Л. прийнято заяву про перегляд заочного рішення суду до провадження з визначенням дати судового засідання. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 09.12.2025 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 453/48/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, - задоволено. Заочне рішення Сколівського районного суду Львівської області від 05 травня 2022 року року у цивільній справі № 453/48/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів скасовано та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, щовідповідач [PERSON] є батьком її сина [PERSON] , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. На час подання позову сину виповнився один рік, а тому він потребує значного догляду та матеріальних коштів для різностороннього розвитку. Позивачка зазначила, що ніде не працює і не може повністю забезпечити та задовольнити потреби дитини одягом, продуктами харчування, ліками, засобами гігієни, тощо. Відповідач залишив її з сином без належної батьківської уваги, а також жодним чином не бере участі в утриманні та вихованні. Дитина потребує забезпечення належного рівня життя, необхідного для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий рівень вона одна не може забезпечити, тому, на її думку, відповідач, який є здоровий, молодий та працездатний, зможе сплачувати аліменти у розмірі 4 000,00 грн., забезпечуючи рівність батьків при несенні обов`язку утримання дитини. Відповідач [PERSON] в заяві про перегляд заочного рішення зазначив, що не ухилявся від обов`язку утримувати спільну з позивачкою дитину [PERSON] . До повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України передав [PERSON] за домовленістю значні кошти. Оскільки відносини з такою грунтувалися на довірі, жодних розписок щодо передання коштів від неї не отримував та не вимагав. Окрім того, у період з 24.05.2021 по 05.05.2022 на утримання дитини перерахував кошти через банківський рахунок на суму 50 193,90 грн., що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 25.11.2025 року. Також надав позивачці доступ до власного банківського рахунку з метою забезпечення утримання дитини. Відтак, на його думку, позивачка необгрунтовано стверджує про те, що на момент подання позову дитина перебувала виключно на її утриманні. Також, відповідач повідомляє про те, що будинок [ADDRESS] , в якому зареєстровано його постійне місце проживання, внаслідок воєнних дій зруйновано, що підтверджується довідкою №213, виданою 22.10.2025 року виконавчим комітетом Бериславської міської ради. Свого житла на даний час він не має, тимчасово проживає в іншому житлі за згодою його власників. Окрім [PERSON] у нього на утриманні є ще дитина [PERSON] , [INFO] . Також відповідач зазначає, що 17.10.2025 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] , яка на даний час у зв`язку з вагітністю ніде не працює. Крім цього відповідач стверджує, що на день подання заяви стабільних заробітків не має, є тимчасово безробітним та перебуває у скрутному становищі, не має свого житла та на його утриманні перебуває також ще одна його дитина та вагітна дружина. Зазначив, що його колишня дружина [PERSON] із сином перебувають за межами України та отримають допомогу в країні перебування (Королівство Данія). Відповідач вважає, що вказані вище обставини щодо його матеріального стану мають істотне значення для вирішення справи по суті. Через скрутний матеріальний стан не спроможний оплачувати аліменти у розмірі 4 000,00 грн. щомісячно, а тому вважає обгрунтованим стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 2 000,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. 22.12.2025 на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника позивачки [PERSON] адвоката Ніколаєвої Г.Г., в яких зазначає, що твердження відповідача про те, що він проживав за місцем реєстрації у с. Зміївка Бериславського району Херсонської області до початку повномасштабного вторгнення, не відповідають фактичним обставинам справи. Фактично відповідач постійно проживав у місті Львові разом із позивачкою та спільною дитиною. У зв`язку з вчиненням відповідачем домашнього насильства щодо позивачки у присутності дитини та припиненням спільного проживання, він виїхав до іншого житла у місті Львові, а не повернувся до Херсонської області, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2021 року у справі № 466/10466/21, якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Таким чином, посилання відповідача на те, що він не міг отримувати судову кореспонденцію через окупацію с. Зміївка та руйнування житла, є маніпулятивними. Він не проживав за вказаною адресою ще до початку повномасштабної війни, а тому не може посилатися на обставини окупації як на причину своєї необізнаності про розгляд справи. Довідка, на яку посилається відповідач як на доказ втрати житла, видана на ім`я його матері, а не самого відповідача. Із її змісту вбачається, що саме мати проживала у зазначеному будинку, тоді як будь-які відомості про проживання відповідача за цією адресою відсутні. Вказана довідка не підтверджує ані факту проживання відповідача у цьому житлі, ані втрати ним житла як платником аліментів, а отже не може бути використана як належний доказ його скрутного житлового становища. Крім того, законодавством України передбачено державні механізми компенсації за зруйноване або пошкоджене внаслідок збройної агресії житло, зокрема шляхом подання заяв через державні електронні реєстри та отримання грошової компенсації або житлових сертифікатів. Окремо звертає увагу суду, що порядок та розмір компенсації за знищене нерухоме майно визначається відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 600 від 30 травня 2023 року. Зазначеною Постановою передбачено, що сума компенсації обчислюється виходячи із загальної площі знищеного майна, помноженої на середньозважену вартість одного квадратного метра житла. Для приватних житлових будинків при визначенні розміру компенсації додатково враховується область, на території якої було знищено майно. Для квартир, окрім області розташування, враховуються також кількість кімнат та рік побудови будинку. Таким чином, держава забезпечила чіткий, визначений та прозорий механізм отримання компенсації за зруйноване житло, яким відповідач мав можливість скористатися, однак жодних доказів звернення за такою компенсацією або відмови у її наданні суду не надано, що свідчить про відсутність реальної необхідності у посиланні на зазначені обставини. Факт постійного проживання відповідача у місті Львові підтверджується судовими постановами, ухваленими ще до початку повномасштабного вторгнення. Зокрема, постановою Залізничного районного суду м. Львова від 13 липня 2021 року у справі № 462/4583/21 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановлено його фактичне проживання у місті Львові, що підтверджується актом проживання, дослідженим судом. Також постановою Шевченківського районного суду м. Львова по справі № 466/10466/21 від 15 листопада 2021 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства у місті Львові, у присутності малолітньої дитини, що додатково підтверджує його фактичне місце проживання. Доводи відповідача про відсутність у нього будь-якого майна не відповідають дійсності та спростовуються офіційними даними державних реєстрів. Так, згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих транспортних засобів від 22.12.2025 року, за відповідачем зареєстрований транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21093, 1991 року випуску, з об`ємом (потужністю) двигуна 1499 см. Наявність у відповідача зареєстрованого транспортного засобу свідчить про володіння ним рухомим майном та спростовує його твердження про повну відсутність будь-яких майнових активів. Окрім того, відповідно до актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 22.12.2025 року, за відповідачем зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером 6520681200:01:001:0136, площею 0,1062 га, яка перебуває у його приватній власності. Наявність у відповідача земельної ділянки підтверджує володіння нерухомим майном та підлягає обов`язковому врахуванню судом при оцінці його матеріального становища відповідно до вимог статті 182 Сімейного кодексу України. Посилання відповідача на відсутність доходів також є недоведеними. Він не надав суду жодного належного доказу перебування на обліку в центрі зайнятості, не підтвердив отримання статусу безробітного та не спростував можливість отримання доходів неофіційно. Водночас, за даними офіційної статистики, середній рівень заробітної плати у місті Львові становить близько 20 000 грн, що об`єктивно свідчить про можливість сплати аліментів у визначеному судом розмірі. Розмір аліментів у сумі 4 000 грн щомісячно є розумним, співмірним та таким, що відповідає віку і реальним потребам дитини, рівню цін на товари та послуги першої необхідності, а також матеріальним можливостям відповідача. З урахуванням матеріального становища сторін, наявності у відповідача рухомого та нерухомого майна, середнього рівня заробітної плати за місцем його фактичного проживання у місті Львові, зазначена сума забезпечує дотримання розумного балансу між інтересами дитини та платника аліментів і повністю відповідає вимогам статті 182 Сімейного кодексу України та принципу найкращих інтересів дитини. Окремо зазначає, що рішення відповідача про створення нової сім`ї, реєстрацію шлюбу та народження ще однієї дитини є виключно наслідком його особистого вибору. Такі обставини не можуть бути підставою для обмеження прав уже народженої дитини на належне матеріальне забезпечення, оскільки відповідно до законодавства України пріоритет надається інтересам дитини. Крім того, відповідач, посилаючись на наявність у нього іншої дитини, не надав суду жодного належного та допустимого доказу фактичного утримання старшої дитини. У матеріалах справи відсутні докази сплати аліментів, регулярної матеріальної допомоги, витрат на забезпечення потреб дитини або виконання відповідного судового рішення. Саме по собі посилання на факт батьківства без підтвердження реального фінансового навантаження не може враховуватися судом як підстава для зменшення розміру аліментів, що узгоджується з усталеною судовою практикою та вимогами статті 182 Сімейного кодексу України. Твердження відповідача про те, що позивачка нібито користувалася його банківською карткою, не відповідають дійсності. Грошові перекази, на які він посилається, здійснювалися у період спільного проживання сторін, ведення спільного побуту та спільних витрат на дитину і не можуть розцінюватися як належна та достатня сплата аліментів. Після відкриття судового провадження відповідач припинив регулярну матеріальну допомогу, а з травня 2022 року виплати з його боку фактично припинилися. Окремо спростовуються твердження відповідача про те, що позивачка - [PERSON] - разом із сином [PERSON] нібито перебувають за межами України та утримуються за рахунок соціальної допомоги в країні перебування (Королівство Данія). Натомість повідомляє, що позивачка офіційно працевлаштована в Королівстві Данія, не отримує жодних соціальних допомог, проживає за рахунок власних доходів та самостійно забезпечує утримання дитини, включно з витратами на харчування, проживання, медичне забезпечення та повсякденні потреби. Доводи відповідача з цього приводу є голослівними, не підтверджені жодними доказами та спрямовані на створення хибного уявлення про нібито відсутність потреби дитини у належному матеріальному забезпеченні з боку батька. У сукупності наведені обставини свідчать про те, що доводи відповідача є неповними, викривленими та недоведеними і спрямовані виключно на зменшення розміру аліментів та уникнення належного виконання батьківського обов`язку щодо утримання дитини. У зв`язку з викладеним просить суд врахувати наведені додаткові пояснення та заперечення при вирішенні справи. На підставі ч.3 ст. 211, ч.2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що сторони являються батьками [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 08.12.2020 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), згідно актового запису №1979. З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб виданої відділом ЦНАП Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, вбачається, що позивачка [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , до складу сім`ї (зареєстровані), зокрема входить її син [PERSON] , який проживає разом з нею. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.17 Постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначає відповідач, сплата аліментів в сумі 4 000 грн. є для нього вкрай обтяжливою, оскільки стабільних заробітків не має, є тимчасово безробітним та перебуває у скрутному становищі. Вказав, що не має свого власного житла, про що надав суду довідку виконавчого комітету Бериславської міської ради №213 від 22.10.2025 про те, що будинок [ADDRESS] , в якому зареєстровано його постійне місце проживання, внаслідок воєнних дій, зруйновано. Також відповідач зіслався на ту обставину, що на його утриманні перебуває його донька [PERSON] , [INFO] та вагітна дружина [PERSON] . Так, сімейне законодавство чітко регулює питання забезпечення дітей, у тому числі щодо виплат на їх утримання. Непрацездатність і потреба чоловіка, неможливість власними коштами забезпечити своє утримання не знімають з нього обов`язки, передбачені законодавством України по виплаті аліментів. Не заслуговує на увагу посилання відповідача на те, що стягнення з нього аліментів у розмірі 4 000 грн. є обтяжливим і через ту обставину, що на його утриманні перебуває донька [PERSON] , [INFO] та вагітна дружина [PERSON] , оскільки відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Наявність на утриманні відповідача ще однієї неповнолітньої дитини від іншого шлюбу не звільняє його від законодавчо визначеного обов`язку утримувати дітей, які народжені від попереднього шлюбу. Діти, народжені в різних шлюбах відповідача мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Подібний за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 691/926/20. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд враховує потреби дитини, яка потребує значного догляду та матеріальних коштів для різностороннього розвитку. Так, частинам першою - третьою статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Визначаючи розмір аліментів, які [PERSON] має сплачувати на утримання сина, суд виходить з такого. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною першою статті 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У матеріалах справи практично відсутні будь-які докази, на підставі яких суд може з`ясувати обставини, передбачені статтею 182 Сімейного кодексу України, які мають враховуватись при визначенні розміру аліментів. Суд приходить до висновку, що [PERSON] не довела тієї обставини, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти саме у розмірі 4 000,00 грн. щомісячно. Разом з тим, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів У відповідності ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (діяв на момент звернення позивачкою з позовом до суду), прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2022 року - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2022 року - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Так, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України При цьому суд враховує, що положення ст. 180 СК України зобов`язують обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів, з наданих сторонами доказів суд дійшов висновку, що відповідач є працездатним і може надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Крім того, відповідач не відмовляється сплачувати аліменти на дитину, однак заперечує щодо визначеного позивачкою розміру в 4 000,00 грн. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених статтею 188 СК України, не встановлено. Суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у мінімальному гарантованому передбаченому законом розмірі, однак з іншої сторони не вбачає підстав для стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі 4 000,00 грн, оскільки позивачем не надано доказів, що відповідач має такий дохід, який би був достатнім для сплати аліментів саме у такому розмірі, враховуючи положення статті 182 СК України, і враховуючи обов`язок позивача довести позовні вимоги і обставини, на які позивач посилається. Позивач не довела, що відповідач має більші доходи і, що він спроможний виплачувати аліменти у вказаному нею розмірі. Виходячи з наведених сторонами доводів, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн. на місяць, що в більшій мірі гарантуватиме прожитковий мінімум на дитину, враховуючи її вік і потреби, та відповідатиме встановленому законом рекомендованому розміру аліментів на дитину відповідно до положень статті 182 СК України. Враховуючи викладене вище, суд задовольняє позов частково, визначаючи аліменти у такому розмірі, що відповідатиме інтересам дитини та не порушуватиме права кожного з сторін. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що згідно чинного законодавства розмір аліментів, визначений за рішенням суду у твердій грошовій сумі, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду у межах суми аліментів за один місяць. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, такий у розмірі 992 грн. 40 коп. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial