Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, в інтересах дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є матір`ю вказаних малолітніх дітей. Відомості про батька малолітніх [PERSON] та [PERSON] записані під час реєстрації народження дітей відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Батьком [PERSON] є відповідач [PERSON] . Відповідачі перебувають у зареєстрованому шлюбі, але зі слів [PERSON] , проживають окремо. Місце проживання [PERSON] з дітьми зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , фактично тривалий час проживають на території Інгулецького району м. Кривого Рогу, на час підготовки позову за адресою: по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Інформація про неналежне виконання відповідачами своїх батьківських обов`язків вперше надійшла до служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної в місті ради в квітні 2024 року. З березня 2025 року сім`я відповідачів перебувала під соціальним супроводом, з метою підвищення виховного потенціалу батьків. Під час неодноразового відвідування сім`ї відповідачів було з`ясовано, що в помешканні незадовільні умови для проживання дітей, діти не доглянуті, продукти харчування в мінімальній кількості. З [PERSON] проводилась профілактично-роз`яснювальна робота, але вона не виконувала жодних рекомендацій, постійно змінювала місце проживання. уникала спілкування з фахівцем із соціальної роботи. Постановою суду від 04.06.2025 [PERSON] було піддано адміністративній відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП. 26.06.2025 спеціалістом служби у справах дітей спільно з інспектором СЮП ВП №6 КРУН ГУНП в Дніпропетровській області здійснено вихід за адресою проживання відповідачів та було з`ясовано, що їх малолітні діти знаходяться на вулиці без нагляду дорослих. На підставі акту органу внутрішніх справ від 26.06.2025 малолітню [PERSON] тимчасово влаштовано до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1» КМР, [PERSON] доставлено до КНП «Криворізька міська дитяча лікарня №4» КМР, малолітню [PERSON] забрала біологічна баба [PERSON] . Відповідно до наказу служби у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради від 01.07.2025 малолітніх дітей відповідачів взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, оскільки відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Відповідачка [PERSON] неодноразово запевняла на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини що створить належні житлово-побутові умови, проте обіцяного не виконала, ставлення до виконання батьківських обов`язків не змінила. Продовжує нехтувати своїми дітьми. За час перебування доньки [PERSON] в КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1» КМР [PERSON] дитину не навідувала, її життям та здоров`ям не цікавилась. На час підготовки позову інші діти також в сім`ю не повернуті. Зі слів [PERSON] її чоловік відповідач [PERSON] не працює, зловживає спиртними напоями, провокує конфлікти та вчиняє бійки. Позивач просить суд: позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її трьох малолітніх дітей та стягнути з відповідачки аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку (доходу); позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу); передати малолітніх дітей виконкому Широківської селищної ради, як органу опіки та піклування, за місцем походження дітей, для подальшого їх влаштування в сімейні форми виховання чи до державного дитячого закладу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та викладені в позові обставини. Просила позов задовольнити. В подальшому надала заяву, відповідно до якої просила закінчити розгляд справи без її участі. В судовому засіданні 26.11.2025 відповідачка [PERSON] пояснила, що позовні вимоги не визнає, вона зрозуміла свою поведінку, намагається виправитися, має намір забрати дітей. Також пояснила, що вона не вживає наркотичні речовини, не працює, але намагається працевлаштуватися, чоловік допомагає винаймати житло. Старша донька перебуває в реабілітаційному центрі, вона її навідувала декілька разів, останній раз її бачила кілька місяців тому. Донька [PERSON] живе у патронатній родині, [PERSON] - з бабусею, вона з ними спілкується. В судовому засіданні 26.11.2025 відповідач [PERSON] пояснив, що він згоден з позовом. Коли він створював сім`ю з [PERSON] , то не був готовий до дітей. Він вживає наркотичні речовини, стосовно нього є кримінальне провадження. Коли проживали разом з дітьми, то [PERSON] теж вживала наркотики. Він мав підробітки, на які вони жили, зараз матеріально допомагає мати. Він лежав у лікарні, коли вилучали дітей. Доньку останній раз бачив у червні. Зазначив, що певний час перебуває у «запої», гроші отримує від гри у казино. Готовий пройти реабілітаційні заходи та виправити свою поведінку. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання, призначене на 18.12.2025 не з`явились, про дату та час слухання справи повідомлені своєчасно і належним чином, про що маються їх розписки. Про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв та клопотань до суду не направили. Враховуючи, що відповідачі висловили свої позиції щодо позовних вимог, обізнані про день та час продовження судового розгляду, суд ухвалив продовжити розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи виконавчого комітету Широківської селищної ради в судове засідання не з`явився, надійшов лист про розгляд справи без участі їх представника, додаткових пояснень не мають. Вирішення справи залишають на розсуд суду за наявними в матеріалах доказами. Відповідно до частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За таких обставин суд вважає можливим продовжити розгляд справи за відсутності відповідачів та представника третьої особи. 19 вересня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 22 та 29 жовтня 2025 року надійшла відповідь щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів. Ухвалою суду від 01 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Суд, вислухавши представника позивача, відповідачів, свідків, малолітніх дітей, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, що підтверджується їх свідченнями в суді. Дошлюбне прізвище відповідачки [PERSON] . Відповідачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Місцем народження дітей є сел. Широке Широківського (на даний час Криворізького) району Дніпропетровської області. Відомості про батька малолітніх [PERSON] та [PERSON] записані зі слів матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, що підтверджується копіями повторних свідоцтв про народження дітей та Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження. (а.с.10, 11, 13,14). Батьком малолітньої [PERSON] є відповідач [PERSON] , місце народження дитини м. Кривий Ріг Дніпропетровська область, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження дитини та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.12,15). Відповідачка [PERSON] з дітьми зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Постановою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.04.2025 [PERSON] було піддано адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП у виді попередження (а.с.19). Постановою вказаного суду від 04.06.2025 [PERSON] було піддано адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП у виді штрафу (а.с.23). Із копії листа Криворізького міського центру соціальних служб виконкому Криворізької міської ради від 06.03.2025 видно, що в квітні 2024 року родину відповідачів було взято під соціальний супровід з метою підвищення виховного потенціалу батьків. Фахівцями центру були здійснені візити до відповідачів за місцем їх проживання 23.04.2024 та 11.10.2024, умови проживання родини кожного разу були незадовільні, в помешканні брудно, затхле повітря, розкидані брудні речі, немитий посуд в оселі зберігається купа мотлоху. На час візитів діти мали занедбаний вид. В наявності мінімальний запас продуктів харчування. Мати не дослухалась до рекомендацій фахівців. В груді 2024 родину знято із соціального супроводу у зв`язку із невиконанням умов договору (а.с.20). Із акту обстеження умов проживання від 20.06.2025, видно що за адресою: [ADDRESS] , проведено обстеження умов проживання малолітніх дітей та перевірки виконання відповідачами батьківських обов`язків. Було встановлено, що санітарний стан приміщення незадовільний, розкидані речі та сміття, запас продуктів харчування мінімальний, холодильник відсутній. Для дітей недостатня кількість окремих спальних місць, робоче місце для заняття дітей відсутнє, одяг та інші речі дітей в мінімальній кількості. Виявлені ознаки ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.24). Відповідно до листа Відділення поліції №6 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 02.07.2025, на підставі заяви [PERSON] 26.06.2025 здійснено вихід та складено акт обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що умови проживання для дітей відсутні, квартира знаходиться в антисанітарних умовах, відсутній холодильник. Малолітню [PERSON] , [INFO] передано бабусі [PERSON] , малолітню [PERSON] , [INFO] влаштовано до КЗ «Центр Соціально-психологічної реабілітації для дітей №1» ДОР, малолітню [PERSON] , [INFO] поміщено до Криворізької дитячої лікарні №4. У відношенні громадянки [PERSON] вкладено протокол про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 184 КУпАП (а.с.30). 26 червня 2025 року інспектором СЮП ВП КРУП ГУНП в Дніпропетровській області складені акти органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Із актів видно, що 26.06.2025 о 13:10 год по пр. Івана Нечуя-Левицького, 15 в м. Кривий Ріг були знайдені [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які перебували без нагляду дорослих. Малолітня Варвара на час виявлення кашляла, на ногах мала подряпини (а.с.25,26). Із листа КНП «Криворізька міська дитяча лікарня №4» КМР від 27.06.2025 №666 видно, що 26.06.2025 до приймального відділення закладу була доставлена дитина [PERSON] , яка перебуває на обстеженні та лікуванні в педіатричному відділенні №3 (а.с.27). Малолітня [PERSON] 26.06.2025 була зарахована до Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1» КМР, що видно із листа закладу від 26.06.2025 №01/201 (а.с.28). Наказом начальника служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради №28 від 01 липня 2025 року малолітніх дітей відповідачів взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (а.с.29). 02 липня 2025 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Інгулецької районної у місті ради, на якому розглядалось питання захисту прав малолітніх дітей відповідачів. [PERSON] повідомила, що хоче повернути дітей, для чого створила необхідні житлово-побутові умови, зобов`язувалась належним чином виконувати батьківські обов`язки (а.с.31). При обстеженні умов проживання малолітніх дітей відповідачки, акт обстеження від 09.07.2025, за адресою: [ADDRESS] встановлено, що санітарний стан житла незадовільний, квартира потребує ремонту, відсутні умови для проживання дітей (а.с.32). Із витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Інгулецької районної у місті ради №15 від 14.07.2025 [PERSON] повідомила, що їй потрібно декілька днів, щоб створити для дітей відповідні житлово-побутові умови (а.с.33). Як видно із актів обстеження умов проживання від 13 серпня 2025 року та від 29 серпня 2025 року, складених головними спеціалістами служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради, санітарний стан житла відповідачки за адресою: [ADDRESS] задовільний, в наявності корпусні меблі, побутова техніка. Однак окремі спальні місця для дітей відсутні, робоче місце не облаштоване, дитячий одяг в мінімальній кількості, шкільне приладдя відсутнє (а.с.34, 36). На засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Інгулецької районної у місті ради (витяг з протоколу №18 від 03.09.2025) вирішено вважати неможливим повернення малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] матері [PERSON] (а.с.37-38). За час перебування дитини у Комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1» КМР, [PERSON] не відвідувала дитину, не приносила фрукти, солодощі та шкільне приладдя, станом здоров`я, психоемоційним станом доньки, її досягненнями в навчанні не цікавилась, що видно із листі закладу від 10.09.2025 та від 25.11.2025 (а.с.43, 47). Відповідно до наказу виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради №40 від 10.09.2025 малолітню [PERSON] . [INFO] , тимчасово влаштовано до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.44). Відповідно до рішення №376 від 17.09.2025 року виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав: громадянки [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; громадянина [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.46). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює фахівцем із соціальної роботи Криворізького міського центру соціальних служб. Пояснила, що родина відповідачів була під соціальним супроводом в 2024 році, після того як молодша дитина отримала опіки. Декілька раз свідок потрапляла до помешкання відповідачів, умови проживання були антисанітарні, зі стін стирчали оголені дроти. Дітей взагалі не можливо було там утримувати. Відповідачка пояснювала, що це через те, що вони змінили місце проживання. Жінка неодноразово змінювала адреси проживання і уникала спілкування. Матері неодноразово наголошувалось про створення комфортних та належних умов проживання дітей, проводились профілактичні бесіди щодо вживання алкогольних напоїв, надано рекомендації щодо звернення до лікаря нарколога для лікування від алкогольної залежності. Надходили скарги зі школи стосовно пропусків дітьми занять. На запитання де діти пояснювала, що вони хворіють. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачка [PERSON] її колишня невістка, свідок є матір`ю батька [PERSON] , який помер. Коли вона зійшлась з [PERSON] , вона просила її змінити свою поведінку, але вона не змінилась. В квартирі завжди було брудно, діти голодні, брудні. Відповідачка просила у неї гроші. Декілька раз вона приносила дітям продукти харчування. В червні вона забрала [PERSON] , в чому та була одягнена. З того часу відповідачка рідко телефонувала доньці. В серпні [PERSON] впала та зламала передпліччя, відповідачка відмовилась їхати з дитиною до лікарні. На її думку відповідачі перебувають під впливом якихось речовин, вона боїться віддавати їм дітей. До школи вона жодного разу не приходила, успіхами дитини у навчанні не цікавилась. Наразі дитина почуває себе краще, грає, відвідує шкоду, стала навчатися краще. Вона її забезпечила усім необхідним. Діти не отримують пенсію по втраті годувальника. Документів на дітей у відповідачки не було. Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. В судовому засіданні суд вислухав малолітню [PERSON] , [INFO] . Дитина чітко та сміливо висловлює свої думки, активна, говірка. З сумом згадує часи коли проживала з матір`ю. Розказала, що матір часто лишала їх без догляду, вживала спиртні напої, вони жили погано, у будинку прибирали тільки діти, їсти мама не готувала, це робила десятирічна двоюрідна сестра яка до них приходила. Зараз дівчинка перебуває у державному закладі, з задоволенням розказує як навчається, які заходи відбуваються у центрі, як вони готуються до свят. Скарг не виказувала. На питання суду де вона хоче жити, чи хоче повернутися до матері, пояснила, що бабуся має повернутися з Італії (матір відповідача), та обіцяла забрати її та молодшу сестру. Дівчинка цього чекає та мріє про це. Також суд вислухав малолітню [PERSON] , [INFO] . Дівчинка розказала що зараз вона мешкає з бабусею та її родиною. Дівчинка також як її старша сестра, сміливо та чітко розказує про своє теперішнє та минуле життя. Негативно згадує часи коли жила з матір`ю, яка не доглядала за дітьми, вживала спирті напої, повертатися до неї не хоче, а хоче лишитися з бабусею та сестрами. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей11,18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст.150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватися батьківські права. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У своїй постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 467/403/22 Верховний Суд зазначив, що при визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У пункті 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав безумовно впливає на забезпечення прав, передбачених статтею 8 Конвенції. При цьому в цій категорії справ такий вплив суду слід розглядати з точки зору забезпечення відповідного права як дитини, так і батьків, забезпечуючи справедливий баланс між правами цих осіб, враховуючи принцип верховенства права у взаємозв`язку із принципом найкращого забезпечення інтересів дитини. За об`єктивного встановлення обставин того, що позбавлення батьків (або одного з батьків) батьківських прав щодо дитини буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дитини, такий крайній захід впливу на батьків може бути визнано виправданим та співмірним у демократичному суспільстві втручанням у право останніх на повагу до свого приватного і сімейного життя, передбаченого статтею 8 Конвенції. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним («Мамчур проти України», заява № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками […]. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі№ 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року у справі № 953/17837/19». Вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідачки на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). За загальним правилом доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, провадження № 61-15290св20; від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, провадження № 61-1544св21; від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, провадження № 61-14340св23). Згідно зі ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Встановлено, що рішенням виконкому Інгулецької районної у місті №376 від 17.09.2025 року визнано за доцільне позбавлення батьківських прав: громадянки [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; громадянина [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі. Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав має рекомендаційний характер і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав за відсутності інших належних доказів. Суд враховує, що позбавлення відповідачів батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи доведено в повному обсязі. У справах такої категорії суд в першу чергу керується інтересами дитини, а не її батьків. Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що на даний час вичерпані всі можливості для налагодження відносин між відповідачами та їх доньками. Суду доведене, що на даний час є необхідність у застосуванні такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. Врахувавши, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, суд дійшов висновку про те, що на час розгляду даної справи існують достатні підстави для застосування до відповідачів крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, що є способом захисту прав та інтересів дітей. Не з`явившись до судового засідання відповідачі фактично усунулися від бажання довести перед судом те, що вони змінили своє ставлення до виховання та утримання малолітніх дітей, те, що зробили висновки і в подальшому не будуть порушувати права своїх дітей. Важливим фактором прийняття рішення про позбавлення батьківських прав є думка малолітніх [PERSON] та [PERSON] , які не бажають повертатися у минуле життя. Суд вважає за необхідне зазначити наступне. Дитина у віці до 14 років, відповідно до ст.6 СК України, вважається малолітньою. Відповідно до статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Статтею 169 СК України передбачено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Частина 4 цієї статті передбачає, що суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Таким чином, відповідачі не позбавлені права поновити батьківські права. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд також приходить до висновку про задоволення даної вимоги. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати свої неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, згідно вимогам ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Оскільки судом задовольняється вимога про позбавлення батьківських прав, є необхідність передати малолітніх дітей виконкому Широківської селищної ради, як органу опіки та піклування, для подальшого їх влаштування. Крім того, суд застерігає що будь-яке рішення щодо влаштування малолітніх дітей має бути прийнято на їх користь, з урахуванням їхніх інтересів. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved