Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

До суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» (далі - ТОВ «КОШЕЛЬОК», позивач) із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач вказав, що 21 лютого 2022 року між [PERSON] та ТОВ «КОШЕЛЬОК» укладено договір № 3122006971-623138 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Зазначений кредитний договір разом із правилами надання кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з якими позичальник була попередньо ознайомлена. Договір укладено в письмовій формі у вигляді електронного документа, який створено згідно з вимогами Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». За умовами вказаного договору відповідачу надано кредит в розмірі 9 000,00 грн. строком на 28 днів та сплатою процентів у розмірі дисконтної відсоткової ставки, яка становить 2,2% на добу на початок строку кредитування (лояльний період), та в розмірі базової процентної ставки, яка становить 2,2% на добу за продовжений строк користування кредитом. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку № [NUMBER] , вказану позичальником в особистому кабінеті. Однак відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за договором, лише частково сплативши заборгованість за договором в розмірі 1000,00 грн., у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 31 364,00 грн., яка складається з заборгованості за сумою кредиту в розмірі 9 000,00 грн. та заборгованості за відсотками за користування позикою в розмірі 22 364,00 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач через свого представника просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 31 364,00 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Ухвалою судді від 29 вересня 2025 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (без виклику) за наявними у справі матеріалами. Представник позивача Гурський Г.Ю. надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах ТОВ «КОШЕЛЬОК» наполягав та просив задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21 лютого 2022 року між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та [PERSON] укладено договір № 3122006971-623138 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 9 000,00 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. За умовами п. 1.4.2 договору проценти за користування кредитом становлять 5 544,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,2 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Разом з цим, відповідно до п. 1.4.3 та п. 1.4.3.1 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,2 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, а дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 2,2 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк лояльного періоду. Умовами п. 2.1 договору погоджено, що кредит надається строком на 28 днів (лояльний період). Відповідно до умов п. 2.4 договору визначено, що кредит надається позичальнику, згідно його заявки, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у заявці. Сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком продовження строку користування кредитом (п. 3.6 договору). В зв`язку з цим, сторони п. 3.7-3.8 договору погодили, що зобов`язання щодо повернення основної суми переноситься на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду та з наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803 проценти річних, що становить 2.2 процентів на день від суми кредиту за кожен день користування ним. Відповідно до п. 9.1 договору, цей договір є електронним документом, створеним і збереженими в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. Уклавши цей договір, позичальник підтвердив, що він ознайомився, повністю розуміє, погоджується та зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких знаходиться на сайті кредитодавця (п. 9.4 договору). У відповідності до п. 9.5 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості електронного підпису позичальника буде використовуватись одноразовий ідентифікатор, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію». Також позичальник підтвердив зокрема, що: отримав від кредитодавця до укладення цього договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; повідомлений про свої права відповідно до ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних»; інформація, надана кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти викладено у паспорті споживчого кредиту. Судом також досліджено правила надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «КОШЕЛЬОК», затвердженні наказом директора ТОВ «КОШЕЛЬОК» № 07/14/07/21 від 19 серпня 2021 року. Згідно повідомлення про підтвердження платежу ПАТ «МТБ БАНК», банком було здійснено перекази грошових коштів на рахунки одержувачів до яких емітовані електронні платіжні засоби, а саме: 21 лютого 2022 року ТОВ «КОШЕЛЬОК» здійснило переказ грошових коштів в розмірі 9 000,00 грн. на картку № [NUMBER] через систему хPAY та зараховано на картку картодержателя. Як вбачається з інформації наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 21 жовтня 2025 року, банківська карта № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] та відповідно до виписки по рахунку за період з 20 лютого 2022 року по 18 червня 2022 року на казаний рахунок 21 лютого 2022 року здійснено переказ грошових коштів у розмірі 9 000,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання коштів у позику № 3122006971-623138 від 21 лютого 2022 року, вбачається, що протягом строку кредитування [PERSON] лише один раз здійснено внесення грошових коштів на виконання умов договору, а саме 28 червня 2022 року в розмірі 1 000,00 грн., які зараховано ТОВ «КОШЕЛЬОК» в рахунок погашення заборгованості по процентам. Будь-яких інших платежів відповідачем на виконання умов укладеного договору не здійснювалось. В зв`язку з зазначеним, станом на 18 червня 2022 року заборгованість [PERSON] за вказаним договором про надання коштів у позику становить 31 364,00 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 9 000,00 грн.; заборгованості за відсотками в розмірі 22 364,00 грн. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Частиною 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та відповідачем існували зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу України щодо зобов`язань. Боржник зобов`язаний, як це передбачено ч. 1 ст. 527 ЦК України, виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд перевірив правильність нарахування позивачем складових заборгованості, як то, щодо заборгованості за тілом та процентами за користування кредитом, нарахованими згідно умов договору на дійсну заборгованість відповідача і вважає ці розрахунки в цій частині вірними, позаяк, вони відповідають вимогам закону. Отже, суд робить висновок, що права позивача порушені відповідачем через неналежне виконання ним умов укладеного договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та непогашення дійсної заборгованості, а тому вони підлягають захисту шляхом стягнення на його користь установленої судом заборгованості, яка у цій справі є підтвердженою належними, допустимим і достовірними доказами. Щодо питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а тому сума судового збору в розмірі 2 422,40 грн., яка сплачена позивачем, підлягає стягненню з відповідача. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. суд виходить з наступного. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України,витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до вимог чинного законодавства, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не заявив. Водночас, оцінивши надані документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат на правничу допомогу, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. не є цілком співмірним з: ціною позову, із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, оскільки справа є типовою, нескладною, не містить великого обсягу доказів та розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (без виклику). У постанові від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved