Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] звернувся до суду із позовом до Каховської міської ради, Каховської міської військової адміністрації про визнання права власності на квартиру. Позов обгрунтований тим, що на підставі договору дарування, укладеного між позивачем [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 30 липня 1997 р. приватним нотаріусом Каховського нотаріального округу Коршуновою Л. А. за реєстровим номером 1914, позивачу на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстроване за позивачем у Каховському міжміському бюро технічної інвентаризації 04 серпня 1997 року за реєстровим номером 6267/25. Позивач з метою реєстрації права власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно звернувся до державного реєстратора, проте у здійсненні реєстрації його права власності було відмовлено (копія рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради з тих підстав, що державним реєстратором у встановлений законодавством термін не отримано відповідь на запит, яка містить інформацію про підтвердження факту набуття права власності на вищезазначену квартиру. Архів Каховського міжміського бюро технічної інвентаризації, що здійснювало реєстрацію права власності знаходиться на тимчасово окупованій території, що позбавляє можливості отримати підтвердження інформації щодо реєстрації права власності на квартиру, що виникли та були зареєстровані на паперових носіях до 2013 року. Архівні відомості КП «Каховське БТІ» Херсонської обласної ради на даний час тимчасово знаходиться під окупацією зс рф. У зв`язку з викладеним, позивач просив визнати за [PERSON] праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 82,5 кв. м, житловою площею 50,3 кв. м. У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги підтримав. Представники відповідачів Новокаховської міської ради,\~Каховської міської\~військової адміністрації у судове засідання не з`явилися. Фактичні обставини, які встановив суд. За договором дарування від 30.07.1997, посвідченого 30 липня 1997 р. приватним нотаріусом Каховського нотаріального округу Коршуновою Л. А. за реєстровим номером 1914 [PERSON] отримав у дар від [PERSON] , квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10-11). На правовстановлюючому документі Каховським державним Бюро технічної інвентаризації вчинений реєстраційний напис, про те, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстрована Каховським ДБТІ на праві приватної власності і записана у реєстрову книгу за № 6267/25 (а. с. 11). За технічним\~паспортом,\~квартира розташована\~на 5 поверсі, 9-ти поверхового будинку і складається з трьох кімнат, житловою площею 50,3 кв. м, загальна площа квартири 82,5 кв. м (а. с. 12-15). Рішенням №75926466 від 05.11.2024 державного реєстратора прав на нерухоме майно, відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим що подані документи позивачами не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (а. с. 16). Норми права, які застосував суд. Статтею 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а вважається лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Досліджуючи обставини існування в особи права власності, суд має передусім встановлювати підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності. Відповідну правову позицію викладено: у постановах ВП ВС: від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 05.06.2019 у справі № 392/1829/17, у постанові об`єднаної палати КГС ВС: від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, у постановах КГС ВС: від 29.08.2019 у справі № 910/10984/18, від 11.06.2020 у справі № 910/10006/19. Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»,\~передбачено,\~що права\~на нерухоме\~майно,\~які підлягають\~державній реєстрації,\~виникають з\~моменту такої\~реєстрації.\~Крім того,\~відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~3\~Закону України\~№1952-IV,\~будь-які\~дії особи,\~спрямовані на\~набуття,\~зміну або\~припинення речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень,\~що підлягають\~державній реєстрації,\~відповідно до\~цього Закону,\~можуть вчинятися,\~якщо речові\~права на\~таке майно\~зареєстровані згідно\~із вимогами\~цього Закону,\~крім випадків,\~коли речові\~права на\~нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з ч. 3 цієї статті, та у випадках, визначених ст.\~28 цього Закону. До запровадження в Україні електронної системи - Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, державна реєстрація права власності, що здійснювалася на паперових носіях (реєстраційних книгах, архівних/реєстраційних справах) проводилася БТІ. Отже, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, зокрема, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідну правову позицію викладено в постановах КГС ВС: від 05.09.2019 у справі № 921/320/18, від 22.05.2019 у справі № 918/410/18, від 20.05.2020 у справі № 911/1603/19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зроблено висновки про те, що «з урахуванням специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, крім судового, шляху відновлення порушеного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц «Щодо ефективного способу захисту прав покупця (інвестора) у разі порушення продавцем умов договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно з передачі усіх необхідних документів для оформлення права власності на це майно»). Висновки суду. Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивачі посилалася, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, на підставі договору дарування, укладеного між позивачем [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 30 липня 1997 р. приватним нотаріусом Каховського нотаріального округу Коршуновою Л. А. за реєстровим номером 1914, позивачу на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Для реєстрації права власності, зокрема внесення відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачам необхідна довідка комунального підприємства «Каховське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, реєстри якого залишилися на ТОТ. З огляду на викладене, а також беручи до уваги, що позивачі мають труднощі в реалізації своїх прав, в позасудовому провадженні врегулювати спір неможливо, тому позов є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved