Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до Близнюківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району, в якій просить: 1) позбавити [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; 2) відібрати [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , без позбавлення її батьківських прав; 3) стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі, не менше 50% прожиткового мінімуму від усіх видів його заробітку (доходу) відповідно до віку дитини, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення повноліття дитини; 4) стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі, не менше 50% прожиткового мінімуму від усіх видів його заробітку (доходу) відповідно до віку дитини, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначено, що на обліку Служби у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області (далі-служба у справах дітей) перебуває малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , на підставі наказу служби у справах дітей від 13.12.2024 року № 01-05/35, як така, що опинилися в складних життєвих обставинах. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Лозівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 05 вересня 2025 року [PERSON] є матір`ю, а [PERSON] - батьком малолітньої дитини [PERSON] . Проаналізувавши результати соціального супроводу родини [PERSON] . Центр надання соціальних послуг, вважає за недоцільне повернення дитини [PERSON] до біологічної матері [PERSON] . 04.06.2025 р. начальником ССД Бухвостовою А.В. , головним спеціалістом ССД Кліпоносовою В.С. проведено обстеження умов проживання житлового будинку за адресою [ADDRESS] , в результаті встановлено, що в будинку було брудно, розкидані речі, в дворі лежать купи зі сміттям. На городі бабусею було посаджена невелика кількість овочів, але основна частина городу була занедбана та поросла бур`янами. В сім`ї іноді виникають сварки між бабусею та матір`ю. 06.06.2025 р. [PERSON] написала заяву про те що не заперечує проти відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, бо на даний час не може виконувати батьківські обов`язки. Батько - [PERSON] , [INFO] неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, про що свідчать копії постанов, вироку та ухвали суду. Тривалий час не бере участі у вихованні, не проживає разом з дитиною, не спілкується, не цікавиться її життям і здоров`ям, матеріально не утримує. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення батьків від виховання дитини та свідомого нехтування своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення батьків до своїх батьківських обов`язків. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Представник третьої особи служби у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Вислухавши представника позивача, відповідача, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до Висновку органу опіки та піклування Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області щодо доцільність позбавлення батьківських прав батька та відібрання малолітньої дитини у матері без позбавлення її батьківських прав від 08.09.2025 № 02-37/3377/2025, Близнюківський селищний голова, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та відібрати [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Лозівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 05 вересня 2025 року [PERSON] є матір`ю, а [PERSON] - батьком малолітньої дитини [PERSON] . За зверненням [PERSON] , служба у справах дітей 02.12.2024 р. здійснила виїзд до сім`ї [PERSON] [INFO] . За результатом відвідування сім`ї, було складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, відповідно до якого встановлено [PERSON] перебувала з бабою літнього віку яка погано пересувається, мати не повідомила їй про своє місце перебування, спеціалісти знайшли її у м. Лозова. При розмові з матір`ю по телефону вона кричала, а після прибуття додому поводила себе агресивно. Поведінка [PERSON] була дивною, дівчинка занадто імітувала поведінку кота. Від дитини відчувався неприємний запах, одяг та сама дитина були брудними та недоглянутими. Будинок в антисанітарному стану, меблі та посуд брудні. [PERSON] , іграшки та дитяча постіль відсутні. Для дитини не створені належні умови проживання. Після проведення обстеження дитину було направлено в лікарню для проведення медичного огляду. СПД №1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській повідомляє, що 03.12.2024 р. На громадянку [PERSON] , [INFO] було складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 184 КУпАП (Невиконання батьками, або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей). 03.12.2024 до служби у справах дітей надійшла заява від матері [PERSON] , щодо влаштування [PERSON] в сім`ю патронатного вихователя на три місяці. Рішенням виконавчого комітету Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області «Про влаштування малолітньої дитини в сім`ю патронатного вихователя» від 12.12.2024 р. №1850, з 06.12.2024 р. та наказом служби у справах дітей «Про передачу дитини до сім`ї патронатного вихователя» від 06.12.2024 р. № 01-05/34 [PERSON] влаштована на тимчасовий догляд, виховання та реабілітацію до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , терміном на три місяці. 06.03.2025 р. рішенням Виконавчого комітету Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області №162 на підставі рішення комісії було продовжено термін перебування малолітньої дитини [PERSON] у сім`ю патронатного вихователя [PERSON] на три місяці, так як мати не мінімізувала складні життєві обставини, а саме: підвищення батьківського виховного потенціалу та покращення фінансової спроможності для задоволення потреб доньки. 13.05.2025 проведено обстеження умов проживання житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на створення умов проживання та розвитку неповнолітньої дитини. В результаті встановлено, зі слів [PERSON] , що [PERSON] вдома немає з 09.05.2025 р., де перебуває невідомо. Сусідка [PERSON] підтвердила, що 09.05.2025 р. [PERSON] поїхала та місце знаходження своє не повідомляла. За інформацією Центру надання соціальних послуг Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області від 30.05.2025 №01-21/357, ще в зимовий період матір`ю за постійним наглядом та контролем старости та фахівців із соціальної роботи в будинку було побілено стелю, поклеєно в одній кімнаті шпалери, але аварійну плиту на печі замінено не було, так як мати не вбачала в цьому потенційної небезпеки, на зауваження спеціалістів не реагувала. Наприкінці терміну перебування дитини у патронатній родині, черговий раз відвідавши родину [PERSON] виявлено, що відсутні дрова, кошти які отримала від благодійних фондів для придбання палива в зимовий період витратила не за призначенням. В дворі лежало сміття, присадибна ділянка перебувала у занедбаному стані та заросла бур`янами. Фахівцями Центру та Служби у справах дітей неодноразово наголошувалося [PERSON] на необхідність прибрати вказані речі. Зважаючи на опірність та відсутність мотивації з боку матері, з [PERSON] проведені профілактичні бесіди про батьківські обов`язки, про фактори, що перешкоджають матері налагодити свій побут. Кожного разу такі бесіди закінчувалися тільки обіцянками з боку [PERSON] та непорозуміннями. Матір неодноразово запрошувалася на семінари, тренінги щодо відповідального батьківства, але обіцявши мати їх не відвідувала. За період супроводу Наталі, з нею проводилися профілактичні бесіди, але кожного разу жінка погоджувалася, але не змінювалася. Також [PERSON] неодноразово була відсутня вдома на момент відвідування. Зі слів односельців, [PERSON] по тижню буває відсутні вдома. В березні жінку було тимчасово працевлаштовано Центром зайнятості, але [PERSON] деякі дні не виходила на роботу без поважних причин. Вся робота з матір`ю спрямована на формування її розуміння наслідків бездіяльності для дитини та власного майбутнього, але усвідомлюється при цьому розрив між бажаним станом [PERSON] і її реальною поведінкою. Враховуючи вищезазначене та проаналізувавши результати соціального супроводу родини [PERSON] . Центр надання соціальних послуг, вважає за недоцільне повернення дитини [PERSON] до біологічної матері [PERSON] . 04.06.2025 р. начальником ССД [PERSON] , головним спеціалістом ССД [PERSON] проведено обстеження умов проживання житлового будинку за адресою [ADDRESS] , в результаті встановлено, що в будинку було брудно, розкидані речі, в дворі лежать купи зі сміттям. На городі бабусею було посаджена невелика кількість овочів, але основна частина городу була занедбана та поросла бур`янами. В сім`ї іноді виникають сварки між бабусею та матір`ю. 06.06.2025 р. [PERSON] написала заяву про те що не заперечує проти відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, бо на даний час не може виконувати батьківські обов`язки. 06.06.2025 р. рішенням Виконавчого комітету Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області №308 продовжено термін перебування малолітньої дитини [PERSON] у сім`ю патронатного вихователя [PERSON] на три місяці. Характеристика з Близнюківського ЗДО (ясла-садок) № 2 «Сонечко» Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області від 21.07.2025 № 08 свідчить про те що патронатні вихователі [PERSON] та [PERSON] цікавляться навчанням та вихованням дитини і відповідально ставляться до її виховання, а рідні батьки [PERSON] ніколи не приходили до закладу та не цікавились її навчанням та вихованням. Згідно з характеристикою від старости Квітневого округу від 22.07.2025, [PERSON] не виконувала батьківські обов`язки, залишала малолітню доньку на немічну матір, яка не може повноцінно доглядати за дитиною і зникає на декілька днів, без можливості зв`язатися з нею. Домашню роботу не виконує, в будинку і на подвір`ї безлад та антисанітарія. Відповідно до листа КП «Близнюківська ЦЛР» від 28.07.2025 №01-26/523 мати систематично приводила дитину на планову вакцинацію та медичні огляди, дівчинка на прийомі у лікаря поводила себе відповідно до віку. Привертала увагу на себе брудна шкіра голови та кінцівок, а також неохайність одягу, з приводу чого робилися зауваження мамі. З моменту влаштування малолітньої дитини - [PERSON] в сім`ю патронатного вихователя, мати [PERSON] не змінила спосіб життя, не виконала не одноразові рекомендації по створенню належних умов для життя та розвитку дитини. Протягом всього цього часу [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, а саме не цікавиться життям дитини, не відвідує її в дитячому дошкільному закладі. Самоусунення матері від батьківських обов`язків вважаємо, як відмова від виконання батьківських обов`язків. Батько - [PERSON] , [INFO] неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, про що свідчать копії постанов, вироку та ухвали суду. Тривалий час не бере участі у вихованні, не проживає разом з дитиною, не спілкується, не цікавиться її життям і здоров`ям, матеріально не утримує. Відповідно до постанови № 623/1842/20 № 1-в/623/85/2021, [PERSON] на шлях виправлення не став, зловживає спирними напоями, схильний до вчинення кримінального правопорушеннь, веде антигромадський спосіб життя. Від виховання неповнолітньої доньки самоусунувся, станом її здоров`я не цікавиться, з дитиною не спілкується. Відповідно до листа Служби у справах дітей Оскільської сільської ради №01-40/41 від 08.08.2025 року, з початком повномасштабного вторгнення [PERSON] , разом із родиною був вимушено переміщений із с. Вірнопілля. Інформація щодо фактичного місця проживання родини відсутня. Вищенаведені обставини підтвердили в судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які були допитані в якості свідків. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно роз`яснень, що містяться у ч. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного суду від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Судом встановлено, що [PERSON] систематично, свідомо, без поважних причин, не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки, не цікавиться її життям, участі у його вихованні та розвитку не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухвалюючи дане рішення, суд керується тим, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі. Встановлені вище обставини справи свідчать про небажання [PERSON] займатися вихованням доньки, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Докази щодо спростування таких обставин в матеріалах справи відсутні. Суд зазначає, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо своєї доньки, не піклується про неї тривалий час, а отже не має тісного психологічного зв`язку з нею. Отже, суд з урахуванням правової позиції Верховного Суду у справі № 486/341/22, провадження № 61-180св23 від 27.06.2023 приходить до висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав буде відповідати як найкращим інтересам дитини, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Позбавлення батьківських прав завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відібрання ж дитини не пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання отримали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Вказаний висновок повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 487/1328/16-ц, провадження № 61-3979ск18, від 14 лютого 2020 року у справі № 673/1477/17, провадження № 61-45875св18. Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків (ч. 2 ст. 170 СК України). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 2 серпня 2006 року № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Також, ЄСПЛ вказав, що факт того, що дитина може бути поміщена в середовище, яке більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Передання дитини під державну опіку слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого повинно одразу припинитися, коли це дозволять обставини. Це означає, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і повинно оцінюватись у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів для сприяння возз`єднання дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункти 50, 52 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Отже, встановлення службою у справах дітей у дітей зовнішніх ознак занедбаності, пов`язаних з недоглядом; допущення відповідачами залишення дитини у маленькому віці без достатнього догляду; відсутність у відповідачів достатньої зацікавленості у збереженні дітей в сім`ї, хоча мати мала можливість позасудового вирішення питання про повернення дітей в сім`ю, але не доклала достатніх зусиль в цьому напрямку, суд прийшов висновку, що відповідачка недостатньо цікавляться фізичним, духовним, моральним розвитком дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча б мала це робити. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що залишення малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю є небезпечним для здоров`я дитини та морального виховання. Суд також враховує вік дитини, її стан здоров`я, відповідно до якого вона потребує медичного обстеження і те, що на даний час матір дитини внаслідок складних життєвих обставин не зможе забезпечити належні умови щодо виховання, розвитку та здоров`я дитини. Отже, застосування такої норми закону, як відібрання відповідно до положень ст. 170 Сімейного Кодексу України дитини у [PERSON] буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, такий спосіб надасть можливість збереження сімейних стосунків між матір`ю та дитиною, та не позбавляє права [PERSON] у подальшому ставити питання про повернення дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджають належному вихованню. Згідно ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при присудженні аліментів, судом враховуються наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги щодо стягнення аліментів суд розглядає в межах заявлених позовних вимог. Оскільки позбавлення батьківських прав та відібрання дітей без позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку по утриманню дітей, вимога про стягнення з [PERSON] та [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , є обґрунтованою і підлягає задоволенню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в повному обсязі. Роз`яснити відповідачу, що у відповідності до ч. 3 ст. 170 Сімейного кодексу України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дітей батькам, суд за їх заявою, підтвердженою сукупністю зібраних доказів, може постановити рішення про повернення їм дитини. Роз`яснити відповідачу положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved