Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] 22.07.2025 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Приватного акціонерного товариства «Жана» про стягнення боргу за договором позики у розмірі 370 000 грн та пені у розмірі 64 642,55 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору позики від 30.05.2024 ПрАТ «Жана» в особі директора [PERSON] отримало грошові кошти в сумі 370 000 грн для поповнення оборотних коштів та використання їх в господарській діяльності. Строк повернення позики встановлений до 05.12.2024, однак відповідач до цього часу позику не повернув. Пунктом 8 Договору встановлено сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми договору за кожен день прострочення, яка за період з 12.12.2024 по 17.07.2025 становить 64 642,55 грн. Ухвалою суду від 24.07.2025 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 10.09.2025. До суду 02.09.2025 надійшов відзив від представника ПрАТ «Жана» - Кравчика О.С. згідно якого вказує, що у 2024 році у зв`язку з воєнним становищем у державі та скрутним фінансовим становищем ПрАТ «Жана» і фактично припиненням господарської діяльності, директор товариства вимушено звернулась до засновників, акціонерів та сторонніх осіб з проханням позичити грошові кошти для можливого відновлення та ведення господарської діяльності. У березні 2024 року відбулися загальні збори акціонерів товариства на яких вирішено питання надання згоди генеральному директору на учинення угод, предмет яких є вартість робіт, послуг або майна на суму 3 500 000 000 грн. [PERSON] як акціонер погодилася на прохання директора і у травні 2024 року передала грошові кошти у розмірі 370 000 грн в борг товариству зі строком їх повернення до грудня 2024 року. Отримані грошові кошти були витрачені на господарські потреби підприємства, однак цієї суми не вистачило. Відповідач визнає борг, але не може розрахуватися. Відповідач просив надати строк для можливого укладення мирової угоди з позивачем та вирішення спору у законний та взаємовигідний для обох сторін спосіб. У судовому засіданні 10.09.2025 проведеному за участі представника позивача [PERSON] та представника відповідача Кравчика О.С., було відкладено розгляд справи на 29.09.2025 внаслідок задоволення однойменного клопотання представника відповідача. Розгляд справи у судовому засіданні 29.09.2025 відкладено на 29.10.2025 у зв`язку з неявкою учасників справи та поданням однойменного клопотання представника відповідача. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засіданні 29.10.2025 розгляд справи відкладено на 16.12.2025. У судове засідання 16.12.2025 учасники справи не з`явилися, сповіщалися про час, дату та місце судового розгляду належним чином. Представник позивача [PERSON] 15.12.2025 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Кравчик О.С. звернувся до суду 15.12.2025 з заявою про розгляд справи без участі відповідача. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 22 грудня 2025 року. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 19 березня 2024 року акціонери ПрАТ «Жана» ухвалили рішення схвалити укладення товариством значних правочинів, що вчинятимуться товариством протягом не більше 1 року, за якими ринкова вартість майна або послуг, що є предметом кожного такого правочину та їх гранична сукупна вартість не перевищує 3 500 000 грн, зокрема, правочини щодо надання фінансової допомоги, позик (а.с.19). 30 травня 2024 року між [PERSON] та приватним акціонерним товариством «Жана» в особі директора [PERSON] укладено договір позики, згідно якого позикодавець передає, а позичальник приймає у власність та зобов`язується повернути грошові кошти у розмірі 370 000 грн. Пунктом 4 Договору сторони погодилися повернення позики в строку до 5 грудня 2024 року (включно). Пунктом 8 Договору сторони передбачили, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми договору за кожен день прострочення (а.с.15). Перерахування коштів підтверджується випискою по рахунку з АТ «Південний» [PERSON] (а.с.12). ПрАТ «Жана» у відповідь на претензію [PERSON] листом від 20.01.2025 повідомило про не здійснення фінансово-господарської діяльності, у зв`язку з чим відсутність коштів для оплати боргових зобов`язань (а.с.14). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, такого само роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За умовами договору, позику отримано в гривнях. Відповідач не заперечує факт отримання грошових коштів, вказує на неможливість повернення коштів, що однак не звільняє його від відповідальності. Тож, вимоги про стягнення позики у розмірі 370 000 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, суд зазначає наступне. Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені. Позивач нараховує пеню по договору позики за період з 12.12.2024 по 17.07.2025, тобто у період дії в Україні воєнного стану. Згідно п. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, нарахування пені у період діє воєнного стану є безпідставним, тому такі вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду оплатив судовий збір у розмірі 3 477,04 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 23.07.2025 (а.с.26). Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає лише судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 959,91 грн (85,13% від суми позовних вимог у розмірі 434 642,55 грн).

Outcome: partial