Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб, укладений між сторонами. Свої вимоги мотивує тим, що протягом останнього часу сімейне життя між сторонами поступово погіршилося, зникли почуття взаємної любові та поваги, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вже тривалий час сторони проживають за різними адресами, спільного господарства не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Ухвалою судді від 03.11.2025 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 18). Сторони в судове засідання не з`явилися, проте позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі та просить суд не стягувати з відповідачки, сплачений ним судовий збір (а.с. 26), а від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог та просить розглянути справу без її участі за наявними у справі матеріалами, строк на примирення просить не надавати (а.с. 33). Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 04.08.2018 (а.с. 6) та мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). В позові зазначено та не заперечується відповідачем, що протягом останнього часу сімейне життя між сторонами поступово погіршилося, зникли почуття взаємної любові та поваги, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вже тривалий час (майже 2 роки) сторони проживають за різними адресами в різних областях, спільного господарства не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Крім того позивач зазначає, що збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, ці обставини також не заперечуються відповідачем. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, наявність того факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, є підставою для повного задоволення позовних вимог.

Outcome: approved