Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №35967 від 02.11.2018 року у розмірі 22749,50 грн. та стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Позов мотивовано тим, що між ТОВ "ФК "ГЕЛЕКСІ" (23.06.2025 року назву було змінено на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ГЕЛЕКСІ», надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Споживач/Відповідач) за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики №35967 від 02.11.2018 року в електронній формі. На підставі зазначеного договору позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5000 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 0.01% в день, розмір комісії складає 1.9%, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3.0%. Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позову складає 22749,5 грн., з яких: 5000 грн. заборгованість за позикою; 17749,5 грн., заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.11.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник відповідача надав відзив на позов, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог за комісією у розмірі 17675 грн., по процентах у розмірі 60,00 грн., нарахованих за межами строку кредитування, в іншій частині вимог на розсуд суду, зважаючи на наступне. Зі змісту договору позики №35967 від 02 листопада 2018 року не слідує інформації, за які саме послуги сплачується «комісійна винагорода». Однак в позові таке стягнення пояснюється послугою надання позикових коштів, тобто їх перерахування позичальнику та при цьому із задіянням позивачем самостійно ним обраного певного посередника. Згідно п. 1.1.2.2 Договору позики, комісії («комісійна винагорода» в усіх відмінках) складає 1,5% в день від початкового розміру позики відповідно пп.1.1.1. Договору. Як слідує з Розрахунку заборгованості за період з 02 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року за договором позики №35967 від 02 листопада 2018 року, укладеним з [PERSON] , що додається до позовної заяви, комісію нараховано щоденно в сумі: 75,00 грн. на день в межах строку кредитування (по 30.11.2018 року включно) та в сумі: 150,00 грн. на день, починаючи з 01.12.2018 року. В будь-якому разі, плата за обслуговування кредиту не являється законною і дана вимога, стверджуємо, не може бути задоволена. Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Щодо нарахування процентів, то право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума , яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Останні не заявлялись. Строк користування кредитом сплив 30.11.2018 року і одночасно припинилось право кредитора нараховувати проценти (відсотки) за користування кредитом. Просить про зменшення витрат на оплату правничої допомоги до суми 500,00 грн. Представник позивача надав відповідь на відзив, згідно з якою просить задовольнити позовні вимоги повністю. Вказує, що у відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує проти існування наступних юридичних фактів: 1) укладення кредитного договору з позивачем; 2) отримання кредитних коштів за кредитним договором; 3) наявність заборгованості за кредитним договором. За умовами договору 1.1.2 плата за користування позикою у вигляді: 1.1.2.1 процентів (надалі за текстом іменується «процентна ставка» в усіх відмінках) складає 0,01% (одна сота відсотка) в день від поточного залишку позики; 1.1.2.2 комісії (надалі за текстом іменується «комісійна винагорода» в усіх відмінках) складає 1,5 % в день від початкового розміру позики відповідно пп.1.1.1. Договору; 1.1.3 нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. 1.1.4 нарахування комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. У випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три відсотка) в день від суми позики за кожний день прострочення відповідно до п. 4.3 Договору, обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника) до строку повернення позики, зазначеному в пп.1.1.5. Договору включно. З розрахунку заборгованості, вбачається, що підвищену комісійну винагороду позикодавець нараховував саме як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України за правилами, визначеними пунктом 5.3 договору позики, який розміщено у розділі «відповідальність сторін», а не як відсотки за правомірне користування кредитом. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання боргу. Вважає завищеними витрати на правовому допомогу у розмірі 3900 грн. Представник відповідача також подала заперечення на відповідь на відзив, згідно з якою просила відмовити у задоволенні позовних вимог за комісією у розмірі 17675 грн., по процентах у розмірі 60,00 грн., справу розглянути без її участі та участі відповідача. Зазначила наступне. Позивач, вказуючи про нібито наявне у нього право нараховувати відповідно до п. 4.3 Договору позики відсотки і комісію з дня надання позики позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника) до строку повернення позики, зазначеного в пп.1.1.5. Договору включно, фактично підтверджує неправомірність нарахувань після закінчення строку кредитування . Адже, підпунктом 1.1.5 Договору позики якраз і визначається строк повернення позики (термін платежу): 01 грудня 2018 р. Тобто нарахування відсотків і комісії сторони передбачили до певного строку до 01.12.2018 року. При цьому посилання позивача на можливість нарахування відсотків та ще і комісії (яка не є законною за будь-яких умов, про що детальніше нижче), в якості відповідальності за прострочення з боку відповідачки, являються повністю неспроможними. Адже жодних умов нарахування саме процентів як міри відповідальності у будь-якому розмірі замість визначених ст. 625 ЦК України 3% річних, умови Договору позики №35967 від 02 листопада 2018 року не містять. Оскільки договір позики №80026 від 02 червня 2019 року передбачає сплату процентів за користування наданими за таким договором грошовими коштами, на взаємовідносини сторін поширюється сфера дії та норми Закону України «Про споживче кредитування». Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому у позовній заяві просить суд розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, не заперечує проти винесення заочного рішення, просить розглянути справу без участі представника позивача та задовольнити заявлені позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, у заявах по суті справи просить розглянути справу без їх участі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. 02.11.2018 між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] укладено договір позики № 35967 у електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором № 28206781, який додано до матеріалів справи. Відповідно до п.1.1.-1.2 за цим договором позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк: сума позики 5000,0 грн.; плата за користування позикою у вигляді: процентів складає 0,01% (одна сота відсотка) в день від поточного залишку позики; комісії складає 1,5% (одна ціла п`ять десятих відсотка) в день від початкового розміру позики відповідно пп.1.1.1. Договору; нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою; нарахування комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою; строк повернення позики (термін платежу): 01 грудня 2018р. Позика надається позичальнику в сумі, що зазначена в пп.1.1.1. Договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок позичальника). Згідно з п. 2.1 договору строк дії Договору до повного виконання позичальником зобов`язань за Договором. Додано також графік платежів, паспорт позики, розрахунок заборгованості, договір 04.08.2017. Згідно з довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» №35967 від 01 вересня 2025 року ТОВ ФК ЕЛАЄНС на підставі Договору № 04/08-17 ПК про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) від 04.08.2017р. надавало ТОВ ФК ГЕЛЕКСІ послуги з переказу грошових коштів фізичним особам, без відкриття рахунку. Враховуючи вказане, у результаті платіжної операції, ініційованої ТОВ ФК ГЕЛЕКСІ, на картковий рахунок отримувача було успішно перераховано грошові кошти. Деталі транзакції (платіжної операції): 1.) платник коштів: ТОВ ФК ГЕЛЕКСІ (код ЄДРПОУ 41229318) 2.) отримувач коштів: [PERSON] 3.) номер транзакції в системі: 1090434182 4.) номер операції: 112538065 5.) дата проведення платежу: 02.11.2018 6.) сума платежу 5000 7.) валюта платежу: гривня UAH 8.) платіжний засіб (метод): карта 9.) банк емітент платіжної картки отримувача коштів PRIVATBANK 10.) номер банківської ДИРЕКТОР ТОВ ФК ЕЛАЄНС м.п. картки отримувача коштів [NUMBER] . При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 вказаного закону). Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що позикодавець надавши відповідачу кредитні кошти зобов`язання за договором виконав, а позичальник порушив взяті на себе зобов`язання та не повернув отримані кошти. У відповідача наявна прострочена заборгованість в розмірі 5000 грн. заборгованість за позикою, що відповідачем не заперечується. Позовні вимоги в цій частині є доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Щодо нарахувань по заборгованості по комісії, то суд відзначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Вказане узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Доказів надання даних чи інших послуг частіше, ніж один раз на місяць у період дії воєнного стану, з питань обслуговування кредиту (за дану послугу встановлено розмір комісії), суду позивачем не подано. В задоволенні позовних вимог в частині заборгованості по комісії слід відмовити. Також за умовами договору позики: 1.1.2 плата за користування позикою у вигляді: 1.1.2.1 процентів (надалі за текстом іменується «процентна ставка» в усіх відмінках) складає 0,01% (одна сота відсотка) в день від поточного залишку позики; 1.1.2.2 комісії (надалі за текстом іменується «комісійна винагорода» в усіх відмінках) складає 1,5% (одна ціла п`ять десятих відсотка) в день від початкового розміру позики відповідно пп.1.1.1. Договору; 1.1.3 нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. 1.1.4 нарахування комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. 1.1.5 строк повернення позики (термін платежу): 01 грудня 2018р. Так, п. 1.1.3 договору позики нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Згідно з поданим розрахунком, відповідач здійснив оплату на суму 1000 грн. 27.12.2018, нарахування яких після 01.12.2018 і оплату по яких проведено відповідачем, що свідчить про визнання таких відповідачем. Позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими. Отже, позовні вимоги слід задовольнити частково, на суму 5074,50 грн., в т.ч. 74,50 грн. заборгованості за процентами, в задоволення решти позовних вимог відмовити. Заперечення представника відповідача знайшли часткового підтвердження під час розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо відшкодування судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як вбачається з письмових доказів, 09.07.2025 між адвокатом Рудзей Юрієм Володимировичем та відповідачем укладено договір про надання правничої допомоги правничу, акт №35967 наданих послуг правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року від 01.09.2025 про надання правничої допомогу в розмірі 5 000 грн. відносно відповідача, в тому числі: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів Клієнта - 1000 грн.; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач 3000 грн. (3 год.); формування додатків до позовної заяви (письмові докази) 1000 грн. (1 год). Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи викладене, а також те, що заявлені позивачем витрати в сумі 5000 грн. є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатським об`єднанням обсягом послуг, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, тому, на переконання суду, понесені витрати відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, однак, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, запереченнями таких відповідачем про незначну складність таких, тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 540,34 грн.

Outcome: partial