Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

ТОВ «Бізнес Позика» звернулось до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 26 058, 22 грн., посилаючись на те, що 25.10.2023 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачкою укладено договір № 478769-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаними у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позивачем 25.10.2023 року направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір № 478769-КС-001 про надання кредиту. 25.10.2023 відповідачка прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 478769-КС-001 про надання кредиту, на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено відповідачці через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2093, на номер телефону, що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий Боржником було введено/відправлено. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, надало позичальниці грошові кошти в розмірі 6 000, 00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання належним чином не виконав. Станом на 15.05.2025 року у відповідачки утворилась заборгованість в розмірі 26 058, 22 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 6 000, 00 грн., суми прострочених платежів по процентах - 19 158, 22 грн., суми прострочених платежів за комісією - 900, 00 грн., у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись суду з вказаним позовом. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 20.06.2025 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Відповідач по справі повідомлявся про розгляд судом даного провадження належним чином за адресою проживання, зареєстрованою у визначеному законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, яка повернулася на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за даною адресою». Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.178, 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 25.10.2023 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачкою укладено Договір № 478769-КС-001 про надання кредиту, у розмірі 6 000, 00 грн., строком на 24 тижні, фіксована процентна ставка 1,15013387 % за кожен день користування кредитом. Термін дії договору до 10.04.2024. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ "Про електронну комерцію". Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п.5.1. Правил, які у відповідності до пункту 10 Кредитного договору є його невід`ємною частиною, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов Кредитного договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту Позичальнику до закінчення терміну дії Договору про надання кредиту (включно), тобто, протягом всього строку кредитування. На підтвердження факту укладення кредитного договору, банком надано копію Договору про надання кредиту від 25.10.2023 року, Копію пропозиції (оферти) укласти Договір №478769-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 25.10.2023, копію Прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти Договір №478769-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 25.10.2023, розрахунок заборгованості станом на 15.05.2025 року, Правила надання споживчих кредитів, витяг з реєстру банків, паспорт споживчого кредиту, копії листів - довідок про перерахування коштів. Згідно з наданим розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 15.05.2025 становить 26 058, 22 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 6 000, 00 грн., суми прострочених платежів по процентах -19 158, 22 грн., суми прострочених платежів за комісією - 900, 00 грн. Відповідно до Договору №478769-КС-001 від 25.10.2023 року, термін дії договору з 25.10.2023 по 10.04.2024. Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 2.5 Кредитного договору передбачена комісія за надання кредиту у розмірі 900, 00 грн. Отже, наведеним пунктом договору встановлено сплату позичальником комісії за обслуговування заборгованості позичальника, тобто платежу, який споживач має сплатити на користь кредитора за дії, які банк здійснює на власну користь. Оскільки надання кредиту є обов`язком банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь кредитора. Операція з обслуговування кредитної заборгованості відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється ним при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. За вказаних обставин, позичальнику було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу кредитора, яка за законом повинна надаватися йому безоплатно, а відтак, нарахування плати за цю послугу є безпідставною. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, провадження № 61-22778св19. Крім того, суд зазначає, що позивач провів розрахунок заборгованості відповідача, включивши суми сплачені в рахунок погашення комісійних, при цьому не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і їх погодження зі споживачем при укладенні договору, а тому обов`язок позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемним відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначені правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року (справа № 755/11636/21) та від 16 листопада 2022 року (справа № 755/9486/21). Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії у розмірі 900,00 грн. Відповідно до п.3.2.2. Договору, сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування Процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. Договору. При цьому, нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, та до закінчення строку дії Договору. Таким чином вимоги позивача у частині стягнення суми позики у розмірі 25 158,22 грн., що складається з заборгованості за основною сумою позики 6 000, 00 грн. та нарахованих процентів за період кредитування у розмірі 19 158,22 грн. є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню судом. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, зібраними по справі доказами доведено, що відповідач зобов`язання встановлені Договором не виконує, кредит та відсотки за його користування не сплачує, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 25 158, 22 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 2 329,79 грн., пропорційно до частки задоволених позовних вимог, виходячи з наступного розрахунку: 25 158, 22 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 2 422, 40 грн. (сума сплаченого судового збору) / 26 058,22 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 2 329,79 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial