Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

У жовтні 2025 року ТзОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №479418-КС-003 від 01.09.2024 року у загальному її розмірі 44 734, 00 грн. В обґрунтування таких вимог позивач посилається на наступне. 01.09.2024 року між ТзОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту №479418-КС-003 від 01.09.2024 року шляхом його підписання відповідачкою за допомогою телекомунікаційної системи одноразовим ідентифікатором UA-4742, відповідно до якого позивач зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 18 000, 00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальниця - повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування ними у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами про надання грошових коштів у кредит. 25.11.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до Договору № 479418-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписану також у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якої ТОВ «БІЗПОЗИКА» надало [PERSON] додатково кредитні кошти в сумі 15 000.00 грн. ТзОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальниці грошові кошти в обумовленому договором та додатковою угоду розмірі шляхом їх перерахування на її банківську картку, проте відповідачка, у порушення взятих на себе зобов`язань, належним чином не виконувала умови договору, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість станом на 04.09.2025 року у розмірі 44 734,00 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 22 592,86 грн; суми прострочених платежів по процентам 22 141,14 грн. У добровільному порядку [PERSON] цей борг не сплачує, в зв`язку із чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом та просить його вимоги повністю задовольнити. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 жовтня 2025 року в справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник позивача в судові засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі, проти ухвалення судом заочного рішення у справі не заперечував. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду також не з`явилася, неодноразово подавала до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з складними сімейними обставинами, проте жодних доказів на їх підтвердження не надала, що розцінюється судом як неявка без поважних причин. Відзиву на позов [PERSON] також не подала. За таких обставин, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення . Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четвертастатті 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію"визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис". Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина першастатті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина першастатті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2024 року, між ТзОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту №479418-КС-003 від 01.09.2024 року, який відповідачка підписала одноразовим ідентифікатором UA-4742. Відповідно до умов договору №479418-КС-003 від 01.09.2024 року загальний розмір наданого кредиту скаладає 18 000, 00 грн., строк кредиту - 24 тижні, тобто до 16.02.2025 року, стандартна процентна ставка за кредитом в день фіксована - 1 %, комісія за видачу кредиту складає 3600, 00 грн. 25.11.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до Договору № 479418-КС-003, яку відповідачка також підписала одноразовим ідентифікатором та відповідно до умов якої ТОВ «Бізнес Позика » наддало їй додатково кредит в сумі 15 000.00 грн. Комісія за надання додаткової суми кредиту - 3000 грн., денна процентна ствка складає 0,78 %, строк дії договору - до 12.05.2025 року. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачки за кредитом, станом на 04.09.2025 року така дорівнює 44 734,00 грн. та складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 22 592,86 грн; суми прострочених платежів по процентах 22 141,14 грн. Підписанням договору №479418-КС-003 від 01.09.2024 року, додаткової угоди №1 до Договору № 479418-КС-003 та Паспорту споживчого кредиту без будь-яких застережень відповідачка підтвердила, що вона обізнана та погоджується з усіма умовами такого договору. Відповідно до підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ "ПрофітГід" 01.09.2024 року на платіжну карту № [NUMBER] було здійснено переказ грошових коштів відповідно до договору №479418-КС-003 від 01.09.2024 року у сумі 18 000, 00 грн. та 25.11.2024 року у сумі 15 000, 00 грн. З відповіді АТ КБ "ПриватБанк" вбачається, що на ім?я [PERSON] в банку емітовано карту N? [NUMBER] ( [NUMBER] ). Виходячи з зазначеного, судом встановлена наявність договірних відносин між позивачем та відповідачкою , а також факт неналежного виконання останньою своїх зобов`язань за вищевказаним договором. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування за користування кредитними коштами. Як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості, позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» нарахування відсотків здійснювалося відповідно до погоджених умов договору та в обумовлений сторонами строк кредитування. Відповідачкою зазначений розрахунок не спростований, контррозрахунку нею не надано. Отже, вимоги позивача, про стягнення відсотків є також обґрунтованими . За встановлених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з врахуванням умов договору, наданого позивачем розрахунку та наявністю правових підстав для стягнення з відповідачки на користь ТОВ "Бізнес Позика" заборгованості за тілом кредиту та процентами . Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та,

Outcome: approved