Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить зобов`язати ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» ПІВДЕННИЙ РРСЦ, виходячи з вимог ст. ст. 3, 21, 22, 23, 24, 35 Конституції України, ст. 5 ЦПК України, змінити цифровий номер особового рахунку на прізвище, ім`я, по-батькові та/або серію та номер паспорта, а саме: « [PERSON] та/або [NUMBER] »; не вносити особисті дані [PERSON] до електронної системи та застосувати для обробки персональних даних [PERSON] альтернативну (не електронну) форму ведення обліку. Рух справи. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Губської Я.В. від 12.08.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 22.08.2025 до суду через систему «ЕЛЕКТРОННИЙ СУД» представником відповідача ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» ПІВДЕННИЙ РРСЦ подано заяву про відвід судді Губської Я.В., з посиланням на ті обставини, що суддя має акції ПАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ», заявляла з цих підстав самовідвід, а тому є наявний конфлікт інтересів під час розгляду даної справи. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Губської Я.В. від 27.08.2025 заяву представника відповідача ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» ПІВДЕННИЙ РРСЦ про відвід судді Київського районного суду м. Харкова Губської Я.В. від розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до відповідача ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» ПІВДЕННИЙ РРСЦ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказану цивільну справу передано для розгляду цьому складу суду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.11.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Участь у справі сторін. У судове засідання сторони та їх уповноважені представники, а також уповноважений представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Доводи та заперечення сторін. Вимоги позову [PERSON] обґрунтовує тим, що він є православним християнином, прихожанином Свято- Благовіщенського Кафедрального Собору, успішно закінчив Харківську духовну семінарію та суб`єктам владних повноважень відомий факт його релігійної приналежності, які не дозволяють йому отримувати, використовувати ідентифікаційні та реєстраційні номери, які підміняють прізвище, ім`я, по-батькові згідно з рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.02.2004 у справі № 2-1493/9-2004 та ухвали від 02.06.2004 Апеляційного суду Харківської області у справі № 22-а-1699/2004. Тобто, з 01.07.2004 він не здійснює фінансові операції з використанням цифрової ідентифікації, а також не застосовує ідентифікаційного номера у всіх сферах життя. Позивач вказує, що 12.05.2025 він звернуся до начальника ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» ПІВДЕНИЙ РРСЦ, згідно Закону України «Про звернення громадян» із заявою про надання наступної інформації: (1) на підставі кого алгоритму формується цифровий номер особового рахунку, який присвоюється з метою уніфікації та однозначної ідентифікації споживача; (2) яким Законом України або нормативно-правовим актом передбачено, присвоєння йому рахункового номера для оплати електричної енергії; (3) яка структура та значення мають цифри? Способи їх формування та розшифрування (4) яким Законом України або нормативно-правовим актом передбачена заміна присвоєного йому рахункового номеру, на прізвище, ім`я, по-батькові та серією і номер діючого паспорта; (5) процедури та в якій формі ведеться обробка персональних даних, збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про фізичну особу (абонента), яка сплачує за електричну енергію; (6) яким Законом України або нормативно-правовим актом передбачена альтернативність (не електронної) формі ведення обліку нарахувань та оплати за електричну енергію; (7) як та в якій формі здійснюється обмін інформації між організаціями та виконавцями, що співпрацюють при роботі з абонентами; (8) яким Законом України або нормативно-правовим актом передбачено не вносити особисті дані споживача до електронної системи, застосовувати для обробки персональних даних альтернативну (не електронну) форму, виключно на паперових носіях? Згідно відповіді № 04-18/2798 від 26.05.2025, яку отримав позивач та не погодився із нею, вказано, що за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Особовий рахунок - це числовий ідентифікатор, який присвоюється при укладенні договорів про розподіл та постачання електричної енергії, за допомогою якого ідентифікують споживача для проведення розрахунків. Номер особового рахунку складається з 12-ти знаків та формується наступним чином: перші дві цифри - код підрозділу, інші - порядковий номер в базі даних. Обробка персональних даних, а саме: збирання, зберігання, використання, поширення здійснюється Товариством відповідно до Закону України «Про захист персональних даних». Конфіденційна інформація Товариством не поширюється крім випадків визначених чинним законодавством України. Відповідно до ч. 9 ст. 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасникам ринку дозволяється обробка персональних даних для здійснення функцій та повноважень, передбачених цим Законом. Захист персональних даних здійснюється учасниками ринку відповідно до Закону України «Про захист персональних даних». Відповідно до п. 9.1.1. Кодексу комерційного обліку електричної енергії (далі - ККОЕЕ), затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311, обмін даними комерційного обліку електричної енергії між АКО, ППКО та учасниками ринку здійснюється на договірних засадах у вигляді електронних документів. Згідно з п. 9.1.2. ККОЕЕ обсяг, формат та порядок обміну (передачі/отримання) даних комерційного обліку визначається регламентами та протоколами інформаційного обміну АКО, а також укладеними договорами між відповідними сторонами інформаційного обміну. Дані комерційного обліку електричної енергії надаються винятково стороні договору та в обсязі, визначеному його умовами. Товариство у своїй роботі використовує виключно білінгову систему для продажу енергоресурсів «UtilySuite». 04.06.2025 позивач звернувся до директора ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» ПІВДЕННИЙ РРСЦ, згідно Закону України «Про звернення громадян» із заявою, у якій просив надати наступну інформацію: (1) яким Законом України або нормативно-правовим актом передбачено, що усе вказано в квитанції ПрАТ «ХАРКІВЕЕРГОЗБУТ» ПІВДЕНИЙ РРСЦ: номер особового рахунку, адреса (назва вулиці, номер будинку, номер квартири), П.І.Б., зареєстровані мешканці, пільговики і т. д. не є персональними даними; (2) яку інформацію поєднує в собі особовий рахунок в електронній системі абонентського обліку про споживача; (3) яким Законом України або нормативно-правовим актом передбачено, що особовий рахунок № [NUMBER] - це ідентифікатор, який складається з 12 знаків в числовому форматі, доставки рахунку на здійснення виплат за електричну енергію; (4) на підставі якого Закону України або нормативно-правового акту передбачено, що фізична особа, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття РНОКПП, реєстрація, поновлення, накопичення, обробка, знищення, адаптування, зміна, реалізація, знеособлення, використання, розповсюдження, передача персональних даних здійснювати не в електронній формі, а виключно а паперових носіях; (5) яким Законом України або нормативно-правовим актом передбачено, що фізична особа, яка через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття РНОКПП не вносити особисті дані до електронної системи, а усі операції здійснювати виключно на паперових носіях; (6) на підставі якого Закону України або нормативно-правового акту особовому рахунку присвоюється номер, який складається з 12 цифр? Які операції за цим номером здійснюються? На що вказує цей номер; (7) яким законодавством України передбачено, що особовий рахунок є персоніфікованим, і присвоюється з метою уніфікації т однозначної ідентифікації споживача, складається із 12 знаків у числовому форматі? Та чому цих цифр саме 12, а не більше і не менше; (8) яким Законом України або нормативно-правовим актом передбачено, формування рахунків на оплату за електричної енергії, та які трактування особового рахунку для кожного споживача; (9) яким Законом України або нормативно-правовим актом передбачена альтернативна форма у виборі ведення обліку нарахувань та оплати за електричну енергію, реєстри, відомості, бухгалтерські матеріали, документи, особові справі, збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації, обробка персональних даних, здійснювати не в електронної формі, а виключно на паперових носіях; (10) яким Законом України або нормативно-правовим атом передбачено облік фізичної особи (споживача) для сплати за електричну енергію, які відмовляються від прийняття РНОКПП; (11) як та в якій формі ведеться облік фізичної особи (споживача) для слати за електричну енергію, які відмовляється від прийняття РНОКПП; (12) яким Законом України або нормативно-правовим актом передбачено для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття РНОКПП, здійснювати порядок ведення електронному реєстру багатоквартирних будинків не в електронній формі, а виключно на паперових носіях; (13) яким Законом України або нормативно-правовим актом передбачено для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття РНОКПП, здійснювати передачу відомостей до електронному реєстру багатоквартирних будинків не в електронної формі, а виключно на паперових носіях? Згідно відповіді № 04-18/3277 від 18.06.2025, яку отримав позивач та не погодився із нею, вказано, що Товариство споживачам електричної енергії присвоїло 12-ти розрядні номери особового рахунку та звертають увагу, що кількість розрядів у номері особового рахунку визначається самостійно постачальником послуг для проведення розрахунків. Ідентифікація в білінговій системі для продажу енергоресурсів «UtilySuite» здійснюється за адресою або за номером особового рахунку. Звертають увагу, що номер особового рахунку не належить до персональних даних особи. Присвоєння особового рахунку здійснюється підприємствами-надавачами житлово-комунальних, телекомунікаційних та інших послуг. У разі припинення надання таких послуг особовий рахунок деактивується. Реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП) - індивідуальний десятизначний унікальний код платника податків в Державному реєстрі фізичних осіб, який надається фізичним особам та закріплюється за ними протягом усього їхнього життя. Облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові і серією та номером чинного паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки. Відмова від прийняття ідентифікаційного номера фізичної особи не впливає на обробку інформації про нарахування, сплату за спожиту електричну енергію за особовим рахунком споживача електричної енергії. 23.06.2025 позивач звернувся до директора ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» ПІВДЕННИЙ РРСЦ, із заявою, у якій зазначив, що він є православним християнином, хоче залишитися людиною, жити і виконувати свої громадянські обов`язки згідно з релігійними переконаннями. За рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.02.2004 у справі № 2-1493/9-2004 р. та ухвали від 02.06.2004 Апеляційного суду Харківської області у справі № 22-а-1699/2004 він відмовилися від прийняття РНОКПП. Виходячи з вимог ст.ст. 3, 21, 22, 23, 24, 35 Конституції України просив змінити цифровий номер особового рахунку на прізвище, ім`я, по-батькові та/або серію та номером паспорта, а саме « [PERSON] та/або [NUMBER] ». Згідно відповіді № 04-18/3532 від 04.07.2025, яку отримав позивач та не погодився із нею, вказано, що у квитанції за червень місяць 2025 на оплату електричної енергії особовий рахунок змінився з 12 № 940002268278 до 18 цифр (6+6+6) № [NUMBER] від 01.07.2025. Особовому рахунку присвоюється номер. За цим номером здійснюється пошук інформації в бухгалтерських записах, документах та базах даних програмного забезпечення. Цей номер вказує на те, хто саме з абонентів здійснив оплату під час обміну даними з банківськими установами, який складається з цифр (максимальна кількість знаків - 18) та може містити крапку. Номер особового рахунку не належить до персональних даних особи, на відміну від прізвища, ім`я та по-батькові. Отже, цей номер зручно використовувати при обміні інформацією між організаціями, що співпрацюють при роботі з абонентами. Для своєчасного та коректного зарахування платежів звертають увагу абонентів, що рахунок клієнта складається з 12 цифр, номер якого розміщено на квитанціях. Законом України «Про захист персональних даних» визначено, що персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, тобто серія та номер паспорта є персональними даними і не можуть використовуватися для оплати житлово-комунальних послуг замість номера особового рахунку. У квитанції ПрАТ «ХАРІВЕНЕРГОЗБУТ» ПІДЕННИЙ РРСЦ відкрито один особовий рахунок № [NUMBER] для сплати за електричну енергію. Також, вказано у квитанції: номер особового рахунку, адрес (назва вулиці, номер будинку, номер квартири), прізвище, ім`я по-батькові, загальна площа, численність проживаючі, пільговиків і т.д. Таким чином, у позивача виникло питання, яким Законом України або нормативно-правовим актом передбачено, що усе вказано в квитанції не є персональними даними? Цифровий ідентифікатор надається системою і являє собою число, має штрихову форму надпису, при зчитуванні якого використовується ключова послідовність «шістсот шістдесят шість». Присвоєння людині цифрового кода - крок проти людини і проти Бога. При поєднані системи ідентифікації з сучасними досягненнями науки, людина повністю втрачає свою свободу, бо добровільно довіряє контролювати свої розум і волю господарю, яки володіє інформацією, та змушена буде діяти виключно у рамках алгоритм системи управління. Для автоматизованої комп`ютерної електронної системи, а разом і для всіх сил світового зла, керуючих цією системою у своїх інтересах, - людське ім`я нічого не значить, воно не має сенсу. Антилюдська, антихристиянська система всі дані про людину буде утримувати під ідентифікаційним номером, а всі операції, що здійснюються над нею, будуть проходити, як дії над пронумерованим предметом. Ім`я людське якщо воно і залишиться в документах чи в спілкуванні, буде прикривати для людей суть цієї страшної нелюдської системи. Позивач вказує, що хоче залишатися людиною - не товаром, не підконтрольним елементом електронних систем, не об`єктом для експериментів, не напівштучним організмом. Входження у новій тотальній глобальній системі обліку, контролю та управління фізичними об`єктами має велике духовне значення в житті кожної людини. Облік нарахувань та оплати за послуги здійснюється в електронній програмі за особовим рахунком на конкретне житлове приміщення, а не за фізичною особою, яка оплачувала послуги. Особовий рахунок є одним з ключових елементів абонентського обліку. Він поєднує в собі всю інформацію про абонента, знеособлює абонента та виступає його ідентифікатором. Особовий рахунок - не рахунок на оплату житлово-комунальної послуги - розрахунковий персоніфікований для кожного окремого споживача документ, що містить консолідовану інформацію щодо нарахованої суми за спожиті обсяг комунальної послуги, платежів споживача за ці послуги, у тому числі плачених у попередньому розрахунковому періоді, обсягів споживання комунальних послуг та діючих тарифів на ці послуги, іншу інформацію, про нараховані та сплачені суми платежів, передбачених законом України «Про житлово-комунальні послуги». Тобто, особовий рахунок - це «ідентифікатор» («умови») доставки рахунку на здійснення виплат за житлово-комунальними послугами. Позивач вказує, що він є віруючою людиною, хоче жити і виконувати свої громадянські обов`язки згідно з релігійними переконанням, а впровадженні дійсно альтернативної системи обліку за прізвищем, ім`ям та по-батькові, серією і номером паспорта; без присвоєння будь-яких номерів, штрих-кодів; без включення до електронних реєстрів, особових прав, відомостях, обліку; без накопичення інформації про нього, окрім тієї, що традиційно мала місце в Україні до 1994 року; облік здійснювати виключно на паперових носіях. Ідентифікаційний номер кожної окремої людини являється анонімною особистою інформацією. А при пред`явленні її за вимогою в будь-якій установі анонімність втрачається. Технічне використання ідентифікаційного номера дозволяє збирати інформацію про конкретні дії людини, що заборонено законодавством про збір і використання інформації про особисте життя громадян. Таким чином, позивач вважає, що для повної ідентифікації людини достатньо використовувати персональні паспортні дані. Також, [PERSON] вказує, що відповідно до ст. 35 Основного Закону, кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, без перешкод відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні орди, вести релігійну діяльність. Важливо гарантією цього права є те, що його здійснення може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав свобод інших людей. Конкретне змістовне наповнення цього конституційного права здійснюється шляхом прийняття відповідних законів (п 1, ч. 1 ст. 92 Конституції України). У розвиток означеного положення ст. 35 Конституції України була прийнята низка законів, основним серед яких є Закон України «Про свободу совісті та релігійні організації». Відповідно до ч. 3 ст. 4 цього Закону, заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України. Характерним прикладом такої заміни стало встановлення у Законі України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів» правило, відповідно до якого для осіб, які через релігійні переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов`язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера (ч. 2, ст. 1). У даному випадку цю конкретну прерогативу слід розглядати як змістовну характеристику конституційного права на свободу совісті. Однією з ключових гарантій конституційного статусу людини є правило, зафіксоване у ч. 3 ст. 22 Конституції України, згідно із яким, при прийняті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається вчення змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Доктринальне тлумачення цього конституційного припису здійснено Конституційним Судом України у справі про постійне користування земельними ділянками: «Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвиток. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким, сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена» (рішення від 22.09.2005 № 5-рп/2005). Ця принципова позиція органу конституційної юрисдикції ним неодноразово продемонстрована і застосовна в інших рішеннях, які стосуються прав громадян, що обмежуються при прийнятті нових законів. Закони приймаються для не порядних людей, а порядним людям закони не потрібні. Закон стверджує (легалізує) гріх (схіархімандріт Сімеон). До закону гріх був в світі, але гріх не вміняється, коли нема закону (5 Рим. 13, стор. 1231, Біблія, М. 2004). Без закону гріх мертвий (7 Рим. 8, стор. 1233, Біблія, М. 2004). Позивач вказує, що облік платників податків здійснюється на підставі ПК України. Законодавець, встановлюючи порядок податкового обліку в Україні дійшов висновку, що облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться за прізвищем, ім`ям, по-батькові і серією та номер діючого паспорта (ст. 63.3 ПК України). Облік фізичних осіб-платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової карки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру з прізвищем, ім`ям, по-батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки (ст. 70.1 ПК України). Тобто, законодавець в особі єдиного законодавчого органу України - Верховної ради України та численна судова практика про скасуванню ідентифікаційних номерів (РНОКПП) підтверджують той факт, що присвоєння фізичній особі реєстраційних номерів порушує її права на свободу світогляду та віросповідання. Особам, які за релігійними переконанням відмовились від (РНОКПП) надається альтернатива щодо форм обліку, шляхом запровадження Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по- батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки (абзац 3 п. 70.9 ст. 70 ПК України). Використанням індивідуальних номерів платників податків є втручанням держави у реалізацію права на свободу світогляду та віросповідання фізичній особі. При таких обставинах людина втрачає Богом даровану свободу. Верховний Суд у постанові від 05.02.2020 у справі № 705/2583/17 дійшов висновку, що відсутність альтернативи права вибору подачі електронної декларації віруючою людиною, не відповідатиме легітимній меті та буде порушенням її прав і свобод закріплених у Конституції України та в Конвенції. Про застосування альтернативної форми обліку зазначається у документі, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі (абзац 3 п. 70.9, ст. 70 ПК України). Оскільки в даному випадку все одно передбачається застосування цифрової ідентифікації особи, що є фактичним нівелюванням права, передбаченого частиною 2 статті І Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів». Без внесення відомостей до державного реєстру фізичних осіб-платників податків особа позбавляється права на отримання доходів, з яких утримуються податки згідно із законодавством України: укладення цивільно-правових договорів, предметом яких є об`єкти оподаткування та щодо яких виникають обов`язки щодо оплати податків і зборів; відкриття рахунків у банках або інших фінансових установах, а також у розрахунків та у ряді інших випадків. Повертається ситуація, що існувала до прийняття Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний реєстр фізичних осіб-платників та інших обов`язкових платежів» від 16.07.1999 № 1003-ХІУ. Таким чином, обмеження існуючого права фізичних осіб-платників податків, які через свої релігійні питання або інші переконання відмовилися і включення до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів призведе до порушення інших прав, гарантованих Конституцією України. Відповідно до ст. 92 Конституції України «виключно законами визначаються права і свободи людини і громадянина». За приписами ст. 22 Конституції України навіть законами не дозволяється звужувати і скасовувати існуючі права і свободи людини. Крім того, позивач посилається на те, що існує низка експертиз, котрі підлягають застосуванню до даних спірних правовідносин. Серед них, експертиза № 1 (01.11.2010 № 67/5-506) Інституту Електродинаміки Національної Академії Наук України; експертиза № 2 (03.11.2010 № 121-01-2129) Національної Юридичної Академії України ім. Ярослава Мудрого; експертиза № 3 (11.11.2010 № 01-2959) Вінницького Національного аграрного університету; експертиза № 4 (10.12.2012 № 418/1) Вінницького Інституту Міжрегіональної академії управління персоналом; експертиза № 5 (15.12.2010 № 601/07/01) Львівського Регіонального інституту Національної академії державного управління. У даних експертизах спеціалісти надали детальну аналітичну експерту оцінку соціально-політичних, правових і економних насідків обов`язкової кодифікації населення і творення ази даних громадян. Експерти провідних навчальних закладів дійшли висновку, що присвоєння ідентифікаційних номерів громадянам та обробка персональних в електронному вигляді звужує обсяг прав та порушує їх фундаментальне право на свободу світогляду та віросповідання. Ці модерні аналізи проблемного питання кодування громадян у сучасних умовах розвитку суспільства через призму дотримання їх релігійних прав та свобод мають вагоме значення для вирішення цього спору. Відсутність реєстраційного номера не може впливати на набуття цивільних прав та обов`язків громадянином України. Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦК України фізична особа як суб`єкт цивільного права набуває прав і обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Встановлення імені є одним із способів ідентифікації фізичної особи. Ім`я це особисте немайнове благо фізичної особи (ч. 1, ст. 201 ЦК України), яке дає їй можливість набувати і здійснювати цивільні права, а також створювати для себе виконувати цивільні обов`язки. За загальним правилом структура імені фізичної особи «тричленна» складається прізвища, ім`я, по-батькові. Присвоєння ідентифікаційних номерів має великий вплив на духовне життя (духовність) православної людини. Облік фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від РНОКПП надається альтернативна форма обліку; присвоєння ідентифікаційного облікового номера в реєстрах, відомостях, матеріалах підміняють моє прізвище, ім`ям, по-батькові порушує мої права на свободу світогляду та віросповідання. Норми даного Положення не передбачають прямої можливості зміни номеру персональної облікової картки застрахованих осіб на серію, номер паспорта, прізвище, ім`я, по-батькові, що є прогалиною в законодавстві, оскільки нормативно-правові акти, які регулюють подобні відносини встановлюють таку можливість. Позивач вважає, що відсутність у законодавстві України альтернативи у виборі способу обліку осіб та обов`язковість присвоєння реєстраційних облікових номерів у електронних реєстрах, відомості, особових справах, матеріалах є втручанням у демократичному суспільстві у його релігійні права, а тому таке втручання порушує ст. 9 Конвенції та ст. 3, 8, 35 Конституції України. База даних електронного програмного забезпечення не може гарантувати абсолютної захищеності збереженої в ній інформації від випадкових помилок, збоїв, вірусів, несанкціонованого доступу, зловмисного використання, випадкового її викривлення або видалення. Не говоримо вже про енергетичні аварії, електромагніт бурі й навмисні відключення електроенергії з метою створення ситуації «керованого хаосу». Створення єдиної бази даних електронної системи - це явище негативне, бо носить антилюдський, богоборчий характер та загрожує особистій свободі громадян. Ідентифікатор - це ім`я керованого об`єкта кібернетичної інформаційно-керуючої системи і, одночасно, ключ доступу (ключове поле) до його електронного досьє в базі даних, де, в режимі реального часу, автоматично збирається, зберігається і аналізується вся інформація про цей об`єкт (в даному випадку про людину). Таким чином, один і той самий код (номер) присвоюється і людини, і його електронному досьє в базі даних. Використання цифрового ідентифікатора особи нав`язується людям як найголовніша умова їх фізичного існування в інформаційному суспільстві. Людину змушують постійно і всюди представляти цей номер, замість свого імені, для отримання матеріальних благ і послуг та відкликатися на нього. Якщо людина погоджується з ним, то і відбувається фактична заміна імені людського, християнського на ідентифікаційний номер, який однозначно визначає людську особистість. Священний Синод Української Православної Церкви у Посланні від 29.12.2003 наполегливо закликав представників всіх гілок влади сприяти закріпленому законом праву віруючих жити і виконувати свої громадянські обов`язки відповідно до релігійних переконань, зокрема, здійснювати фінансові операції без використання цифрової ідентифікації, а також не допустити універсального застосування ідентифікаційного номера у всіх сферах життя людини. Священний Синод Української Православної Церкви від 06.10.2005 вказав про те, що не виключена можливість централізованого збору відомостей про приватне життя громадян і про їх переконання. Це створює загрозу правам і свободі людини, робить можливим тотальний контроль за життям людини, зокрема за її світоглядом. Не можна в системах обліку привласнювати людям якийсь номер, що використовуватиметься замість імені, неприпустимо, щоб люди, які з різних причин відмовляються від участі в новій ідентифікаційній системі, були відтіснені на узбіччя життя, істотно уражені в правах, повинна бути передбачена альтернатива, що дозоляє повноцінно жити в суспільстві, не перешкоджати здійсненню їх прав і свобод, користуванню законними пільгами. Ідентифікаційний та реєстраційний номер - це знак духовної приналежності до нової історичної формації, до принципово нових суспільних відносин, це - знак духовної влади системи над живим об`єктом управління. Реєстраційний номер електронної облікової картки формується автоматично, шляхом додавання одиниці до останнього наявного реєстраційного номера електронної облікової картки. Безальтернативність способу обробки даних лише в електронному вигляді із застосуванням реєстраційних облікових номерів, звужує обсяг прав позивача та є прямим порушенням зобов`язань, взятих на себе Україною при ратифікації Конвенції та порушенням Конституції України. Обробка персональних даних в електронному вигляді із застосуванням ідентифікаційних облікових номерів, звужує обсяг його прав та порушує права на свободу світогляду та віросповідання. Відсутність прямої норми у законодавстві України про реалізацію права позивача на свободу світогляду та віросповідання у сфері обліку громадян не є підставою для його порушення. Присвоєння ідентифікаційного номера підміняє його прізвище, ім`я, по-батькові, порушує його права, і це не можна розглядати як крайній та безальтернативний спосіб обліку громадян. Особа, яка за релігійними переконаннями відмовляється від присвоєних їй реєстраційних номерів, має право на альтернативний спосіб обліку за прізвищем, ім`ям, по-батькові, та серією, номером паспорта. Такий вид обліку не можна назвати наданням привілею за релігійними переконаннями, оскільки дані заходи спрямовані на реалізацію конституційних прав, передбачених ст. 35 Конституції України та ст. 9 Конвенції. Позивач вказує, що не відмовляється від обробки його персональних даних, він відмовляється від присвоєння йому реєстраційного номера, оскільки він має право на альтернативний спосіб обліку за прізвищем, ім`ям, по-батькові, та серією, номером паспорта. Примусове та безальтернативне присвоєння реєстраційного номера та інших комбінацій, що підміняють його прізвище, ім`я, по-батькові, не враховують приписів Біблії, вимог якої він повинен дотримуватись у житті з огляду на вибір віросповідання, яке формує його світогляд. У Біблії є згадки про числа і конкретну цифру, що будуть належати певним особам, які характеризуються негативно, оскільки асоціюються зі злом. Присвоєння ідентифікаційних номерів, ведення Реєстрів, особових справ, відомостях, обліку та обміну інформації виключено в електронній формі є втручанням у його світогляд, підвалини якого заклало віросповідання і аналіз життєвого досвіду на основі знань обраної позивачем релігії. Присвоєння позивачу унікальних номерів, структура яких складає його персональні дані, порушує ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI. Відповідно до ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» термін «згода» означає «добровільне волевиявлення особи за умови її поінформованості». Отже, при ненаданні людиною згоди її персональні дані не повинні оброблятися. Рішенням Конституційного суду України від 20.01.2012 № 2-рп/2012, Справа № 1-9/2012, встановлено, що «збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя». Присвоєння позивачу реєстраційних номерів та інших комбінацій, що підміняють його прізвище, ім`я, по-батькові, не враховують приписів Біблії, вимог якої він повинен дотримуватись у житті, з огляду на вибір віросповідання, яке формує його світогляд. Однак, Держава, прагне, щоб він поступився релігійними переконаннями. Стаття 9 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод чітко вказує, що кожен має право на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно. Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав свобод інших осіб. Зміст ст. 35 Конституції України передбачає, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти однією особою чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Аналізуючи положення ст. 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» позивач приходить до висновку, що кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання. Згідно зі ст.ст. 21, 22, 23 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та права. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості. Відповідно до ст. ст. 32, 35 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. За змістом зазначених норм Конституції України позивач, серед іншого, має гарантії на вільний розвиток своєї особистості, невтручання в особисте і сімейне життя, на свободу світогляду і віросповідання, і зазначені права і свободи не є вичерпними. Позивач вказує, що за своїми релігійними переконаннями відмовився від ідентифікаційного номера, та відповідно до відмітки в паспорті має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера, про що надіслав до Слобідської філії КП «ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» заяву, в якій просив вести облік для сплати за теплову енергію, гарячу воду, теплопостачання та постачання гарячої води за прізвищем, ім`ям, по-батькові без використання реєстраційного номера облікової картки платника податків замість номера особового рахунку. Позивач категорично заперечує проти присвоєння йому будь-яких числових ідентифікаторів, бажає вільно розвиватися за відсутності втручання в його особисте і сімейне життя, вільно сповідувати обрану релігію та вести релігійну діяльність. Однією з умов реалізації його права є небажання і неприпустимість користуватися будь-яким числовими буквено-цифровими, штрих-кодовими, QR-кодовими та біометричними ідентифікаторами. Особовий рахунок є персоніфікованим, присвоюється з метою уніфікації та однозначної ідентифікації споживачів. Згідно зі ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути обмежень за ознаками релігійних переконань. Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України «Про свобод совісті та релігійні організації» кожному громадянину в України гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання. Ніхто не може встановлювати обов`язкових переконань і світогляду. Не допускається будь-яке примушування при визначенні громадянином свого ставлення до релігії, до сповідання або відмови від сповідання релігії, до участі або неучасті в богослужіннях, релігійних обрядах і церемоніях, навчання релігії. Кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Якщо реалізація цього права пов`язана з неприпустимістю користуватися будь-якими числовими буквено - цифровими, штрих-кодовими, QR-кодовими, біометричними ідентифікаторами і зазначене не заборонено і не обмежене законом, людина в межах реалізації своїх гарантованих прав може відмовитись від присвоєння їй чисел та використання їх. Позивач зауважує, що у публічному договорі про надання житлово-комунальних послуг, опублікованому в газеті «СЛОБОДА» від 28.11.2006 № 95/1, та рішеннях виконавчого комітету Харківської міської ради щодо тарифів, питання щодо запровадження особових рахунків також не врегульовано. Нормами чинного законодавства, а також умовами укладеного між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг, не визначено порядку присвоєння відповідних особових рахунків, а також процедури їх формування. Не врегульовано й процедуру відмови від таких особових рахунків або їх зміну. Ідентифікаційний номер замінює ім`я і всі персональні дані людини в електронній системі обліку. Присвоєння людині цифрового ідентифікатора в електронних реєстрах, відомостях, бухгалтерських матеріалах, документах, особових справах, а також обробка персональних даних в електронній системі є втручання у демократичному суспільстві, у його релігійні права, що порушує право на свободу світогляду та віросповідання ст. 35 Конституції України. Відмова від прийняття реєстраційного номера передбачає відмову від цифрової ідентифікації особи. Цифровий ідентифікатор резонно називати електронним або комп`ютерним ім`ям людини. На конференції Розвиток біотехнології: виклики християнській етиці 02.03.2006 вказано, що система обліку повинна передбачити альтернативу використанню взагалі будь-яких електронних ідентифікаторів. Людина має право сказати «ні» електронній ідентифікації своєї особи. Позивач вважає, що всі його дії є цілком обґрунтованими та законними і здійснюються у межах Конституції України. Проте, у життєдіяльності населення влада все більше застосовує і удосконалює електронне програмне забезпечення. Без цифрового ідентифікатора і номера телефону не можна купити, сплатити, продати і відкрити розрахунковий рахунок в банку. Нині збуваються пророцтва апостола Іоанна Богослова (Откровение, стор. 1325-1346, Біблія, М. 2004), про все те, що коїться в суспільстві. Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами визначаються права і свободи людини і громадянина. За приписами стаття 22 Конституції України навіть законам не дозволяється звужувати і скасовувати існуючі права і свободи людини, а також стаття 35 Конституції України навіть законам не дозволяється звужувати і скасовувати існуючі права на свободу світогляду та віросповідання. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в України ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Таким чином, виходячи із вимог ст.ст. 3, 21, 22, 23, 24, 35 Конституції України, ст. 5 ЦПК України позивач [PERSON] просить зобов`язати ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» ПІВДЕННИЙ РРСЦ змінити цифровий номер його особового рахунку на прізвище, ім`я, по-батькові та/або серію та номер паспорта, а саме: « [PERSON] та/або [NUMBER] »; не вносити особисті дані [PERSON] до електронної системи та застосувати для обробки персональних даних [PERSON] альтернативну (не електронну) форму ведення обліку. У відзиві на позов ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» ПІВДЕННИЙ РРСЦ просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг правом подання пояснень на позов [PERSON] не скористалася. У відповіді на відзив позивач [PERSON] фактично посилається на доводи, наведені ним у позові. Фактичні обставини справи, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, мотиви та висновки суду. Згідно ч. 5 ст. 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» «Правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником "останньої надії"». Згідно п. 1.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор) від 14.03.2018 № 312 (далі ПРРЕЕ, Правила), ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами. Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби. У зв`язку з відокремлення функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 (далі Закон), з 01.01.2019 ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» є постачальником електричної енергії споживачу на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор) від 19.06.2018 № 505 та постачальником універсальних послуг на території Харківської області у відповідності до Постанови НКРЕКП від 26.10.2018 № 1268. На виконання пункту 13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії» під час здійснення заходів з відокремлення було створено постачальника електричної енергії ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ», а АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» виконує функції з розподілу електричної енергії на території Харківської області та є оператором системи розподілу (далі - ОСР). Правонаступником у частині прав та обов`язків за договорами про постачання/користування електричної енергії, що діяли до 01.01.2019, залишається АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО», яке продовжує виконання функцій з розподілу електричної енергії на території Харківської області. У відповідності до п. 4.12, 4.13 розділу IV Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі ПРРЕЕ, Правила) розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку (далі - АКО) в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку електричної енергії (далі - ККОЕЕ), про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Оператором системи розподілу на території Харківської області зокрема є АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО». У відповідності до п. 4.3 розділу IV ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. Згідно з п. 4.12 розділу IV ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Пунктом 4.13. розділу IV ПРРЕЕ передбачено, що для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку. Отже, саме ОСР (на території Харківської області операторами системи розподілу є зокрема АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО») приймає від Споживача покази засобів комерційного обліку електричної енергії, визначає обсяги електричної енергії, використаної споживачем, та надає зазначену інформацію постачальнику електричної енергії, на підставі чого Відповідач проводить розрахунок зі споживачем. Саме оператор системи розподілу приймає від Споживача покази засобів комерційного обліку, та в свою чергу, передає дані щодо обсягу спожитої енергії електропостачальнику. Таким чином, розрахунки та їх коригування за спожиту електричну енергію зі Споживачем ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» проводить на підставі переданих від оператора системи розподілу обсягів споживання електричної енергії. Відносини між Позивачем та ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії» та ПРРЕЕ. Згідно п. 83 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання. При цьому п. 62 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність). Відповідно до п. 93 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України. Відповідно до п 1.1.2 глави 1.1 розділу I ПРРЕЕ договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг - домовленість між постачальником універсальних послуг та побутовим або малим непобутовим споживачем, або іншим споживачем, який відповідно до законодавства має право на отримання універсальних послуг, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу постачальником універсальних послуг за цінами постачальника універсальних послуг». Відповідно до вимог п. 2.2. розділу II ПРРЕЕ обов`язковою умовою для постачання електричної енергії Споживачу є наявність у Споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, на підставі якого Споживач набуває право отримувати послугу з розподілу/передачі електричної енергії. Побутовий споживач використовує електричну енергію виключно на власні побутові потреби. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Згідно п. 3.1.9. розділу III ПРРЕЕ споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається. Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання споживача до цього договору. Умови цього договору є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку. Публічний договір ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» розроблюється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Правилами (Додаток 6 до ПРРЕЕ). Публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розміщений на офіційному веб-сайті ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ»: https://zbutenergo.kharkov.ua. У відповідності до абзацу 5 п. 13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії» фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Пунктом 2.1.6 розділу ІІ ПРРЕЕ в редакції, чинній станом на 01.01.2019, передбачено, що у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу та має подати оператору системи розподілу письмову заяву про припинення розподілу електричної енергії на його об`єкт. Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи розподілу та/або документально підтверджене споживання електричної енергії. Відповідно до п. 3.1.10 розділу ІІІ ПРРЕЕ споживач має право вільно обирати електропостачальників. Отже, позивач [PERSON] має право обрати іншого електропостачальника, який погодиться на запропоновані останнім умови щодо ідентифікації договору (особового рахунку). Згідно п. 3.1.8 розділу ІІІ ПРРЕЕ договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції. Судом установлено, що за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] від 01.01.2019 на позивача [PERSON] на постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг як побутовому споживачу. За цією адресою з ЕІС - кодом точки комерційного обліку 62Z1426218211381 укладено публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 940002268278 від 01.01.2019 (далі - Договір). Таким чином, Договір між Споживачем та Постачальником є укладеним на підставі фактичного споживання електричної енергії та сплати рахунків Споживачем. Як зазначає позивач, у квитанції за червень місяць 2025 на оплату електричної енергії особовий рахунок № [NUMBER] змінився з 12 цифр на рахунок № [NUMBER] від 01.07.2025 на 18 цифр. Згідно п. 8.1.2 глави 8.1 ККОЕЕ покази лічильників для кожної точки комерційного обліку в індивідуальних побутових та малих непобутових споживачів мають зчитуватися в цілих кВтгод. Згідно глави 9.5 ККОЕЕ «9.5.1. Усі операції та розрахунки з використанням результатів вимірювання повинні здійснюватися з усіма значущими цифрами після коми. Дані комерційного обліку виражаються: (1) щодо обсягу активної електричної енергії - у кіловат-годинах; (2) щодо обсягу реактивної електричної енергії - у кіловат-годинах. Дані комерційного обліку формуються на основі результатів вимірювання або визначаються розрахунковим шляхом за встановленими правилами». Згідно п. 9.1.1 ККОЕЕ обмін даними комерційного обліку електричної енергії між АКО, ППКО та учасниками ринку здійснюється на договірних засадах у вигляді електронних документів. Отже, позивач споживає електричну енергію в кіловат-годинах, що виражаються у цифровому значенні. Як убачається із матеріалів справи, станом на 04.09.2025 на покази ЗКО «000398» від 31.07.2025 позивач має заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 2372,10 грн., а також передає покази у цифровому значенні. Згідно пп. 10 п. 9.6.1 ПРРЕЕ Електропостачальник зобов`язаний у рахунках за електричну енергію та на власному офіційному вебсайті в особистому кабінеті споживача зазначити номер договору. Таким чином, особовий рахунок Споживача не змінювався, оскільки 18-значний номер змінюється кожного місяця, тобто розрахункового періоду. У відповідності до п. 4.12, 4.13 розділу IV ПРРЕЕ, розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому ККОЕЕ), про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Згідно Закону України «Про електричну енергію» та ПРРЕЕ розрахунковим періодом є календарний місяць. Відповідно до п. 3 комерційної пропозиції, яка є невід`ємною частиною Договору оплата електричної енергії, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, здійснюється Споживачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначений за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунка Споживачу Постачальником, в якому зазначаються сума до сплати за електричну енергію, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії. У разі зміни тарифу надлишок (переплата) оплаченої, але не спожитої електричної енергії зараховується Споживачу на його особовий рахунок як авансовий платіж за новими тарифами в наступному розрахунковому періоді. Відповідно до п. 4 комерційної пропозиції, яка є невід`ємною частиною Договору рахунок за спожиту електричну енергію надається Споживачу протягом 10 робочих днів від дня закінчення розрахункового періоду. Розрахунки за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] з січня 2019 року проводяться на підставі показів засобу комерційного обліку електричної енергії та відповідних обсягів електричної енергії, переданих АТ «ХАРКІВРБЛЕНЕРГО» до ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ». Згідно порядку, визначеному у п. 5.5.5 розділу V ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Відповідно до п. 6.2. розділу 6 Договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього Договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього Договору. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Судом установлено, що ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» належним чином продовжує здійснювати постачання електричної енергії Споживачу та виконувати умови договору. Натомість, Споживач має заборгованість, яка утворилась в наслідок того, що за спожиту електроенергію не здійснюється оплата своєчасно та в повному обсязі. Згідно п. 4.14 ПРРЕЕ платіжний документ (рахунок) формується електропостачальником за обсяг електричної енергії згідно з обраною комерційною пропозицією до договору про постачання електричної енергії споживачу. Помісячний розрахунок нарахувань (з зазначенням обсягів спожитої електричної енергії) згідно з діючими тарифами та здійснених Споживачем оплат за спожиту електричну енергію за особовим рахунком № [NUMBER] з моменту укладення Договору по теперішній час підтверджується витягами платіжних інструкцій. Так, у період з 22.11.2019 по 17.11.2020 оплати за особовим рахунком № [NUMBER] здійснювались Міністерством соціальної політики як пільги, а саме: 17.11.2020 сума 51,30 грн., 18.09.2020 сума 22,50 грн., 17.08.2020 сума 27,00 грн., 17.07.2020 сума 17,10 грн., 19.06.2020 сума 14,40 грн., 18.05.2020 сума 13,50 грн., 16.04.2020 сума 14,40 грн., 18.03.2020 сума 3,60 грн., 23.01.2020 сума 21,60 грн., 22.11.2019 сума 22,50. Загальна сума сплачена Міністерством соціальної політики як пільги, становить 207,90 грн. У період з 13.11.2019, 02.10.2021 по 29.10.2022 оплати надходили від [PERSON] платіжними реєстрами банку на суму 151,50 грн. З грудня 2022 по теперішній час Споживачем не здійснюється оплат за спожиту електричну енергію. Станом на 04.09.2025 на покази ЗКО «000398» від 31.07.2025 Споживач має заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 2372,10 грн. Таким чином, Споживачем порушені умови Договору в частині оплати за обсяг спожитої ним електричної енергії, а також Споживач не вживає вичерпних заходів щодо погашення наявної заборгованості за спожиту ним електричну енергію. Крім того, суд зазначає, що у відповідності до п. 4.3 розділу IV ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. Згідно п. 9.1.1 глави 9.1 розділу IX ККОЕЕ обмін даними комерційного обліку електричної енергії між АКО, ППКО та учасниками ринку здійснюється на договірних засадах у вигляді електронних документів. У відповідності до пп. 7 п. 9.1.12. глави 9.1 розділу IX ККОЕЕ, АКО забезпечує реалізацію машинно-машинних інтерфейсів з автоматизованими системами учасників ринку для організації обміну інформацією щодо завантаження результатів вимірювання та валідованих даних комерційного обліку. Відповідно до пп. 12 п. 2.3. глави 2 Постанови НКРЕКП від 27.12.2017 № 1469 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу» крім вимог, установлених пунктом 2.2 цієї глави, постачальники при провадженні ліцензованої діяльності повинні дотримуватися таких організаційних вимог як ведення реєстрів споживачів, яким здійснюється постачання універсальних послуг, у тому числі вразливих споживачів. Таким чином, вимоги позивача щодо механічного внесення замість особового рахунку № [NUMBER] серії та номера паспорта є неможливим у відповідності до чинного законодавства України, зокрема ПРРЕЕ, ККОЕЕ. З метою ідентифікації процесів, об`єктів та учасників енергетичного ринку, ENTSO-E розробила систему кодування EIC (Energy Identification Coding). Метою цієї системи є забезпечення гармонізованого електронного обміну даними з учасниками ринку, що діють на різних ринках. Схема кодування дозволяє кодувати різні об`єкти на енергетичному ринку: учасників ринку (оператори системи передачі, споживачі, виробники, постачальники, сторони, відповідальні за баланс, та ін.), елементи мережі (генеруючі одиниці, міждержавні перетини, елементи системи передачі, трансформатори та ін.), точки комерційного обліку та області обліку тощо. Відповідно до пункту 5 ПРРЕЕ у паспорті точки розподілу обов`язково зазначається енергетичний ідентифікаційний код точки розподілу, який у свою чергу присвоюється точці комерційного обліку, а не споживачу чи об`єкту споживача. Точки комерційного обліку населення належать ОСР, що входять до складу вузла обліку, який є власністю ОСР. Таким чином, присвоєння ОСР унікального ЕІС-коду точці комерційного обліку електричної енергії та особовий рахунок є систематизацією своєї діяльності з розподілу електричної енергії, та не є присвоєнням людині або об`єкту, яким вона володіє, номерних знаків чи числових кодів. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Позивач хибно вважає реквізити договору (номер особового рахунку) тотожними персональним даним фізичної особи, зокрема з огляду на те, що договір між позивачем та відповідачем є двостороннім, а реквізити договору не є «оцифруванням» фізичної особи. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем. На виконання п. 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» оператори систем розподілу у разі відокремлення є правонаступниками в частині прав та обов`язків, зокрема пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією. Тому, у зв`язку з виконанням зазначених вимог ОСР зобов`язаний передати постачальникам універсальних послуг бази даних вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання щодо споживачів, які згідно з вимогами Закону України «Про ринок електричної енергії» мають право на отримання універсальних послуг, зокрема таких категорій споживачів як побутові та малі не побутові. Отже, особовим рахунком є унікальний ідентифікаційний номер, що присвоюється постачальником послуг для обліку нарахувань, оплат та даних за адресою. за якою постачається електрична енергія Споживачу. Особовий рахунок дозволяє відстежувати історію споживання, розрахунків в системі постачальника електричної енергії, а також особовий рахунок (його номер) не належить до персональних даних особи. Номер особового рахунку не належить до персональних даних особи, на відміну від прізвища, ім`я та по батькові. Отже, цей номер зручно використовувати при обміні інформацією між організаціями, що співпрацюють при роботі з абонентами. Будь-яка довідкова інформація стосовно особового рахунку не є публічною, та потребує захисту. Її не можна розголошувати. Деякі дані належать до категорії персональних даних. Поводження з персональними даними регулюється Законом України про «Про захист персональних даних». Згідно зі ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» використання персональних даних передбачає згоду особи на обробку її персональних даних. Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий за адресою позивача не прив`язаний до його особи, а є унікальним ідентифікаційним номером внутрішнього господарського обліку господарських операцій ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ», для забезпечення ведення обліку розрахунків за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] , зокрема для виключення збігу (плутанини) з іншими споживачами. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Згідно ст. 3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» також передбачене таке визначення, як ідентифікувати - здійснювати комплекс заходів, що дає змогу виконувати пошук за принципом "один до багатьох", зіставляючи дані (параметри) особи, у тому числі біометричні, з інформацією Реєстру. Отже, приймаючи до уваги вищевикладені визначення, ідентифікація є процесом або комплексом заходів, що забезпечує встановлення саме особи. Для встановлення факту порушення прав позивача шляхом присвоєння номеру договору (особового рахунку) № [NUMBER] , необхідно в першу чергу встановити факт ідентифікації особи за допомогою цього шифру або, хоча б, оцінити можливість такої ідентифікації. Єдині дані, виходячи з матеріалів справи, які безпосередньо відносяться до особи це ПІБ позивача. Доказів того, що відбулась заміна персональних даних (ПІБ) позивача на відповідний шифр не надано, як і присвоєння цього шифру безпосередньо йому як особі. Відтак, ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» не здійснює ідентифікацію позивача як особи за даним цифровим номером договору (особовим рахунком), а лише реалізовує свій обов`язок ведення реєстру споживачів задля їх ідентифікації згідно до пп. 12 п. 2.3. глави 2 Постанови НКРЕКП від 27.12.2017 № 1469 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу». Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У випадку податкового обліку, облік фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові (за наявності), серією (за наявності) та номером паспорта, до паспортів зазначених осіб вноситься відмітка, яка свідчить про наявність права здійснювати податкові платежі за серією (за наявності) та номером паспорта. Отже, ведення податкового обліку осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття РНОКПП має альтернативне регулювання, зокрема це ПК України, Закон України «Про захист персональних даних», Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», постанова Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», наказ Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822 «Про затвердження Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків». Натомість, учасники ринку електричної, зокрема, постачальник електричної енергії (ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ») діє виключно в межах чинного законодавства, що регулює ринок електричної енергії (Закон України «Про ринок електричної енергії», ПРРЕЕ, ККОЕЕ) та не має альтернативного способу ведення реєстру споживачів, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття РНОКПП. Відповідно до п. 8.1.2. глави 8.1 розділу VIII ПРРЕЕ споживач у разі порушення його прав та законних інтересів першочергово має звернутись до учасника роздрібного ринку зі зверненням/скаргою/претензією щодо усунення таким учасником порушення та відновлення прав та законних інтересів споживача. Згідно 8.1.3. глави 8.1 розділу VIII ПРРЕЕ учасник роздрібного ринку, отримавши від споживача звернення/скаргу/претензію, має її зареєструвати та розглянути відповідно до порядку, визначеного цими Правилами. Якщо споживач не погоджується з рішенням, прийнятим за його зверненням/скаргою/претензією, він може оскаржити таке рішення шляхом направлення скарги Регулятору або енергетичному омбудсмену. Регулятором на ринку електричної енергії в Україні є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Вона здійснює державне регулювання для досягнення балансу інтересів, забезпечення енергетичної безпеки та європейської інтеграції ринків, а також встановлює тарифи на послуги, пов`язані з електроенергією. Судом установлено, що запитів від Регулятора (НКРЕКП) в інтересах [PERSON] у ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» не міститься, та не надано самим позивачем доказів щодо того, що він звертався до Регулятора зі зверненням/скаргою/претензією, як цього вимагає чинне законодавство України, зокрема ПРРЕЕ. Враховуючи вищевикладене, присвоєння ЕІС-коду точці комерційного обліку та особового рахунку [PERSON] жодним чином не порушує права позивача з огляду на те, що особовий рахунок є унікальним ідентифікаційним номером внутрішнього господарського обліку господарських операцій ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ», для забезпечення ведення обліку розрахунків за спожиту електричну енергію між ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» та позивачем за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Згідно ст. 3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» метою, формою діяльності Регулятора та його основними завданнями є: 1. Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України. Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: (1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; (2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; (3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; (4) державного контролю та застосування заходів впливу;(5) використання інших засобів, передбачених законом. Відповідно до п. 72 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» Регулятор - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг». Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, органом зі спеціальним статусом, який відповідно до Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та Закону України «Про ринок електричної енергії» затверджує та забезпечує дотримання Правил роздрібного ринку електричної енергії, встановлює порядок розрахунків та взаємодії між електропостачальниками і споживачами, здійснює контроль за дотриманням ліцензійних умов та прав споживачів у сфері енергетики, врегульовує спори між учасниками ринку електричної енергії тощо. Згідно п. 3.1.9 Правил споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається. Відповідно до п. 8.1.2. глави 8.1 розділу VIII ПРРЕЕ споживач у разі порушення його прав та законних інтересів першочергово має звернутись до учасника роздрібного ринку зі зверненням/скаргою/претензією щодо усунення таким учасником порушення та відновлення прав та законних інтересів споживача. Згідно п. 8.1.3 ПРРЕЕ якщо споживач не погоджується з рішенням, прийнятим за його зверненням/скаргою/претензією, він може оскаржити таке рішення шляхом направлення скарги Регулятору або енергетичному омбудсмену. Позивач у позові зазначає, що не погоджується з відповіддю ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ», натомість доказів оскарження до Регулятора не надає. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц). Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21). Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 та у постановах Верховного Суду від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 18.10.2022 у справі № 912/4031/20, від 13.09.2022 у справі №910/9727/21. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: (1) визнання права; (2) визнання правочину недійсним; (3) припинення дії, яка порушує право; (4) відновлення становища, яке існувало до порушення; (5) примусове виконання обов`язку в натурі; (6) зміна правовідношення; (7) припинення правовідношення; (8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; (9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; (10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Великою Палатою Верховного Суду неодноразово зазначалося, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: (1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; (2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; (3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; (4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19). Також, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі N 910/3009/18 (в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту). Суд відмовляє у задоволенні позову лише через те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту. Відповідний висновок викладено у постанові ВС від 07.04.2021 у справі № 924/199/20. З урахуванням тієї обставини, що позовні вимоги [PERSON] щодо вчинення ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» дій, що суперечать нормам правил, затвердженим Регулятором, без звернення позивача до Регулятора - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, згідно п. 8.1.2-8.1.3 ПРРЕЕ, суд доходить висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, у зв`язку із чим, відмовляє у задоволенні його вимог у повному обсязі. Матеріали справи та доводи позивача [PERSON] означених висновків суду не спростовують. При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). На підставі викладеного і

Outcome: dismissed