Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

23 вересня 2025 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються із відповідача. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року (єдиний унікальний номер №439/1721/15-ц) розмір аліментів визначений у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що з віком дитини зростають її потреби у харчуванні, одязі, забезпечення навчальними підручниками, приладдями. Крім цього, внаслідок збройної агресії російської федерації по всій території України запроваджено воєнний стан, що в свою чергу спровокувало підвищення цін на товари та погіршило майновий стан її та дітей, які проживають разом з нею. Утримання сина та доньки, їх виховання, навчання, лікування та влаштування всіх необхідних умов для гармонійного фізичного та інтелектуального розвитку є важким матеріальним тягарем для позивачки. Зазначає, що розмір аліментів визначений рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року є меншим встановленого законодавством мінімального розміру аліментів на дитину і не покривають елементарних потреб дітей. Також, стверджує, що відповідач є молода, здорова та працездатна особа, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, аліменти на утримання інших осіб не платить та стягнення по виконавчих документах з нього не проводиться. Просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються на підставі рішення Бродівського районного суду від 28.12.2015 року із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] та дочки [PERSON] [INFO] та стягувати аліменти у розмірі однієї третини його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи із дня подачі даної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 25.09.2025 року відкрито спрощене позовне провадження в справі з викликом сторін та призначено судове засідання на 21.10.2025 року. Ухвалою суду від 21.10.2025 року судове засідання відкладено на 11.11.2025 року за клопотанням представника відповідача для надання додаткового строку на ознайомлення. Ухвалою суду від 11.11.2025 року судове засідання відкладено на 09.12.2025 року за клопотанням представника відповідача у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні. Ухвалою суду від 09.12.2025 року судове засідання відкладено на 23.12.2025 року за клопотанням представника відповідача у зв`язку із зайнятістю представника відповідача у іншому судовому засіданні. Позивачка та її представник адвокат Онищук Т.Н. в судове засідання 23.12.2025 року не з`явилися. Від представника позивачки надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивачки та її представника, позовні вимови підтримує просить їх задовольнити. Відповідач та його представник адвокат Микитюк С.М. в судове засідання 23.12.2025 року не з`явилися. Від представника відповідача надійшло до суду клопотання про долучення до матеріалв справи доказів, а також заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Представник відповідача у поданій заяві вказує, що позов визнає частково, а саме в розмірі частки заробітку (доходу всіх видів), оскільки розмір аліментів на кожну дитину буде складати не менше 6290,00 грн, що є достатнім для кожної дитини. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Суд створив учасникам процесу належні умови для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків, а також надав сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив та заперечень для висловлення своїх доводів і заперечень, повідомлення усіх відомих їм обставин та подання усіх можливих доказів. Суд визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов такого висновку. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі який, відповідно до Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 23.08.2016 року розірвано (а.с.7). У сторін по справі є двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 липня 2013 року та дочка [PERSON] [INFO] (а.с.9, 10). Відповідно до довідки № 01-16-08/08/51 про зареєстрованих у житловому приміщені (будинку) осіб, діти зареєстровані за адресою [ADDRESS] , разом із позивачкою (а.с.11). Неповнолітні діти сторін навчаються у Суховільському закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. Г. Столяр, що встановлено із довідки від 02.09.2025 року (а.с. 12) З відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на підставі рішення Бродівського районного суду Львівської області від 28.12.2015 року стягуються аліменти на неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та дочки [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 500,00 грн на кожну дитину щомісячно (а.с.8). Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у ВП №53020660 станом на серпень 2025 року заборгованості у [PERSON] перед [PERSON] зі сплати аліментів не має (а.с.14). Згідно з поданої представником відповідача довідки про доходи [PERSON] від 21.11.2025 р. № 803 вбачається, що відповідач є військовослужбовцем, щомісяця отримує дохід. Загальна сума доходу відповідача за період з листопада 2024 року по жовтень 2025 року становить 603922,05 грн (а.с. 42). Позивачка, покликаючись на зміст ст. 181, 192 СК України, вказує на право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присуджених аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України. Суд встановив, що між сторонами виник спір щодо способу стягнення аліментів на дитину, який регулюється відповідними нормами Сімейного кодексу України(далі - СК України). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 19 та частинах 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи інших осіб. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно дост. 182 СК Українипри визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав ,у томучислі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Відповідно дочастини другої ст. 182СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, Сімейний кодекс України встановлює підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ч. 1ст. 192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, від 19 лютого 2025 року у с праві № 367/10126/19провадження № 61-17218св24. Стягнуті з відповідача аліменти за рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 28.12.2015 року у розмірі 500 грн на кожну дитину є недостатніми, оскільки вказаний розмір аліментів суперечать положенням СК України про те, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що у цій справі позивачка заявила, по суті, вимогу не про зміну (збільшення) розміру аліментів, а про зміну способу їх присудження, тобто зміну розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду від 28.12.2015 року, у певній твердій грошовій сумі на розмір аліментів у частці від заробітку батька дитини. Зазначене відповідає вимогам статей 181-184, 192 СК України. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 і така практика не змінювалася. Суд відхиляє доводи відповідача, щодо розміру стягуваних аліментів в частки заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи надану довідку про доходи відповідача, суд вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в частці від його заробітку (доходу) у розмірі 1/3 частки. Крім того, з цієї довідки вбачається, що сума доходу платника аліментів не є сталою щомісяця. Враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, зважаючи на те, що з віком дитини зростають потреби у забезпеченні її гармонійного розвитку, а також, що платник аліментів є працездатною особою, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, аліментів на утримання інших осіб не сплачує, стягнення по виконавчих документах з нього не проводиться доказів протилежного суду не надано, суд доходить висновку про необхідність зміни способу стягнення аліментів, що стягуються з відповідача утвердій грошовій сумі, визначивши його у частці від доходу платника аліментіву розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів є законними, обґрунтований, відтак такі необхідно задовольнити. Згідно із ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, пунктом 23 Постанови пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», визначено, що аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання судовим рішенням законної сили. Отже, аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] та дочки [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягувати з дня набрання судовим рішенням законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави потрібно стягнути судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved