Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція») звернувся з позовом до суду про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, постачання гарячої у розмірі 32 296,83 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 6 552,63 грн, 3% річних у розмірі 1 882,75 грн та судовий збір у розмірі 3 028 грн. Мотивує свої вимоги тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку по [ADDRESS] здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція». 23.07.2014 у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503)) ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» розміщено відповідне повідомлення, із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» 06.08.2014 (№ 111 (4511)). Позивач зазначає, що до теперішнього часу договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з відповідачем не укладено. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування №5-1025 (1/2 частина квартири) та на підставі договору довічного утримання №5-1028 (1/2 частина квартири), а тому є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідач своєчасно з листопада 2018 року не вносила плати за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, з липня 2017 року за послуги з гарячого водопостачання, в результаті утворилась заборгованість, яка станом на 01.10.2024 становить: 19 804,86 грн - заборгованість з централізованого опалення/постачання теплової енергії, 12 491,97 грн заборгованість з гарячого водопостачання. Також позивачем нараховано до сплати відповідачу згідно ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційну складову боргу, які розраховані позивачем до 23.02.2022 та становлять: 6 552,63 грн - інфляційна складова боргу грн; 1882,75 грн - 3% річних. Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Арапіної Н.Є. від 22.11.2024 відкрито провадження у цій цивільній справі, за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки. Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва №675 від 03.04.25, відповідно до п.п. 2.3.50 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл вказаної справи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.04.2025 (головуючий суддя Катющенко В.П.) прийнято дану цивільну справу до свого провадження та продовжено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін. Як встановлено судом із матеріалів справи, 27.11.2024 до суду відповідачем подані письмові заперечення проти позову про стягнення заборгованості із письмовими доказами на його обґрунтування. Однак, до останніх не долучено доказів його надіслання позивачу у справі, у зв`язку з чим, 01.05.2025 судом скеровано відповідачу лист-роз`яснення щодо необхідності направлення поданих до суду документів іншим учасникам справи - позивачу, з описом вкладення та повідомлено, що у разі ненадання таких доказів, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Копію ухвали суду від 25.04.2025 та листа від 01.05.2025 відповідач отримала 30.05.2025, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. В той же час. Відповідачем до суду не подано доказів направлення позивачу письмових заперечень на позов із долученими до них письмовими доказами. Таким чином, відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву, у зв`язку з чим суд вирішує справи на підставі наявних у ній письмових доказів, у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Як убачається з матеріалів справи, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку по [ADDRESS] здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція. Відповідач зареєстрована за адресою квартири [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідач [PERSON] є власником частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування посвідченого 24.06.2011 в Київській державній нотаріальній конторі №1 та зареєстрованого в реєстрі за №5-1025, а також власником частині цієї ж квартири на підставі договору довічного утримання посвідченого 24.06.2011 в Київській державній нотаріальній конторі №1 та зареєстрованого в реєстрі за №5-1028. При цьому, з Єдиного державного реєстру судових рішень, з отриманням відомостей за повним доступом, судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07.02.2014 у цивільній справі №755/27413/13-ц, розірвано договір довічного утримання (догляду) від 24.06.2011, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Мазуром Р.Л від 24.06.2011 за реєстровим №5-1028, за яким [PERSON] передавала у власність [PERSON] на праві приватної власності частину квартири [ADDRESS] , взамін чого [PERSON] зобов`язувалась надати [PERSON] довічне матеріальне забезпечення. Судом також встановлено і те, що в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа №755/14523/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору дарування частини квартири від 24.06.2011, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Мазуром Р.Л., зареєстрований в реєстрі за № 5-1025. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29.01.2016 у задоволенні позову відмовлено. З огляду на викладені обставини убачається, що відповідач [PERSON] є власником частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого 24.06.2011 нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Мазуром Р.Л., зареєстрований в реєстрі за № 5-1025 - з 24.06.2011. Вимогами ст.322 Цивільного кодексу України визначено, що тягар утримання майна покладається на власника, а саме: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (Постанова Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц) Пунктом 10 ч. 3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в пункті 10 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України. (Постанова Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц) Крім того, застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Як вбачається із розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] , з липня 2018 року по 01.10.2024 обліковується заборгованість зі сплати послуг з постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії в сумі 19 804,86 грн, та за період з липня 2017 року по 01.10.2024 - заборгованість з гарячого водопостачання в сумі 12 491,97 грн. З огляду на встановлені судом обставини, що підтверджують право власності відповідача на частину квартири [ADDRESS] , суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача частина заборгованості зі сплати послуг з постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії в сумі 9 902,43 грн, оскільки на відповідача, у відповідності до вимог закону покладається обов`язок із утримання майна, яке їй належить. При цьому, у стягненні з відповідача заборгованості зі сплати послуг з гарячого водопостачання слід відмовити, оскільки відповідач у період виникнення заборгованості, незважаючи на те, що була власником частини квартири, не вважається споживачем таких послуг, оскільки в квартирі зареєстрованою не була та відповідно, послуги від позивача не отримувала, що зворотного в свою чергу не доведено позивачем. Таким чином, ураховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті коштів за оплату житлово-комунальних послуг, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку та 3% річних у частині заборгованості зі сплати послуг з постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії, що становить: інфляційна складова - 2 316, 14 грн, 3% річних - 659,33 грн. Також, суд вважає за н6еобхідне зазначити наступне. Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Так, позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості зі сплати послуг з централізованого опалення за період з листопада 2018 року по 01.10.2024. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Пунктом 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (який виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025). Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який є діючим і на час вирішення заяви. Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до суду з даними позовом 15.11.2024, строк позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості зі сплати послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії, що заявлені за період з листопада 2018 року, не сплинув. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 957,15 грн.

Outcome: partial