Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до Нетішинського міського суду Хмельницької області із заявою про ухвалення додаткового рішення у вказаній цивільній справі з метою вирішення питання про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат у розмірі 45761,20 грн, що складаються з наступного: 1) 2147,20 грн витрати зі сплати судового збору; 2) 27714 грн витрати на експертизи; 3) 15900 грн витрати на професійну правничу допомогу, надавши докази понесення відповідачем відповідних витрат. Питання про ухвалення додаткового рішення розглядалося судом без повідомлення учасників з урахуванням положень ч. 2 ст. 246 та ч. 4 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки суд не вбачав у цьому необхідності. Дослідивши заяву представника позивача та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів із дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Судом встановлено, що 10.12.2025 було ухвалено рішення суду у цивільній справі № 679/1643/23 (провадження № 2/679/31/2025) за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди. Відповідна позовна заява була задоволена судом частково (задоволено 75% позовних вимог) (а.с. 92, 93-98 т. 3). Із вказаного рішення також вбачається, що питання розподілу судових витрат судом не вирішувалося, оскільки представники сторін у судовому засіданні зазначали про те, що докази щодо остаточного розміру витрат сторін на професійну правничу допомогу будуть подані ними протягом п`яти днів із дня ухвалення рішення суду. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат сторін на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] 10.05.2023 уклала договір про надання правничої допомоги із адвокатом Волковим С.В., повноваження якого підтверджуються ордером серії ВХ № 1091711 від 07.07.2023. Крім іншого, у п. 4.1 вказаного договору зазначається, що вартість правничох допомоги визначається актом приймання-передачі правничої допомоги, виходячи з тарифу: одна година роботи адвоката 900 грн (а.с. 39-40, 41 т. 1; а.с. 103 т. 3). Із наданого представником позивача акту приймання-передачі правничої допомоги від 01.12.2025 вбачається, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката Волкова С.В., пов`язані з розглядом зазначеної цивільної справи, у загальному розмірі 15900 грн, сплата яких підтверджується квитанціями від 02.12.2025, 03.12.2025 (а.с. 104, 104-105 т. 3). Також із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] 23.01.2024 уклав договір про надання правової допомоги із адвокатом Огойко А.А., повноваження якого підтверджуються ордером серії ВХ № 1061364 від 23.01.2024. Крім іншого, у п. 3.1 вказаного договору зазначається, що за надання правничої допомоги клієнт сплачу адвокату гонорар (винагороду) у розмірі 1500 грн за годину надання правничої допомоги у справі (а.с. 64, 65-67 т. 1). Із наданого представником відповідача акту прийому-передачі послуг від 15.12.2025 вбачається, що відповідачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката Огойка А.А., пов`язані з розглядом зазначеної цивільної справи, у загальному розмірі 19800 грн (а.с. 115-116 т. 3). При цьому суд бере до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 640/10548/19, в якому наголошується, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому суд враховує, що у разі недотримання вимог частини ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Однак обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. У той же час сторонами не заявлялося клопотання про зменшення понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги із посиланням на неспівмірність таких витрат, а тому такі витрати суд вважає співмірними з урахуванням положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу ; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів ; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Під час розгляду справи позивач [PERSON] понесла судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2147,20 грн, а також на проведення судової земельно-технічної експертизи № 60/23 від 11.10.2023 у розмірі 7714 грн та на проведення судової земельно-технічної експертизи № 250319/1_ЮШ від 04.04.2025 у розмірі 20000 грн (а.с. 1, 15 т. 1; а.с. 122 т. 2). У свою чергу, відповідач поніс судові витрати на проведення земельно-технічної експертизи № 424-24-26 від 30.10.2024 у розмірі 22718,40 грн (а.с. 114 т. 3). Таким чином, позивач [PERSON] понесла судові витрати у загальному розмірі 45761,20 грн (15600 + 2147,20 + 7714 + 20000), у той час як відповідач [PERSON] у загальному розмірі 42518,40 грн (19800 + 22718,40). При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи те, що задоволенню підлягають 75% позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 34320,90 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог (45761,20 грн х 75% : 100%), а з позивача на користь відповідача у розмірі 10629,60 грн (42518,40 грн х 25% / 100%). Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за необхідне задовольнити заяву представника позивача та ухвалити додаткове рішення у справі, стягнувши з відповідача на користь позивача різницю понесених сторонами судових витрат у розмірі 23691,30 грн (34320,90 10629,60), звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved