Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому прохає в порядку поділу спільного майна подружжя виділити (визнати право власності) автомобіль TOYOTA HIGHLANDER 3.5 L 6AT Elegance, VIN: [NUMBER] , 3500 см3, бензин, 2014 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля TOYOTA HIGHLANDER 3.5 L 6AT Elegance, 2014 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] у сумі 501 760 грн та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. Заявлені вимоги мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі який 18.10.2024 було розірвано відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, під час якого сторонами набуто у спільну сумісну власність автомобіль TOYOTA HIGHLANDER 3.5 L 6AT Elegance, 2014 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Враховуючи неподільність автомобіля та той факт, що автомобілем користується відповідач [PERSON] , позивач прохає залишити транспортний засіб у користуванні [PERSON] відшкодувавши їй 1/2 частку вартості автомобіля, яка згідно з експертним висновком складає 1 003 520 грн. Ухвалою суду від 03.06.2025 позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою суду від 11.06.2025 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30.09.2025 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Остахов В.П. позовні вимоги підтримав та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив. За змістом ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, зі згоди позивача, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, встановивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Як убачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області, 17.07.2009 було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу дружина прийняла прізвище чоловіка « [PERSON] » (а.с.15). Згідно договору купівлі-продажу №080/1214 від 02.12.2014, укладеного між ТОВ «Компанія «Про Лайн» та [PERSON] , продавець передав у власність покупця транспортний засіб TOYOTA HIGHLANDER 3.5 L 6AT Elegance, 2014 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] вартістю 797 944 грн (а.с.17-22). Тобто, вказаний автомобіль набутий сторонами під час шлюбу. 18.10.2024 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано (а.с.16). Відповідно до висновку експерта №71 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, який складено 26.05.2025 судовим експертом Сумцовим С.С., вартість автомобіля марки TOYOTA HIGHLANDER 3.5 L 6AT Elegance, VIN [NUMBER] , 3500 см3, бензин, 2014 року випуску, сірий металік (1Н1), державний номерний знак [NUMBER] , станом на теперішній час, яка визначена без його огляду складає 1 003 520 грн (а.с.24-28). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положеннями ч. 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З огляду на викладене, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, оцінивши у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірне майно набуте у власність сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі, тому є спільним сумісним майном подружжя. За загальним правилом усе майно, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі, є його спільною сумісною власністю. Подружжя має право на поділ спільного майна незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки сторін є рівними. Поділ неподільної речі, яка відноситься до спільної сумісної власності подружжя, можливий у спосіб присудження цієї речі одному з подружжя та компенсації вартості частини речі іншому з подружжя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 постанови від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статті 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Під дійсною вартістю речі (майна) розуміється грошова сума, за якою ця річ може бути продана у даному населеному пункті. Дійсна вартість речі може бути встановлена належними та допустимими доказами, зокрема висновком експерта. Для визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (постанова ВСУ від 01.07.2015 у справі №6-612цс15). Норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі №372/504/17. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1,2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази у справі достовірно вказують на те, що спірне майно, а саме автомобіль TOYOTA HIGHLANDER 3.5 L 6AT Elegance, 2014 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , набуте [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках. Звертаючись до суду з вказаним позовом [PERSON] на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала висновок експерта №71 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, який складено 26.05.2025 судовим експертом Сумцовим С.С., вартість автомобіля марки TOYOTA HIGHLANDER 3.5 L 6AT Elegance, VIN [NUMBER] , 3500 см3, бензин, 2014 року випуску, сірий металік (1Н1), державний номерний знак [NUMBER] , станом на теперішній час, яка визначена без його огляду складає 1 003 520 грн (а.с.24-28). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Подібний висновок викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) Суд вважає, що гарантією справедливої сатисфакції особі вартості частини спірного майна, яке не перебуває у її користуванні, однак, належить їй на праві спільної сумісної власності, є визначення ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи, що в повній мірі доводиться висновком експерта №71 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, який складено 26.05.2025 відповідно до якого вартість автомобіля становить 1 003 520 грн. При цьому відповідачем не надано доказів на спростування визначеної вартості автомобіля. Судом встановлено, що спірний автомобіль знаходиться у користуванні відповідача [PERSON] . Враховуючи викладене, приймаючи до уваги висновок експерта №71 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 501 760 грн,що становить 1/2 частину від загальної вартості автомобіля. Позивачка звернулася до суду з метою поділу неподільної речі - автомобіля, що перебуває у спільній сумісній власності, бо набутий за час перебування у шлюбі з відповідачем. Єдиним варіантом вирішення такого спору на її думку є відмова від її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль і отримання від відповідача грошової компенсації за цю частку. Оскільки річ є неподільною, позивачка прохає стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно. Унаслідок виділення останнього у власність відповідачеві і такого стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК Украйни). Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вже звертав увагу на те, що загальні засади (принципи) цивільного права є фундаментальними, й інші джерела правового регулювання, насамперед акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту цих засад (принципів). Останні мають пряму дію, а тому їх слід ураховувати, здійснюючи, зокрема, тлумачення приписів актів цивільного законодавства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 в справі №520/1185/16-ц). Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 20.05.2025 між [PERSON] та адвокатом Остаховим В.П. укладено договір про надання правничої допомоги. Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт (наданої правничої допомоги) згідно договору про надання правової допомоги б/н від 20.05.2025, [PERSON] надав юридичні послуги, а [PERSON] прийняла вищевказані послуги, а саме: консультація клієнта, узгодження правової позиції; вивчення та правовий аналіз доказів (документів) клієнта; пошук, вивчення і аналіз судової практики Верховного суду в аналогічних спорах; направлення адвокатських запитів; проведення експертизи; отримання висновку експерта; підготовка і направлення відповідачу позовної заяви і участь у судових засіданнях. Вартість виконаних робіт складає 58 000 грн (а.с.79). Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно зі п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до положень ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст.11 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 зазначеного Закону). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підставі викладеного та враховуючи принципи розумності, справедливості та пропорційності, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням складності справи, обсягу наданої адвокатом правової допомоги в межах даної справи та витраченого ним часу, суд вважає, що до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] належить 18 000 грн витрат на правову допомогу. Крім того, враховуючи задоволення позовних вимог [PERSON] з відповідача [PERSON] на її користь підлягають стягненню судові витрати на проведення судової транспортно-товарознавчого дослідження від 26.05.2025 №71 в сумі 3 000 грн та судовий збір в сумі 15 052 грн 80 коп.

Outcome: approved