Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

У позовній заяві позивач вказувала, що 15 січня 2025 року між нею та [PERSON] укладений Договір позики, який було підтверджено розпискою, написаною особисто [PERSON] . За умовами договору між ними - [PERSON] отримує в борг суму грошових коштів в сумі сімсот тисяч гривень, які зобов`язується повернути в строк до 01 жовтня 2025 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою. Однак, взятих на себе зобов`язань [PERSON] не дотримався і станом на 17 листопада 2025 року борг не повернув. Вона неодноразово намагалася звернутися до нього з вимогою повернути гроші, однак [PERSON] гроші не повертає. На підставі вищевикладеного позивач просить: - стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 700 000 грн. (сімсот тисяч) грн. 00 коп. - стягнути з [PERSON] понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 7000 грн. 00 коп. Позивач в судове засідання не з`явилась. На адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне: 15 січня 2025 року між [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] (далі Відповідач) укладений Договір позики, який було підтверджено розпискою, написаною особисто [PERSON] . За умовами договору - [PERSON] отримує в борг суму грошових коштів в сумі сімсот тисяч гривень, які зобов`язується повернути в строк до 01 жовтня 2025 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою. Однак, взятих на себе зобов`язань [PERSON] не дотримався і станом на 17 листопада 2025 року борг не повернув. На вимогу позивача повернути їй гроші, [PERSON] їх не повертає, що не заперечується відповідачем, зокрема відповідно до заяви про визнання позову. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Відтак, у справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання перед позивачем не виконав, що не заперечується відповідачем, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на її користь суму грошових коштів згідно договору позики від 15.01.2025 року у сумі 700000 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного. Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, відповідно до статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до квитанції, що міститься в матеріалах справи, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 7000 грн. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, у заяві від 08.12.2025 року. Згідно вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачу належить повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, за розгляд справи, тобто 3500 грн. Водночас, стягнути з відповідача на користь позивача, 50 відсотків сплаченого судового збору, тобто 3500 грн.

Outcome: approved