Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

До Роздільнянського Районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] , подана її представником адвокатом Мирковіч В.Ю., до Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. У своїй позовній заяві, представник позивача просить суд встановити [PERSON] додатковий строк достатній для прийняття нею спадщини, яка відкрилась після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , на спадкове майно: садовий будинок [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 0,0398 га, належній йому на праві приватної власності. Стислий виклад позиції позивача. [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді: садовий будинок [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 0,0398 га, належній йому на праві приватної власності. 09.01.2025 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гордої І.В. з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась в наслідок смерті її батька [PERSON] , але у відкритті спадкової справи їй було відмовлено з посиланням на те, що заява про прийняття спадщини нею була подана з перевищенням передбачених законодавством строків та рекомендовано звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивачка вважає, що вона пропустила встановлений строк для прийняття спадщини з поважної причини, а саме через погіршення стану свого здоров`я, викликаним в наслідок смерті її батька, що стало підставою звернутись до суду з позовом для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Стислий виклад позиції відповідача. Представник Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області подав клопотання, згідно якого не заперечував проти задоволення позовних вимог та просив розгляд справи здійснювати без його участі. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.03.2025 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання та витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гордої І.В. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.04.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.06.2025 року було задоволено клопотання представника позивача - адвоката Мирковіча В.Ю. про заміну неналежного відповідача, суд повернувся до стадії підготовчого провадження. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.10.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №2650. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді: садовий будинок [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 0,0398 га, належній йому на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ОД за № 22-320, зареєстрованого 10.07.1998 року за № 1808 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, кадастровий номер 5123981400:003:3901. Садовий будинок зареєстрований на ім`я [PERSON] в Державної реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 758040451239, про що 13.10.2015 року зроблений запис за №11739788, земельна ділянка зареєстрована на ім`я [PERSON] . Державної реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 836953251239, про що 25.01.2016 року зроблений запис за №13062536. Відповідно до довідки КНП «Одеський обласний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 09.09.2024 року по 30.09.2024 року у зв`язку із погіршенням стану психологічного здоров`я викликаного смертю батька. Відповідно до листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гордої І.В. за № 2/01-16 від 09.01.2025 року, [PERSON] було відмовлено в у відкриття спадкової справи щодо майна [PERSON] , оскільки нею пропущений строк для прийняття спадщини, рекомендовано звернутись до суду. Відповідно до листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гордої І.В. за №45/01-16 від 09.04.2025 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини . Водночас статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Стаття 89 ЦПК України регламентує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно положень статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які б могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), від 15 січня 2020 року у справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977св19), від 20 грудня 2021 року у справі № 502/1603/18 (провадження № 61-10329св21), від 24 травня 2023 року у справі № 291/559/21 (провадження № 61-4425св23) та інших. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Суд вважає, що наведена позивачкою причина несвоєчасної подачі заяви про прийняття спадщини як хвороба, є такою, що перешкоджала своєчасному зверненню до нотаріуса, а відтак позивачка пропустила 6-ти місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини по поважним причинам. На підставі викладеного, надавши оцінку аргументам сторін, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункту 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved