Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

[PERSON] пред`явив дійсний позов. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 24 жовтня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, який оформлено у вигляді підписаної відповідачем розписки, відповідно до якої відповідач отримав у позивача грошові кошти у розмірі 50000 грн. та зобов`язався повернути отриману суму коштів до 24.10.2021 року без відсотків, у випадку прострочення зобов`язався повернути вказану суму з 15% річних за весь період прострочення. Оскільки відповідач добровільно не виконує зобов`язання з повернення грошових коштів, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення грошових коштів 74703,44 грн., яка складається з 50000 грн. заборгованість за договором, 15025,36 грн. інфляційне збільшення, 9678,08 грн. заборгованість з урахуванням 15% річних за весь період прострочення, що становить 471 день. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17 березня 2023 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 03 травня 2023 року в провадження суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача адвоката Глушко М.С., у якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Так, позивач зазначає, що між сторонами укладено договір у вигляді розписки, однак вказана розписка була підписана не [PERSON] , а невстановленою особою. Окрім того, відповідач грошових коштів у розмірі 50000 грн. не отримував, факт передачі грошей був відсутній, отже у даному випадку договір не був укладений, так само розписка не містить дати отримання грошей відповідачем. Також представник позивача зазначає, що відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у позивача відсутні підстави для нарахування інфляційного збільшення та 3% річних за користування чужими грошима. Окрім того, позивач не має права нараховувати проценти після спливу строку, а саме після 24.10.2021 року. 22 травня 2023 року представник відповідача адвокат Глушко М.С. подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання розписки від імені [PERSON] від 24 жовтня 2020 року про отримання ним коштів в розмірі 50 000 грн. 00 коп. у [PERSON] недійсною. Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що рукописний текст розписки було написано не [PERSON] , а іншою невстановленою особою. Окрім того, відповідач категорично заперечує щодо отримання будь-яких грошових коштів у борг від [PERSON] , факту передачі грошей у вказаному розмірі не було, зі змісту долученої позивачем розписки від 24.10.2020 року вбачається, що вона не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів, також позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів та підтвердження факту передачі коштів відповідачу. Окрім того, розписка не містить дати отримання грошей відповідачем. Таким чином, вищезгадані обставини свідчать про підстави для визнання недійсною розписки від 24.10.2020 року Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 червня 2023 року було задоволено клопотання представника відповідача адвокат Ткаченко Я.К. про витребування доказів. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 серпня 2023 року було задоволено клопотання представника відповідача адвоката Глушко М.С. про витребування доказів. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 вересня 2023 року було поновлено представнику відповідача [PERSON] пропущений з поважних причин строк пред`явлення зустрічного позову. Об`єднано зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання розписки недійсною в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вирішено перейти до розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання розписки недійсною за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2023 року було задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом адвоката Ткаченко Я.К. про витребування доказів. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2023 року було задоволено представника відповідача за первісним позовом про витребування доказів. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 січня 2024 року було задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом адвоката Ткаченко Я.К. про призначення почеркознавчої експертизи. Призначено по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання розписки недійсною, судову почеркознавчу експертизу. Зупинено провадження по справі на час проведення експертизи. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04 березня 2024 року було поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання розписки недійсною. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 28 березня 2024 року було задоволено частково клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Ткаченко Я.К. про витребування доказів. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30 травня 2024 року було задоволено клопотання провідного судового експерта Полтавського відділення Національного наукового центру «Інституту судових експертиз ім. Засл.Проф. М.С. Бокаріуса» Гритченка А. від 26.02.2024 № 156 про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи. Зупинено провадження по справі на час проведення експертизи. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 червня 2025 року було поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання розписки недійсною. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання розписки недійсною та призначено справу до cудового розгляду. Позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник адвокат Мельниченко М.С. до суду не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судових викликів за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою відповідача, поштові відправлення повернулися до суду без вручення з довідкою відділення «Укрпошти» - «адресат відсутній за вказаною адресою», відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України в такому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Окрім того, відповідач особисто приймав участь в судовому засіданні 24.01.2024 під час надання експериментальних зразків підпису, отримав особисто судову повістку 11 вересня 2025 року, тобто достовірно обізнаний про продовження судового розгляду цивільної справи. Відповідач клопотання про розгляд справи у його відсутність до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. Представники відповідача за первісним позовом [PERSON] адвокати Ткаченко Я.А. та Глушко М.С. надіслали заяви, у яких повідомили, що припинили представляти інтереси [PERSON] . За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з наданого позивачем оригіналу розписки від 24 жовтня 2020 року, складену у м. Київ, [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданого 05.04.2014 року Кременчуцьким РС УДМС України в Полтавській області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , отримав у борг від Чуба Андрія Анатолійовича 50000 грн., які зобов`язався повернути [PERSON] до 24.10.2021 року без відсотків. У випадку прострочення зобов`язався повернути вказану суму з відсотками 15% річних за весь період прострочення. На розписці міститься підпис [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.8 т.1), наданого позивачем за первісним позовом за період з 25 жовтня 2021 року по 07 лютого 2023 року, сума боргу [PERSON] складає у загальному розмірі 74703,44 грн., яка складається з наступного: 50000 грн. основна сума боргу, 15025,36 грн. інфляційне збільшення, 9678,08 грн. 15 % річних. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦПК України). В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зроблено висновок, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 523/1712/18 (провадження № 61-1220св21) зроблено висновок, що «розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2024 року у справі № 758/7498/20 вказано, що «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13». У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у коментованій статті. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18)). Отже, зміст розписки від 24 жовтня 2020 року підтверджує домовленість між [PERSON] та [PERSON] стосовно істотних умов договору позики. Наявність розписки у позивача, як позикодавця, підтверджує факт невиконання відповідачем, позичальником, свого обов`язку повернути отримані у борг грошові кошти у визначений в розписках строк. Розписка містить достатні відомості для ідентифікації як позичальника (прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, серія та номер паспорту, орган, що його видав, що відповідають даним паспортного документу [PERSON] ), так і позикодавця (прізвище, ім`я та по батькові). З урахуванням вищевикладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за договором позики, яка складається із заборгованості по основному боргу в розмірі 50000 гривень та заборгованості за відсотками у розмірі 9678,08 гривень. Водночас суд не може погодитись із нарахованим інфляційним збільшенням у розмірі 15025,36 грн. виходячи з наступного. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За вимогами п.18 «Прикінцевих та Перехідних положень» ЦПК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивач за первісним позовом просить стягнути інфляційне збільшення за період з 25 жовтня 2021 року по 07 лютого 2023 року у розмірі 15025,36 грн. Водночас враховуючи, що позичальник [PERSON] звільнений від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, з 24.02.2022, то з відповідача за первісним позовом підлягає стягнення сума інфляційного збільшення у розмірі 2183,32 грн. виключно за період з 25 жовтня 2021 по 23 лютого 2022 року. Враховуючи вищевикладене, з відповідача за первісним позовом [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики в загальному розмірі 61861,40 грн., що складається з: заборгованості за основним боргом 50000 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 9678,08 грн., 2183,32 грн. інфляційне збільшення. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання розписки недійсною, суд зазначає наступне. В обґрунтування заявлених вимог за зустрічним позовом сторона позивача за зустрічним позовом зазначала, що розписка підписана від імені [PERSON] викликає сумніви у її дійсності, так як підпис зроблений невстановленою особою, а не [PERSON] . Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України). У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд наголошує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. За клопотання сторони позивача за зустрічним позовом судом було призначено судову почеркознавчу експертизу по справі та за висновками судово-почеркознавчої експертизи № 156 від 17.06.2025 року вирішити питання чи виконаний рукописний текст у розписці від 24.10.2020 [PERSON] чи іншою особою у межах наявного порівняльного матеріалу не можливо; підпис від імені [PERSON] у графі « [PERSON] » у розписці від 24.10.2020 року - виконаний [PERSON] (а.с. 125-131, т.2). Таким чином, всебічно і повно з`ясувавши обставини справи, дослідивши юридичну природу виниклих правовідносин, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність заявлених зустрічних позовних вимог, у зв`язку з чим вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial