Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

31 липня 2025 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №77757317 від 15 вересня 2021 року у розмірі 19946,30 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15 вересня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено кредитний договір №77757317. Відповідно до умов договору позики позикодавець забов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти у сумі 6000,00 грн. на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, а також сплатити позикодавцю плату від суми позики. Умовами договору встановлено можливість пролонгації договору у разі несвоєчасного повернення позики та процентів та встановлено відсоткову ставку у розмірі 1.99 % за кожен день користування позикою. Договір позики укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та підписано електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану [PERSON] електронну адресу. Відповідач зобов`язання за договором не виконав, в зв`язку з чим заборгованість відповідача за кредитним договором становить 19946,30 грн., з яких: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13945,32 грн. - сума заборгованості за відсотками. 22 лютого 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №22/02/2022. Відповідно до умов вказаного договору до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №77757317 від 15 вересня 2021 року. У свою чергу 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення прав вимоги №10-01/2023. Відповідно до умов вказаного договору до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №77757317 від 15 вересня 2021 року. В зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань з повернення заборгованості за договором, позивач звернувся з позовом до суду та просив стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену заборгованість у загальному розмірі 19946,30 грн., з яких: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13945,32 грн. - сума заборгованості за відсотками. Ухвалою від 27 серпня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У відзиві на позовну заяву, поданому представником відповідача Бітюрою А.А. 15 вересня 2025 року, відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні у зв`язку з ненаданням позивачем доказів, що підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір, оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не є документом первинного бухгалтерського обліку. У відповіді на відзив на позовну заяву, поданому через систему «Електронний суд», представник позивача вказав, що доводи представника відповідача є безпідставними та необгрунтованими, оскільки відповідач лише вказує на недоведеність перерахування йому кредитних коштів, однак будь-яких доказів на підтвердження неотримання кредитних коштів не надає. Представник позивача просив здійснити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник відповідача - адвокат Бітюра А.А. у судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] не заперечує щодо отримання кредиту у розмірі 6000 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги визнає частково у сумі 6000 грн. Щодо заборгованості за відсотками у розмірі 13945,32 грн., то позовні вимоги в цій частині не визнає та просить відмовити у їх задоволенні, оскільки відповідач є військовослужбовцем, у зв`язку з чим відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» проценти за користування кредитом йому не мають нараховуватись. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. 15 вересня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №77757317, відповідно до якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений сторонами відповідно до умов договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики та сплатити позикодавцю плату від суми позики. Відповідно до пункту 2.1 вказаної угоди, сума позики складає 6000,00 грн. Згідно пункту 2.2 угоди, строк позики складає 30 днів. Пунктом 2.3. угоди визначено фіксовану процентну (базову) ставку 1,99% на день. Останнім днем повернення позики є 15 жовтня 2021 року. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою встановлено у розмірі 2,7% за день. Відповідно до пункту 12 договору, договір укладений дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором та прирівнюється відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» до договору, укладеного в письмовій формі. Зі змісту статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. У другому абзаці частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином, договір позики №77757317 від 15 вересня 2021 року, укладений між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] , є електронним договором, підписаним аналогом електронно-цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора, який відправлено [PERSON] на його електронну пошту [INFO] та вважається таким, що укладений в письмовій формі. 22 лютого 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №22/02/2022. Відповідно до умов договору факторингу до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №№77757317 від 15 вересня 2021року в сумі 19945.32 грн. з яких: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13945,32 грн. - сума заборгованості за відсотками. У свою чергу 10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення прав вимоги №10-01/2023. Відповідно до умов договору факторингу до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №№77757317 від 15 вересня 2021року в сумі 19946,30 грн. з яких: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13945,32 грн. - сума заборгованості за відсотками, 0,98 грн. - 3% річних. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Як встановлено судом, 15 вересня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» надано [PERSON] кредит у розмірі 6000,00 грн. шляхом перерахування зазначеної суми на банківський картковий рахунок відповідача, що підтверджується довідкою АТ «ТАСКОМБАНК» від 17.06.2025 року про прийняття до виконання платіжної інструкції ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та здійснення платіжної операції 15 вересня 2021 року на суму 6000,00 грн. на ім`я [PERSON] на картковий рахунок [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №77757317 від 15 вересня 2021 року заборгованість складає 19946 грн. 30 коп., з яких: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13946,30 грн. - сума заборгованості за відсотками. Разом з тим, згідно наданої відповідачем копії військового квитка серії [NUMBER] [PERSON] перебуває на військовій службі в Національній гвардії України та відповідно до посвідчення серії [NUMBER] , є ветераном війни, учасником бойових дій. Згідно довідки №1041 від 05 вересня 2025 року, виданої Військовою частиною № [NUMBER] Національної гвардії України, молодший сержант [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України з 02 вересня 2016 року по теперішній час. Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Особливий період діє в Україні з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав, а тому дію особливого періоду не припинено. Таку правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» Верховний Суд сформулював у постановах від 11 квітня 2019 року (провадження № 51-9182км18), від 14 лютого 2018 року (провадження № 61-4157св18 та № 61-3951св18), від 20 лютого 2018 року (провадження № 61-4255св18), від 25 квітня 2018 року (провадження № 61-1664св17), від 21 лютого 2019 року (провадження № 51-7411км18). Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] з 02 вересня 2016 року по теперішній час є військовослужбовцем Збройних Сил України, вимоги позивача про стягнення з нього процентів за кредитним договором, нарахованих за весь період у розмірі 13945,32 грн. задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №77757317 від 15 вересня 2021 року у сумі 6000,00 грн., з яких: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу. У стягненні заборгованості за відсотками у сумі 13946,30 грн. належить відмовити. Стосовно судових витрат, то згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належить надання правничої допомоги адвоката. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони та підлягають розподілу разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат щодо надання правничої допомоги, позивачем надано договір, №01-07/2024 від 01 липня 2024 року, укладений між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», витягу з акту про підтвердження факту надання правничої допомоги від 30.06.2025 року, відповідно до яких сума витрат на правничу допомогу адвоката складає 9000 грн. У зазначену суму включається оплата послуг адвоката з надання усної консультації - 3000 грн., складення позовної заяви - 6000 грн. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 9000 грн. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial