Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати договір від 04.02.2008 №2 про дольову участь у будівництві офісу по вулиці Кірова-Гоголя в м. Черкаси, укладений між [PERSON] та корпорацією «Житлобудінвест-1»; стягнути з корпорації «Житлобудінвест-1» та Приватного підприємства «Надія» на користь [PERSON] збитки у розмірі 600000,00 грн., збитки (утрачену вигоду) у розмірі 1\~920\~000 грн., пеню у розмірі 6\~570\~000 грн. та судові витрати на сплату судового збору та витрати на правову допомогу. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між сторонами укладено 04.02.2008 договір № 2 про дольову участь у будівництві офісу по вулиці Кірова-Гоголя у м. Черкаси. На виконання умов договору, позивачем внесена оплата у сумі 600 000 грн., тобто замовником, на думку позивача, виконано зобов`язання щодо оплати у повному обсязі. Відповідно до умов укладеного договору не передбачено право передачі прав на будівництво приміщення площею 100 кв.м., розташованого на третьому поверсі будівлі по вул. Кірова-Гоголя у м. Черкаси. Крім того, Корпорація «Житлобудінвест -1» не повідомила позивача про передачу будь-яких прав щодо будівництва гаражу ПП «Надія». У відповідь на адвокатський запит Корпорація повідомила про те, що ПП «Надія» згідно із договором від 01.11.2014 надано частину функцій замовника та підрядника щодо проектування та будівництва багатоповерхового житлового будинку на розі вулиць Кірова-Гоголя з переходом права власності на цей об`єкт. ПП «Надія» на своєму сайті повідомило, що об`єкт будівництва за адресою: [ADDRESS] здано в експлуатацію. Таким чином, на дату звернення із позовом зобов`язання відповідачів не виконано і права позивача не визнаються відповідачем, оскільки об`єкт нерухомості, що є предметом договору, не передано позивачу, а будь-які відшкодування на користь позивача відповідачем не здійснено. Указане є підставою для розірвання договору, укладеного між позивачем та Корпорацією. Відповідачі допустили істотні порушення умов договору і не забезпечили отримання позивачем завершеного будівництвом офісу, чим позбавили її права розраховувати на закінчення будівництва і отримання нерухомості за внесені кошти, у зв`язку з цим підлягає стягненню на користь позивача сума, що сплачена згідно із договором. Оскільки, на думку позивача, відповідач допустив порушення умов договору, тому позивач вправі вимагати стягнення з відповідача пені у розмірі, встановленому ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», в межах строку позовної давності у сумі 6\~570 000 грн. Ринкова вартість об`єкта нерухомості становить 2 520 000 грн., а отже позивач несе збитки у формі упущеної вигоди у сумі 1\~920\~000 (2\~520\~000 600\~000) грн. Короткий зміст заперечень відповідача Корпорації «Житлобудінвест 1» Відповідач вважає позов необґрунтованим, просить у його задоволенні відмовити. Так, відповідач посилається на те, що договір від 04.02.2008 був розірваний, про що свідчить протокол розірвання із зазначенням, що сторони не мають жодних претензій одне до одного, тобто зобов`язання сторін за цим договором припинилися. Протокол був складений у 2011 році. Короткий зміст заперечень відповідача ПП «Надія» Відповідач вважає позов необґрунтованим, просить у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що відповідач не укладав з позивачем жодних договорів, не отримував від неї коштів, не є правонаступником Корпорації «Житлобудінвест -1» та не укладав з останнім договорів, з яких би випливали у майбутньому будь-які зобов`язання ПП «Надія» перед позивачем. ПП «Надія» 01.11.2014 уклало з відповідачем 1 та ПАТ «Житлобуд» договір, предметом якого є передача ПАТ «Житлобуд» до ПП «Надія» передбачених функцій замовника проектування та будівництва багатоповерхового житлового будинку з переходом права власності на об`єкт та визначення порядку взаємодії сторін. Згідно із договором ПП «Надія» виконало усі умови, відшкодувало витрати, понесені Корпорацією, та у подальшому не є правонаступником Корпорації в її зобов`язаннях. Позивач не надає підтверджуючих доказів чи фактів, спрямованих на виникнення майнових прав та/або права власності на вищезазначений об`єкт будівництва ПП «Надія», які можуть засвідчити набуття права вимоги по відношенню стягнення збитків та пені з відповідача 2. Позивач не надала доказів порушення її прав з боку ПП «Надія». У судовому засіданні представник відповідача просила застосувати строк позовної давності. Відповідь позивача на відзив відповідача Корпорації «Житлобудінвест 1» Позивач зазначає, що договір від 04.02.2005 не припинив свою дію внаслідок укладення протоколу, який позивач не підписувала. Позивач внесла кошти у сумі 600\~000 грн. внаслідок виконання умов указаного договору. Позивач зазначає, що підпис у видатковому касовому ордері від 04.08.2011 не належить позивачу, а отже остання кошти не отримувала. Крім того, видатковий касовий ордер від 04.08.2011 не відповідає формі КО-2. Відповідь позивача на відзив відповідача ПП «Надія» Відповідно до п. 1.2 договору від 01.11.2014 укладеного між Корпорацією «Житлобудінвест-1», ПрАТ «Житлобуд» та ПП «Надія», стороні 3 у об`єкті належить частка, вартість якої компенсується за домовленістю сторін та становить 3\~000\~000 грн. Пунктом 1.3 цього договору визначено, що ПП «Надія» виконує функції замовника за цим договором. Наступні положення договору лише підтверджують про обов`язок відповідачів виконати обов`язки перед позивачем, що останніми не виконано. Процесуальні дії у справі Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 травня 2023 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 липня 2024 року призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2024 року поновлено провадження у справі для вирішення клопотання експерта. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 лютого 2025 року зупинено провадження у справі на час проведення експертизи згідно ухвали від 22 липня 2024 року. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 липня 2025 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 06 жовтня 2025 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою від 10 грудня 2025 року відкладено проголошення рішення до 19 грудня 2025 року. Фактичні обставини, встановлені судом Корпорацією «Житлобудінвест-1» (Корпорація) та [PERSON] (Пайовик) підписано 04.02.2008 договір № 2 на дольову участь у будівництві офісу по вул. Кірова-Гоголя у м. Черкаси (далі за текстом договір № 2 від 04.02.2008). За умовами цього договору Пайовик замовляє у Корпорації будівництво приміщення площею 100 кв.м., в осях 4-10, Л-П, розташованого на 3-му поверсі у будівлі за адресою: Кірова-Гоголя, м. Черкаси (п.1.1 договору). Вартість договору та порядок розрахунків сторонами узгоджено у розділі 2 договору. Так, п. 2.1 договору № 2 від 04.02.2008 передбачено, що вартість 1 кв.м. загальної площі офісу на дату укладення договору становить 6000 грн. Відповідно до п. 1.2 договору вартість офісу на дату укладення договору складає 600\~000 грн. Відповідно до п. 2.2 договору Пайовик проводить фінансування будівництва офісу у повному обсязі згідно п. 2.1 договору у наступному порядку: 1) перший внесок оплачується у розмірі 25% від вартості офісу та допоміжних приміщень протягом двох днів з дати укладення договору; 2) залишкову суму вартості згідно із п. 2.1 договору у розмірі 75 % вартості офісу пайовик сплачує згідно графіку оплати (додаток № 1 до договору). Оплата вартості офісу проводиться грошовими коштами, згідно із умовами договору та додатків до нього. При цьому порушення строків оплати та розміру платежів впливає на строк введення об`єкта в експлуатацію. У разі не підписання однією з сторін договору додатку № 1 до договору, договір вважається таким, що не набрав чинності. Пунктом 3.1 договору передбачено, що Пайовик зобов`язаний оплатити вартість офісу згідно з умовами договору та графіка оплати шляхом перерахунку на розрахунковий рахунок або в касу Корпорації грошових коштів у сумі 600 000 грн. або надати Корпорації грошовий чек ощадбанку в цей же термін. Якщо Пайовик не провів оплату першого внеску у розмірі та строки, встановлені договором, цей договір вважається таким, що не набрав чинності, навіть якщо грошові кошти сплачені за спливом десяти днів після вказаного у договорі строку. Відповідно до п. 3.2 договору Пайовик зобов`язаний проводити оплату вартості офісу, що будується, в строки та розмірі згідно з умовами договору. Після визначення повної вартості квартири Корпорація пред`являє Пайовику вимоги про повну оплату, яку Пайовик повинен провести протягом п`яти днів з дати пред`явлення повідомлення про сплату. Згідно з п. 4.1 договору Корпорація зобов`язана здійснити будівництво офісу в об`єкті, будівельна адреса якого вказана у п. 1.1, та ввести будинок в експлуатацію у строки, передбачені проектно кошторисною документацією, при наявності повного та своєчасного фінансування з боку всіх Пайовиків. Пунктом 5.2 договору передбачено, що у разі розірвання договору, спричиненого порушенням строків фінансування та розміру внеску з боку Пайовика, отримані грошові кошти підлягають поверненню Пайовику при наявності третьої особи або правонаступника, який укладе новий договір на офіс Пайовика, який вибуває, і продовжить її фінансування з попереднім погашенням коштів, витрачених на будівництво квартири на користь колишнього Пайовика. Відповідно до п. 7.1 договору якщо до закінчення строків внесення оплати, обумовлені умовами договору, Пайовик не внесе платежі у повному обсязі, договір вважається розірваним за його ініціативою, з поверненням сторін за договором у первинний стан та офіс підлягає перерозподілу. Згідно з п. 8.1 договору усі зміни та доповнення до Договору здійснюються тільки в письмовій формі, усні домовленості до договору не допускаються. Листи Корпорації по оплаті та інші доповнення до договору, що направляються, підлягають виконанню сторонами. 04 березня 2008 року від позивача [PERSON] Корпорацією «Житлобудінвест-1» прийнято 600 000 грн. згідно договору № 2 від 04.02.2008, про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру серії 02АААЗ №322006 від 04.03.2008. Відповідно до листа Корпорації «Житлобудінвест 1» від 04.03.2021 № 45 Корпорація повідомляє, що ПП «Надія» згідно із договором від 01.11.2014 надано частину функцій замовника та підрядника щодо проектування та будівництва багатоповерхового житлового будинку на розі вулиць Кірова-Гоголя з переходом права власності на цей об`єкт. Відповідно до листа Департаменту архітектури та містобудування від 18.03.2021, інформація щодо присвоєння адреси [ADDRESS] в департаменті відсутня. Як вбачається з листа ПП «Надія» № 466 від 13.07.2021, відповідно до договору дольової участі у будівництві багатоповерхового житлового будинку на розі вулиць Кірова-Гоголя у м. Черкаси від 01.11.2014 ПП «Надія» повністю компенсувала Корпорації «Житлобудінвест-1» вартість належної останній частки у об`єкті. Згідно із вищезазначеним договором ПП «Надія» не є правонаступником Корпорації «Житлобудінвест-1» в її зобов`язаннях. Відповідно до видаткового касового ордеру від 04.08.2011 [PERSON] повернуто кошти за дольову участь у будівництві офісу Кірова-Гоголя за договором № 2 від 04.02.2008 у сумі 600\~000 грн. (а.с. 40). Відповідно до договору дольової участі у будівництві багатоповерхового житлового будинку на розі вулиць Кірова-Гоголя від 01.11.2014, укладеного між ПАТ «Житлобуд» (сторона 1), ПП «Надія» (сторона 2), Корпорація «Житлобудінвест-1» (сторона 3), предметом договору є передача стороною -1 стороні -2 передбачених цим договором функцій замовника щодо проектування та будівництва багатоповерхового житлового будинку на розі вулиць Кірова-Гоголя (надалі об`єкт) з переходом права власності на цей об`єкт до сторони -2 та визначення порядку взаємодії сторін. Стороні-3 у об`єктів належать частка, вартість якої за домовленістю сторін складає 3\~000\~000 грн., що будуть компенсовані їй стороною-2 у порядку та на умовах, визначених цим договором. Багатоповерховий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] , введений в експлуатацію 11.12.2018, що підтверджується сертифікатом серії ЧК № 162183451441 від 11.12.2018, виданого Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради. Замовник: Приватне акціонерне товариство «Житлобуд». Генеральний підрядник ПП «Надія». Відповідно до наказу Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради № 2718-а від 28.12.2018 надано багатоповерховому житловому будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями, загальною площею будинку 9314,2 кв.м., адресу: [ADDRESS] . Замовник: Приватне акціонерне товариство «Житлобуд». Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 16.04.2024 № 172/24-23, підпис у протоколі розірвання договору № 2 від 04.02.2008 про дольову участь у будівництві офісних приміщень по вул. Кірова-Гоголя в м. Черкаси в графі «Дольщик» від імені [PERSON] виконаний не [PERSON] ; провести дослідження для відповіді на питання «Чи виконано підпис у видатковому касовому ордері від 04.08.2011 № 42 у графі «Підпис одержувача» [PERSON] .?», «Чи виконано напис «шістсот тисяч гривень 00 коп.» у видатковому касовому ордері від 04.08.2011 № 42 у графі «одержувач» [PERSON] .?» не є можливим. Оцінка аргументів учасників сторін Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що \~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Отже, підписуючи договір № 2 від 04.02.2008, сторони договору були вільними в укладенні договору, узгодили умови договору, підписали його, а отже набули обопільні права та обов`язки за вказаним договором. Позивач вважає, що правовідносини сторін виникли внаслідок укладення сторонами у справі договору № 2 від 04.02.2008, натомість Корпорація вважає, що договір є неукладеним та на цей час є розірваним. Надаючи оцінку указаним доводам сторін, суд виходить з такого. Умовами договору передбачені підстави, за яких договір вважається укладеним. Указана умова залежить від оплати вартості квартири Пайовиком. Суд вважає, що сторонами договору визначено дві можливості її сплати шляхом повної оплати вартості квартири або шляхом часткової, у цьому випадку встановлюється графік оплати (п. 2.2 договору). Відповідно до п. 2.2 договору Пайовик проводить фінансування будівництва офісу повному обсязі згідно п. 2.1 договору у наступному порядку: 1) перший внесок оплачується у розмірі 25% від вартості офісу та допоміжних приміщень протягом двох днів з дати укладення договору; 2) залишкову суму вартості згідно із п. 2.1 договору у розмірі 75 % вартості офісу пайовик сплачує згідно графіку оплати (додаток № 1 до договору). Оплата вартості офісу проводиться грошовими коштами, згідно із умовами договору та додатків до нього. При цьому порушення строків оплати та розміру платежів впливає на строк введення об`єкта в експлуатацію. У разі не підписання однією з сторін договору додатку № 1 до договору, договір вважається таким, що не набрав чинності. Відповідно до п. 3.2 договору Пайовик зобов`язаний проводити оплату вартості офісу, що будується, в строки та розмірі згідно з умовами договору. Після визначення повної вартості квартири Корпорація пред`являє Пайовику вимоги про повну оплату, яку Пайовик повинен провести протягом п`яти днів з дати пред`явлення повідомлення про сплату. Отже, системний аналіз вказаних умов договору дає підстави дійти висновку про те, що графік оплати і остаточна вартість квартири встановлюються Корпорацією у разі часткової оплати вартості квартири. Позивач не довела, що між сторонами укладено додаток № 1 до договору, який би містив графік оплати. Станом на дату укладення договору вартість офісу становить 600 00 грн., що передбачено у п. 2.1 договору. Суд зазначає, що зазначений у п.п. 1 п. 2.2. договору строк оплати для першого внеску у розмірі 25% вартості офісу застосовується і для повної її оплати. Умови договору не містять різних строків внесення оплати чи то повної, чи то частками. Отже, позивач повинна була внести оплату вартості офісу протягом двох днів з дати укладення сторонами договору. Як вбачається з матеріалів справи, договір № 2 підписаний сторонами 04.02.2008. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Отже, за договором № 2 від 04.02.2008 строк внесення першого внеску становив до 06 лютого 2008 року включно. Позивач внесла кошти у сумі 600 000 грн. 04 березня 2008 року, про що свідчить квитанція серії 02АААЗ № 322006 від 04.03.2008 і що не заперечувалось позивачем. Отже, позивачем допущено порушення умов договору № 2 від 04.02.2008 щодо своєчасної оплати вартості офісу. Сторонами у пункті 3.1 договору визначені наслідки порушення строків сплати вартості квартири Пайовиком. Так, як зазначено вище, пунктом 3.1 договору передбачено, що Пайовик зобов`язаний оплатити вартість офісу згідно з умовами договору та графіка оплати шляхом перерахунку на розрахунковий рахунок або в касу Корпорації грошових коштів у сумі 600 000 грн. або надати Корпорації грошовий чек ощадбанку в цей же термін. Якщо Пайовик не провів оплату першого внеску у розмірі та строки, встановлені договором, цей договір вважається таким, що не набрав чинності, навіть якщо грошові кошти сплачені за спливом десяти днів після вказаного у договорі строку. Оскільки позивач внесла оплату вартості офісу з порушенням строку, передбаченого п. 2.2 договору, договір № 2 від 04.02.2023 не набрав чинності. Указаний договір сторонами не переукладався. Таким чином, між сторонами відсутні договірні відносини. Отже, у задоволенні позовних вимог позивача про розірвання договору № 2 від 04.02.2008 слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 712/1080/23 від 19.02.2025. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Однією складовою збитків є упущена вигода, як рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення\~(Постанова Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 923/700/17). Інакше кажучи, збитки прямо не пов`язані з умовами договору, а лише є наслідком їх неналежного виконання стороною. Упущена вигода це втрати очікуваного приросту в майні, на підставі беззастережних доказів реальної можливості їх отримання, у разі недопущення правопорушення. Ураховуючи припис частини 4 статті 623 ЦК України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. Кредитор повинен не лише точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися відомості, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання винагороди, якби зобов`язання було виконано боржником у належний спосіб. Дохід не може бути абстрактним, адже для відшкодування упущеної вигоди повинні враховуватися заходи, вжиті потерпілою особою для його отримання\~(Постанова Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі №908/2261/17). Тобто, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага тощо. Як зазначено вище, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто\~упущена вигода\~відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного з елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 3-64гс11, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 908/2261/17, від 31.07.2019 у справі № 910/15865/14, від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20). Водночас протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання. Оскільки між сторонами відсутні договірні відносини, відповідач не допустив порушення прав позивача, тому своїми діями не завдав збитків позивачу. Таким чином, у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків (упущеної вигоди) у сумі 1\~920 000 грн. слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення пені, оскільки вони є похідними вимогами. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 712/1080/23 від 19.02.2025. Суд не приймає доводи відповідача Корпорації про те, що спірний договір є розірваний на підставі протоколу розірвання договору, оскільки указаний доказ є неналежним та недопустимим, оскільки підпис від імені [PERSON] здійснений не [PERSON] , що підтверджено висновком експерта. Щодо вимоги позивача про стягнення збитків у сумі 600 000 грн., суд зазначає наступне. 04 березня 2008 року від позивача [PERSON] Корпорацією «Житлобудінвест-1» прийнято 600 000 грн. згідно договору № 2 від 04.02.2008, про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру серії 02АААЗ №322006 від 04.03.2008 (а.с. 18). Підставою внесення коштів є договір № 2 від 04.02.2008. Відповідно до видаткового касового ордеру від 04.08.2011 [PERSON] одержала 600\~000 грн., які повернуті на підставі договору № 2 від 04.02.2008. Позивач зазначає, що підпис в указаному видатковому касовому ордері не її. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За клопотанням позивача у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої, зокрема, постановлені питання: «Чи виконано підпис у видатковому касовому ордері від 04.08.2011 № 42 у графі «Підпис одержувача» [PERSON] ?; Чи виконано напис «шістсот тисяч гривень 00 коп.» у видатковому касовому ордері від 04.08.2011 № 42 в графі «одержувач» [PERSON] ?». Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 16.04.2024 № 172/24-23, підпис у протоколі розірвання договору № 2 від 04.02.2008 про дольову участь у будівництві офісних приміщень по вул. Кірова-Гоголя в м. Черкаси в графі «Дольщик» від імені [PERSON] виконаний не [PERSON] ; провести дослідження для відповіді на питання «Чи виконано підпис у видатковому касовому ордері від 04.08.2011 № 42 у графі «Підпис одержувача» [PERSON] .?», «Чи виконано напис «шістсот тисяч гривень 00 коп.» у видатковому касовому ордері від 04.08.2011 № 42 у графі «одержувач» [PERSON] .?» не є можливим. Отже, суд критично оцінює посилання позивача про те, що вона не отримувала указані кошти, оскільки не довела поза розумним сумнівом, що підпис у видатковому касовому ордері від 04.08.2011 належить не їй. А тому у задоволенні вимог про стягнення збитків у сумі 600\~000 грн. слід відмовити у зв`язку з недоведеністю. Суд також зазначає, що позивач не довела, які права позивача порушені відповідачем ПП «Надія». Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 зазначила, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). У постанові від 28 січня 2021 року у справі № 908/1833/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи кожний конкретний спір на підставі всіх установлених обставин, суд повинен установити, на захист якого права подано відповідний позов, чи порушене, не визнане або оспорене таке право відповідачем (відповідачами), а також з`ясувати, чи призведе задоволення заявлених вимог до реального та ефективного поновлення порушеного права, та залежно від з`ясованого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під ефективним поновленням слід розуміти реальний позитивний вплив судового рішення про задоволення позову на виявлену під час судового розгляду обставину порушення/невизнання/оспорення або запобігання виникненню спору щодо права, на захист якого був поданий позов. Водночас відмова в позові з підстав обрання неефективного способу захисту може мати місце тоді, коли в судовому процесі відсутній будь-який сенс у розрізі питання щодо реальної можливості захисту прав позивача в обраний ним спосіб. У постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 509/5080/18 зазначено, що порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. З матеріалів справи вбачається, що ПП «Надія» не є правонаступником Корпорації «Житлобудінвест-1», не має правовідносин із позивачем, а тому підстав для задоволення позовних вимог позивача до ПП «Надія» не вбачається. На підставі викладеного, у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю. Судові витрати Оскільки позивачі у справах про захист прав споживачів звільнені від сплати судового збору, судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed