Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Заявник [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Думич О.І., звернувся до Надвірнянського районного суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування поданої заяви заявник послався на те, що він, [PERSON] народився [INFO] у с. Придорожне Успенського району Павлодарської області Республіки Казахстан. У 1977 році він переїхав до Української РСР у м. Херсон. [PERSON] був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданий 13.11.1984 року Великоолександрівським РВВС Херсонської області (по досягненню віку). Проте, вищезазначений паспорт був загублений, що унеможливлює підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 1991 рік. 12 травня 1986 року заявник був призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину призовною комісією Великоолександрівського району Херсонської області, а вже у 1994 році прийняв присягу у Великоолександрівському РВК. У період з 07.06.1991 року по 22.12.1991 року заявник працював мийником автоцистерн на Корсунь - Шевченківському маслозаводі (м. Корсунь- Шевченківський, Корсунь-Шевченківський р-н, Черкаська обл.). Сукупність вищенаведених обставин підтверджує факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року. Крім того, у 2001 році [PERSON] одержав ідентифікаційний номер [NUMBER] , виданий Смілянською ОДПІ. Починаючи з 2022 року [PERSON] проходить військову службу та приймає безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії). З 23 жовтня 2024 року заявник перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] у [ADDRESS] . У 2019 році [PERSON] звертався до Корабельного відділу у місті Херсон УДМС Херсонської області із заявою щодо встановлення особи у зв`язку із втратою паспорта. Проте, внаслідок проведеної перевірки встановлено особу [PERSON] , але не встановлено належності до громадянства України. 28 жовтня 2025 року [PERSON] звернувся до Надвірнянського відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби щодо документування паспортом громадянина України взамін втраченого паспорта громадянина колишнього СРСР (зразка 1974 року). Однак у такому йому було відмовлено, з огляду на необхідність підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року. З огляду на вищенаведене, з метою реалізації свого права на громадянство України, заявник просить встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17.11.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку окремого провадження. 05.12.2025 представник заінтересованої особи Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби через систему «Електронний суд» подала до суду заяву, в якій зазначила, що у Західному міжрегіональному управлінні Державної міграційної служби немає документів та відомостей, які б підтверджували постійне проживання заявника в Україні станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, заявник зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. У судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав заявлені вимоги, з підстав, зазначених у заяві, просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що у 1977 році він разом з батьками переїхав до Херсонської області. Після служби в армії, повернувся в Україну на початку 1991 року. Жив в м. Сміла Черкаської області у тітки та дядька, дядько помер, тітка виїхала до рф. Під час проживання у Черкаській області познайомився з майбутньою дружиною. З червня по грудень 1991 року працював на [INFO] . В кінці 1991 року звільнився та поїхав до брата у Херсонську область. Спочатку працював на будівництві, потім влаштувався на військову службу, проживав у військовому містечку. На тепер брат загинув. У 1994 році він втратив паспорт зразка УРСР, після чого як на посвідчення своєї особи користувався військовим посвідченням. У 2001 році отримав ідентифікаційний номер в м. Сміла Черкаської області. З 2019 року намагався отримати паспорт громадянина України. З 1991 року він постійно проживає на території України, спочатку в Херсонській, потім в Черкаській областях. З 2022 року приймав безпосередню участь у бойових діях. Представник заявника - адвокат Думич О.І. підтримала заявлені вимоги з підстав, зазначених у ній, просила суд задовольнити заяву. Зазначила, що за період з червня по грудень 1991 року [PERSON] працював на Корсунь-Шевченківському маслозаводі, та проживав на території Черкаської області, паспорт зразка УРСР він втратив у 1994 році, у 2001 році заявник отримав ідентифікаційний номер як громадянин України. За отриманням паспорту заявник у жовтня 2025 звертався до Надвірнянського відділу ДМС, але йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. На теперішній час проходить військову службу. Встановлення факту потрібно заявнику для реалізації своїх соціальних прав. Представник заінтересованої особи - Гольонко О.А. зазначила, що у Західному міжрегіональному управлінні Державної міграційної служби відсутні документи та відомості, які б підтверджували постійне проживання заявника в Україні станом на 24 серпня 1991 року. Рішення просила прийняти на розсуд суду, якщо заявник доведе обставини, зазначені ним у заяві. В судовому засіданні в режимі відео конференції свідок [PERSON] , пояснила, що з [PERSON] вона познайомилася в червні 2021 року на дискотеці, після чого вони почали зустрічатися як пара, проводили разом багато часу. В цей період заявник проживав у м. Сміла у тітки з дядьком, працював на Корсунь-Шевченківському маслозаводі мийником автоцистерн. В кінці року він звільнився з заводу, працював на будівництві, потім поїхав до брата у Херсонську область, там поступив на військову службу. У 1994 році вони одружились, в 1995 у них народився син. Після того як шлюбні стосунки були припинені, [PERSON] сплачував аліменти, приїжджав до сина, підтримував його. Після початку страшної війни вони знову відновили свої стосунки. [PERSON] в режимі відео конференції суду надала покази про те, що заявник є чоловіком її сестри. Сестра познайомила їх влітку 1991 року, вони разом проводили час, зустрічалися, їздили один до одного у гості. На той період вона вже проживала окремо від батьків. [PERSON] з сестрою часто приходили до них в гості, разом святкували свята, влітку ходили на річку. Заявник на той час працював на Корсунь-Шевченківському маслозаводі, проживав у м. Сміла у своїх родичів. Після весілля сестра з [PERSON] жили трохи у батьків у Корсунь-Шевченківському, а потім переїхали до м. Черкаси. Пізніше заявник переїхав до Херсонської області, служив, сестра до нього у військове містечко їздила, він сину подарунки передавав. Вислухавши пояснення заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] у с. Придорожне Успенського району Павлодарської області Республіки Казахстан, що підтверджується довідкою про народження Управління юстиції Успенського району, довідкою адресного бюро ОАСБ м. Херсон (а.с.7.18). Заявник [PERSON] був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданий 13.11.1984 року Великоолександрівським РВВС Херсонської області (по досягненню віку), що підтверджується інформацією УДМС України в Херсонській області (а.с.21). З 18.11.1986 по 15.07.1989 проходив слжбу в Радянській Армії, що підтверджується записами у військовому квитку серії [NUMBER] ( а.с.12). З 07.06.1991 по 22.12.1991 працював мийником автоцистерн на Корсунь-Шевченківському маслозаводі, про що свідчать копія наказу від 07.06.1991 року №46-к про прийняття на роботу; копія наказу від 22.12.1991 року №109-к про звільнення, з книги наказів з кадрів Корсунь-Шевченківського молокозаводу (а.с.9-10) 08 жовтня 1994 року заявник [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 08.10.1994 (а.с.47 зворот). Відповідно до свідоцтва про народження син [PERSON] та [PERSON] [PERSON] народився [INFO] у м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області (а.с.48). З 01.08.1994 [PERSON] проходив військову службу в різних військових частинах на території України (а.с.6,11-16). 05.10.2001 року [PERSON] одержав ідентифікаційний номер [NUMBER] , довідка про присвоєння якого видана Смілянською ОДПІ (а.с.17). У 2019 році [PERSON] звернувся до Корабельного відділу у місті Херсон УДМС Херсонської області із заявою щодо встановлення особи у зв`язку із втратою паспорта. Проте, у довідці №371/6511/11 від 14.02.2019 зазначено, що внаслідок проведеної перевірки встановлено особу [PERSON] , але не встановлено належності до громадянства України (а.с.25, 47). Як слідує із змісту заяви встановлення факту проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України заявнику необхідно для отримання паспорту громадянина України. 28 жовтня 2025 року заявник [PERSON] звернувся до Надвірнянського відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби щодо документування паспортом громадянина України взамін втраченого паспорта громадянина колишнього СРСР (зразка 1974 року) (а.с. 44). Однак, у видачі паспорту громадянина України йому було відмовлено, з огляду на необхідність підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року, та рекомендовано звернутися до суду для встановлення юридичного факту постійного проживання, що підтверджується листом Надвірнянського відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби «Про надання інформації» від 05.11.2025 (а.с.21,45-46,49). Відповідно до довідки, виданої в/ч [NUMBER] штаб-сержант [PERSON] приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) у період з 08.04.2022 по 10.01.2023 (а.с.19). Відповідно до довідки, виданої в/ч [NUMBER] штаб-сержант [PERSON] дійсно в період з 10.05.2024 по 02.06.2024, з 18.06.2024 по 31.07.2024, з 03.08.2024 по 21.08.2024, з 15.09.2024 по 25.09.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с.20). Згідно довідки в/ч [NUMBER] штаб-сержант [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 23 жовтня 2024 року в м. Надвірна (а.с.22). Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Як встановлено ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вiльно пересуватися i обирати собі місце проживання у межах кожної держави; кожна людина має право покинути будь-яку країну, включаючи й свою власну, i повертатися у свою країну. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України»(13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і, залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, зі змінами, суд повинен навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлені факти. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 № 215. Згідно з п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 або проживання в Україні за станом на 13.11.1991. Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом 24.08.1991 постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24.08.1991. Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення, оскільки необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, та не порушує прав та інтересів інших осіб, в тому числі прав заінтересованої особи, враховуючі наявність доказів на підтвердження факту постійного проживання на території України впродовж життя та зокрема станом на 24.08.1991, суд вважає, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, та

Outcome: approved