Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеним позовом до [PERSON] , Першої київської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна, про зняття арешту з нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , накладений на підставі: повідомлення 115/10 від 20.05.1998 народного суду Мінського району м. Києва( Мінського районного суду м. Києва). Вимоги позову мотивує тим, що позивач зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS] , яка належала на підставі свідоцтва про право власності на житло [PERSON] . Після його смерті під час оформлення спадкових прав на вказану кватиру виявилось, що на квартиру було накладено арешт. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру було накладено арешт на підставі повідомлення 115/10 від 20.05.1998 народного суду Мінського району м. Києва. В провадженні суду знаходилась кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] , який є сином позивача. Проте він ніколи не був власником квартири, лише зареєстровано його місце проживання за вказаною адресою. По кримінальній справі було прийнято рішення, проте арешт не було скасовано. Згідно відповіді № 3186/01-16 від 28 травня 2024 року Першої київської державної нотаріальної контори вбачається, що відповідно до номенклатури справ термін зберігання процесуальних документів на підставі яких були накладені (зняті) арешти (заборони) на майно включно до 2001 року складав три роки, тому надати копію документів на підставі яких було внесено обтяження за 2000 рік не має можливості, у зв`язку з відсутністю документів. У відповідь на адвокатський запит 26.05.2025 Оболонський районний суд м. Києва повідомив про те, що матеріали кримінальної справи стосовно [PERSON] , знищено за минуванням терміну зберігання, тому не вбачається за можливе надати копії документів на підставі яких було накладено арешт майна [PERSON] . Окрім того відомості в АСВП про виконавче провадження стосовно вище вказаного майна також відсутні. Отже, виходячи з вищенаведеного позивач на даний час фактично позбавлена можливості оформити спадкові права на квартиру [ADDRESS] , зважаючи на наявність арешту. Представник позивача до судового засідання надала заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Відповідач до судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, просить постановити рішення. яким позов задовольнити. Представник третьої особи до судового засідання надав заяву про розгляд справи без участі їхнього представника. Судом на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів встановлено наступні фактичні обставини. Як вбачається в свідоцтва про право власності на житло від 27.07.1994року, квартира [ADDRESS] , належала [PERSON] . [PERSON] , [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті під час оформлення спадкових прав на вказану кватиру виявилось, що на квартиру було накладено арешт. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру було накладено арешт на підставі повідомлення 115/10 від 20.05.1998 народного суду Мінського району м. Києва. В провадженні суду знаходилась кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] , який є сином позивача. Проте він ніколи не був власником квартири, лише зареєстровано його місце проживання за вказаною адресою. По кримінальній справі було прийнято рішення, проте арешт не було скасовано. Згідно відповіді № 3186/01-16 від 28 травня 2024 року Першої київської державної нотаріальної контори вбачається, що відповідно до номенклатури справ термін зберігання процесуальних документів на підставі яких були накладені (зняті) арешти (заборони) на майно включно до 2001 року складав три роки, тому надати копію документів на підставі яких було внесено обтяження за 2000 рік не має можливості, у зв`язку з відсутністю документів. У відповідь на адвокатський запит 26.05.2025 Оболонський районний суд м. Києва повідомив про те, що матеріали кримінальної справи стосовно [PERSON] , знищено за минуванням терміну зберігання, тому не вбачається за можливе надати копії документів на підставі яких було накладено арешт майна [PERSON] . Відомості в АСВП про виконавче провадження стосовно вище вказаного майна також відсутні. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ст.. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Відповідно до ст.. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права та набути у власність дане нерухоме майно, а відповідач ніколи не був власником квартири, лише зареєстровано його місце проживання за вказаною адресою, а судом не вчинено дій щодо скасування даних заходів, суд вважає правильним здійснити захист прав позивача шляхом звільнення його з-під арешту. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved