Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю - будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що з січня місяця 2010 року по цей час позивач з сім`єю проживаю в [ADDRESS] . Зареєстрований за цією адресою з 26.07.2011. Первісним власником будинку з 1961 року був [PERSON] , який в цьому ж році продав його [PERSON] . З 03.04.1971 в домоволодінні проживала [PERSON] разом зі своїми дітьми, яка була власником домоволодіння, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину після смерті її сестри [PERSON] . 20.11.1972 [PERSON] вирішила змінити місце свого мешкання та разом з дітьми переїхала на постійне місце проживання до свого чоловіка за адресою [ADDRESS] , який збудував новий будинок та на той час жив окремо від сім`ї. Після зміни місця проживання, [PERSON] за усною домовленістю продала будинок по [ADDRESS] [PERSON] , яка з сім`єю мешкала в будинку до 02.04.1975 без оформлення права власності на нього. За наявними даними, в подальшому будинок був придбаний настоятелем храму УПЦ селища Кегичівка [PERSON] , померлим в 2018 році, який придбав житловий будинок для своєї сім`ї. За даними державного реєстру про право власності на житловий будинок, а ні [PERSON] , а ні [PERSON] у встановленому законодавством порядку не зареєстрували право власності на себе та вважали себе його господарями та користувалися ним на свій розсуд. В 2010 році при спілкуванні з [PERSON] , останній запропонував позивачу придбати у нього будинок, пообіцявши, що всі документи на нього він має і після сплати грошової суми, він допоможе у переоформленні права власності на будинок на позивача як нового власника. 15 січня 2010 року в храмі селища Кегичівка в присутності свідків позивач передав [PERSON] грошову суму в розмірі 10000 гривен в рахунок купівлі у нього домоволодіння, про що останнім була складена відповідна розписка і передана позивачу. З того ж часу позивач разом з сім`єю почали робити ремонт будинку, яке було в занедбаному стані та проживати в одній з кімнат, яка була придатна для проживання. Протягом всього часу позивач неодноразово звертався до [PERSON] з проханням про перереєстрацію будинку, але [PERSON] посилаючись на свою зайнятість постійно обіцяв, що документи на будинок знаходяться у нього і у вільний час він займеться нотаріальним оформленням договору купівлі-продажу будинку. Запевняв позивача, що це тепер мій будинок і може робити в ньому необхідні роботи та проживати в ньому. Проживаючи в домоволодінні з 2010 року, часу купівлі у [PERSON] , позивач проживав в будинку через відсутність особистого житла та зважаючи на його занедбаність і практичну відсутність можливості проживання в ньому, поступово почали проводити повну реконструкцію будинку, проводили капітальний ремонт будівель за свої кошти, впорядковували територію, був проведений газ, вода та зроблені інші речі, які стосуються підтримання життєдіяльності споруд та благоустрою території. На ім`я позивача були складені договори про надання послуг з газопостачання та електроенергії, за які позивач регулярно сплачував раніше і продовжує сплачувати по цей день. В підприємстві Кегичівського БТІ домоволодіння перебуває на обліку і позивач зазначений в ньому як власник, на його ім`я виготовлений технічний паспорт, де також зазначено, що замовником технічної інвентаризації на житловий будинок за адресою [ADDRESS] є позивач. До цього часу його сім`я живе в будинку і позивач є його формальним власником, за власні кошти збудував прибудови, провів повне перепланування будівлі, замінив покрівлю будинку, збудував огорожу та провів благоустрій подвір`я та прилеглої території до нього. В 2018 році [PERSON] помер, позивач звертаючись до його дружини, отримав відмову на оформлення документів на будинок від неї з посиланням на те, що вона не володіє будь-якою інформацією про правовстановлюючі документи на будинок та не має їх після смерті чоловіка. Також, згідно з даних Кегичівської селищної ради Харківської області цей житловий будинок у комунальній власності ради не перебуває, дані про власника будинку та земельної ділянки, на якій він розташований також відсутні і радою не вживалися заходи щодо визнання житлового фонду відумерлою спадщиною у відповідності до законодавства України. Крім того, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, відсутні дані про власника даного домоволодіння та обтяжень щодо нього. Зважаючи на ці обставини, позивач вважає, що без звернення до суду за поновленням його прав, не має іншої можливості зареєструвати право власності на нерухоме майно, яким позивач відкрито та безперешкодно володіє. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2025 року позовну заяву було залишено без руху, наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 29.09.2025 представник позивача подав заяву на усунення недоліків позовної заяви та додав відповідні документи. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 30 вересня 2025 року провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Задоволено клопотання про витребування доказів. Зобов`язано Берестинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Берестинському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надати до суду: витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про реєстрацію смерті громадянки [PERSON] [INFO] , яка за останніми наявними даними на день смерті в 1990 році проживала [ADDRESS] ; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про реєстрацію смерті громадянина [PERSON] [INFO] , який на день смерті [INFO] проживав вул. Миру смт. Кегичівка Кегичівського району Харківської області. Зобов`язано державного нотаріуса Зачепилівської державної нотаріальної контори Харківської області Терещенко Ліну Олексіївну надати до суду витяг зі Спадкового реєстру щодо реєстрації спадкової справи після смерті [PERSON] [INFO] , на день смерті проживаючої за адресою: [ADDRESS] . 14.10.2025 від Берестинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Берестинському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшла витребувана судом інформація. 28.10.2025 від державного нотаріуса Зачепилівської державної нотаріальної контори Харківської області Терещенко Ліни Олексіївни надійшла витребувана судом інформація. 11.11.2025 ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області підготовче провадження у справі було закрито та справа призначена до розгляду по суті. Представник позивача адвокат Доценко Ю.Г. в судовому засіданні 09.12.2025 позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач Кегичівська селищна рада Харківської області явку представника в судове засідання не забезпечила, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку. На адресу суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника за наявними в ній матеріалами, у вирішенні спору покладається на розсуд суду та за наявності законних підстав не заперечує проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд ухвалює судове рішення про наступне. Як вбачається із копії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № [NUMBER] від 26.04.1961 домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі рішення виконкому Кегичівської селищної Ради депутатів трудящих № 9 від 25.04.1961. Згідно копії договору купівлі-продажу від 17.06.1961, посвідченого державним нотаріусом Сахновщинської державної нотаріальної контори Щаблевою А.Т., [PERSON] , яка діяла за довіреністю від 06.06.1961, посвідченою Єршовській нотаріальній конторі Саратовської області від імені [PERSON] продала [PERSON] домоволодіння, розташоване за адресо: [ADDRESS] . З копії свідоцтва про право на спадщину від 03.04.1971, виданого державним нотаріусом Сахновщинської державної нотаріальної контори Харківської області Щаблевою А.Т., вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] спадок прийняла її сестра [PERSON] . До складу спадкового майна належав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав померлій згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Сахновщинською нотаріальною конторою 17.06.1961 за реєстром № 689 та зареєстрованого Лозівським тех. інвентар бюро 20.08.1961 по книзі № 3-72-371. Після отримання спадкового майна [PERSON] разом зі своєю родиною проживали у вказаному будинку та були в ньому зареєстровані, про що свідчать погосподарські книги № 31 та № 32 Кегичівської сільської Ради за 1971, 1972, 1973 роки. Також в погосподарській книзі № 31 Кегичівської сільської Ради за 1971, 1972, 1973 роки зазначено, що 20.11.1972 [PERSON] вибула на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Після зміни місця проживання [PERSON] за усною домовленістю продала будинок по [ADDRESS] [PERSON] , яка з сім`єю мешкала в зазначеному будинку до 02.04.1975 без оформлення права власності на нього, про що свідчить копія погосподарської книги за 1974-1975 роки. З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00054043757 вбачається, що [PERSON] , [INFO] померла [INFO] у віці 57 років в смт. Кегичівка, Кегичівського району Харківської області, про що складено актовий запис №32 від 10.04.1990. З інформації наданої Зачепилівською державною нотаріальною конторою Харківської області від 28.10.2025 №36201-16 вбачається, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 82885668 від 14.10.2025 після померлої [INFO] гр. [PERSON] спадкова справа не заведена. Спадкоємці з питання прийняття чи відмови від спадщини не звертались. Після смерті [PERSON] , в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] проживали різні особи, але право власності ні заким не було зареєстровано, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 441426216 від 29.08.2025. 15 січня 2010 року позивач придбав у [PERSON] будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] за 10000 гривень, про що свідчить копія розписки від 15.01.2010. З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00054043861 вбачається, що [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у віці 58 років в смт. Кегичівка, Кегичівського району Харківської області, про що складено актовий запис №95 від 13.11.2018. Після придбання будинку позивач разом зі своєю сім`єю почали проживати в спірному будинку, який знаходився в занедбаному стані та проживати в одній з кімнат, яка була придатна для проживання. Протягом всього часу позивач неодноразово звертався до [PERSON] з проханням про перереєстрацію будинку, але [PERSON] посилаючись на свою зайнятість постійно обіцяв, що документи на будинок знаходяться у нього і у вільний час він займиться нотаріальним оформленням договору купівлі-продажу будинку. Запевняв позивача, що це тепер його будинок і він може робити в ньому необхідні роботи та проживати в ньому. Проживаючи в домоволодінні з 2010 року, часу купівлі у [PERSON] , позивач проживав в будинку через відсутність особистого житла та зважаючи на його занедбаність і практичну відсутність можливості проживання в ньому, поступово почали проводити повну реконструкцію будинку, проводили капітальний ремонт будівель за свої кошти, впорядковували територію, був проведений газ, вода та зроблені інші речі, які стосуються підтримання життєдіяльності споруд та благоустрою території. На ім`я позивача були складені договори про надання послуг з газопостачання та електроенергії, за які позивач регулярно сплачував комунальні послуги. Позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 26.07.2011, про що свідчить довідка № 10-10/266/1 від 29.08.2025, видана Кегичівською селищною радою Харківської області. Також, на замовлення позивача [PERSON] , Комунальним підприємством «Кегичівське БТІ» 25.06.2025 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом, житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 69,6 м.кв., складається з: коридору, площею 10,8 м.кв., коридору, площею 6,1 м.кв., житлової кімнати, площею 11,2 м.кв., передпокою, площею 10,1 м.кв., житлової кімнати, площею 8,0 м.кв., ванни, площею 2,0 м.кв., кухні, площею 9,2 м.кв. та житлової кімнати, площею 12,2 м.кв. Згідно довідки № 04-09/2966 від 09.09.2025, виданої Кегичівською селищною радою Харківської області вбачається, що житловий будинок, розташований за адресою: розташований за адресою: [ADDRESS] у комунальній власності селищної ради не перебуває, данні про власника житлового будинку відсутні, данні про власника земельної ділянки відсутні, заходи щодо визнання даного житлового фонду відумерлою спадщиною відповідно до ст. 1277 Цивільного кодексу України не вживалися. Відповідно до довідки № 04-14/3055 від 16.09.2025, виданої Кегичівською селищною радою Харківської області вбачається, що відповідно до позачергової ІV сесії Кегичівської селищної ради VII скликання від 18 січня 2016 року № 57 «Про перейменування географічних об`єктів та назв вулиць, провулків, що знаходяться на території Кегичівської селищної ради», вулицю Щорса перейменовано на вулицю Грушеву. Згідно із підпунктом 5 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про порядок вирішення окремих питань адміністративно-територіального устрою України» від 28 липня 2023 року № 3285-ІХ, смт. Кегичівка з 26 січня 2024 року відноситься до категорії селища. Згідно постанови Верховної ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-ІХ, Красноградський район з 26 вересня 2024 року перейменовано на Берестинський район. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] була її тіткою по батьковій лінії. Повідомила, що тітка проживала в батьковій хаті, розташованій за адресою: [ADDRESS] , а коли її чоловік побудував новий будинок, вона разом з дітьми переїхала до нього на постійне місце проживання. Після переїзду тітка продала вказаний житловий будинок Зеленській, але офіційно будинок не переоформлювала. Після смерті [PERSON] , спірний житловий будинок був занедбаний, там ніхто не проживав. Потім, зі слів сусідів, цей житловий будинок придбав батюшка. Що було далі з цим будинком їй не відомо. Зазначила, що після смерті тітки ніхто спадок не приймав, на даний час спадкоємці відсутні, оскільки всі вже померли. Зазначила, що після смерті [PERSON] ніхто не претендував на спадок. Повідомила, що на даний час їй відомо, що позивач на даний час користується зазначеним житловим будинком, привів його в належний стан. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7.02.2014 року відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Пункт 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Крім цього, згідно п. 13 цієї ж Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), зроблено висновок про те, що «умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності». У постановах від 15.11.2022 у справі № 293/1061/21, від 15.06.2023 у справі № 359/8844/20, від 21.02.2024 у справі № 756/6953/2017 Верховний Суд зазначив, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3 статті 344 Цивільного кодексу України (постанови Верховного Суду від 06.08.2024 № 921/574/20 (921/420/22), від 09.07.2019 у справі № 920/999/16, від 05.06.2018 у справі № 924/925/17). Як встановлено судом, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] на момент смерті [PERSON] 09.04.1990 належав їй на праві приватної власності. Позивач [PERSON] не будучи обізнаним про належність зазначеного будинку на праві власності [PERSON] та про наявність чи відсутність спадкоємців після смерті власника будинку, заволодів ним без наявності будь-якої правової підстави володіння чужим майном, тобто не будучи спадкоємцем [PERSON] та не маючи відповідного договору на опосередковане передання йому майна у володіння (володіння та користування) без виникнення права власності. Після заволодіння чужим майном подальше володіння позивачем нерухомим майном мало ознаки безтитульного, тобто такого фактичного володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Вказаному твердженню відповідають встановлені обставини, що після заволодіння будинком, позивач протягом більше десяти років постійно користувався ним, однак будь яких дозвільних документів на право володіння, користування будинком не отримував, жодних договорів з приводу цього не укладав. Більш того, будинком він володіє починаючи з 15.01.2010 і по даний час відкрито, безперервно, не вчиняє жодних дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. На підставі наведеного, слід дійти висновку про те, що позивач добросовісно заволодів нерухомим майном житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , після смерті її власника, відкрито та безперервно володів вказаним майном протягом більше як десяти років, починаючи з 15.01.2010. Враховуючи наведене, а також ті факти, що за відсутності спадкоємців за законом та заповітом, орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, в порядку ст. 1277 ЦК України не звертався до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, на даний час подав до суду заяву про визнання позову, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і судом не встановлено обставин, які б зумовлювали обмеження або заборону набуття позивачем права власності за набувальною давністю, тому слід дійти висновку про доведеність позивачем обставин про набуття ним права власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю. У зв`язку із цим позовні вимоги слід задовольнити повністю, і враховуючи позицію сторони позивача понесені ним судові витрати у справі із відповідача не стягувати. Щодо дати судового рішення, суд зазначає, що оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, у відповідності до положень ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5, ч. 7 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи. Оскільки повне рішення виготовлено 22 грудня 2025 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 12 грудня 2025 року, датою ухвалення рішення є саме 22 грудня 2025 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Цей висновок суду узгоджується з висновком викладеним в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі справа № 1519/2-5034/11.

Outcome: approved