Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

21.05.2024 року через систему «Електронний суд» до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] (ел.пошта [INFO] , адреса [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), яка подана через представника Возікову Наталію Вікторівну, до відповідача держава-агресор російська федерація (103274, російська федерація, місто Москва, Краснопресненська набережна, буд.2. RUSSIAN FEDERATION код ISO RU/RUS 643) про стягнення моральної шкоди у розмірі 80 000 євро, які в еквіваленті дорівнюють 3425184,00 гривень (за курсом НБУ на дату подачі позовної заяви) на користь [PERSON] в рахунок відшкодування понесеної моральної шкоди. Також, стягнути з держави-агресора російська федерація грошові кошти у розмірі 50000,00 гривень на користь позивача в рахунок понесених судових витрат. Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2024 року вказану справу передано судді Гниличенко М.В. Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали на предмет відкриття провадження по справі, суддя прийшов до висновку, що на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 07.06.2024 рокупозовну заяву [PERSON] до держава-агресор російська федерація про стягнення моральної шкоди - було залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків поданої заяви - п`ять днів з дня отримання копії ухвали, в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною і повернута. 13.06.2024 року на виконання ухвали суду про залишення позову без руху, представником позивача було надано заяву про усунення недоліків, більшість доводів якої було зазначено у позові, проте суд вважає, що недоліки не було виправлено. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 17.06.2024 року позовну заяву [PERSON] повернуто позивачу з усіма доданими до неї документами, однак вказану ухвалу суду було оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.09.2024 року апеляційну скаргу представника [PERSON] вважати неподаною у зв`язку з несплатою судового збору та повернути апелянту. Позивачем на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 17.06.2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 30.09.2024 року було подано касаційну скаргу. Постановою Верховного суду від 19.02.2025 року ухвалу Одеського апеляційного суду від 30.09.2024 року було скасовано та передано на розгляд до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. Постановою Одеського апеляційного суду від 17.09.2025 року ухвалу Київського районного суду м.Одеси скасовано та цивільну справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 03.10.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до держава-агресор російська федерація про стягнення моральної шкоди. Розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час, дату і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128,131 ЦПК України. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Возікова Н.В. до судового засідання не з`явились, належним чином повідомлялись шляхом направлення судової повістки рекомендованим поштовим повідомленням та через систему «Електронний суд», будь-яких заяв з процесуальних питань до суду не надходило. Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Представник відповідача держава-агресор російська федерація (103274, російська федерація, місто Москва, Краснопресненська набережна, буд.2. RUSSIAN FEDERATION код ISO RU/RUS 643)до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду невідомі, правом на подання відзиву не скористався. Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 вказав, що в разі застосування деліктного винятку (наявність факту заподіяння шкоди) будь-який спір, що виник на території України в громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема РФ, може бути розглянутий і вирішений судом України як належним та повноважним судом. Суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Верховний Суд також встановив підстави для висновку про те, що починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства РФ в Україні запитів щодо згоди РФ бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням РФ збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з РФ у зв`язку з повномасштабною збройною агресією. З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією РФ проти України, чим порушено її суверенітет, отримання згоди РФ бути відповідачем у цій справі наразі є недоречним. Зупинення провадження у справі призведе до безпідставного зволікання з розглядом справи, що не сприятиме якнайкращому захисту інтересів позивача. У зв`язку з викладеним, суд не направляв запиту до відповідача для отримання згоди РФ бути відповідачем у цій справі. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , є громадянином України, його місцем народження є м.Тираспіль, Молдова, місце проживання - [ADDRESS] , що підтверджується відповідними доказами, які є в матеріалах справи./а.с.12,28,29/ Позов обґрунтовано тим, що 24.02.2022 року позивач опинився на грані життя та смерті, як й кожен з громадян України. Позивач до 24.02.2022 року вів спокійне життя, був законослухняним громадянином, постійно працював, самостійно заробляв гроші на власне життя, сплачував усі податки. Позивач мріяв, будував плани та ніяк не хотів кардинально змінювати власне життя, окрім особистого розвитку та благополуччя. Наразі позивачу під час кожної повітряної тривоги доводиться прямувати до найближчого бомбосховища, так як будинок не передбачає укриття. Як і мільйони співгромадян, позивач вимушений не спати належним чином ночами, перебуває в постійній небезпеці. На фоні цього виникає психологічний тиск, стрес, душевне хвилювання, а також значне погіршення здоров`я та «відкриття» старих травмувань. Позивач має колосальний негативний вплив на власний душевний та фізичний стан внаслідок загальновідомих противоправних дій відповідача, направлених проти життя та здоров`я, в тому числі [PERSON] . До позову позивачем надано численні медичні висновки та медичні обстеження, з яких вбачається погіршення стану здоров`я позивача. При цьому позивач посилається на норми ст.3 Конституції України, якою встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У позові позивач зазначає, що його моральні страждання виражені в наступному - завдяки протиправним діям відповідача у позивача змінилося побутове життя, він вимушений була вийти із своєї «зони комфорту», жити постійно в небезпеці; постійні емоційні хвилювання та стрес вплинули на фізичний стан позивача, викликали фізичне недомагання, страждання та дискомфорт; позивач був вимушений витрачати власні гроші у більшій кількості (зокрема на лікування). Позивач просить суд об`єктивно врахувати все вищевказане ним та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 80 000 євро, яка може компенсувати його моральні страждання. Аналізуючи викладені у позові обставини, суд дійшов до висновку, що до виниклих спірних правовідносин слід застосувати наступні норми права. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Згідно з ч.1, п.п.8,9 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. До зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія (стаття 48 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України. 24.02.2022 Російська федерація здійснила широкомасштабну військову агресію проти України, що стало підставою для введення на території України з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Дана обставина не підлягає доказуванню згідно з ч.3 ст.82 ЦПК України. 02.03.2022 року збройну агресію рф проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від РФ негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей. 27.04.2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія РФ проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни. Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН. Здійснивши збройну агресію відносно України, РФ порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. Аналогічну позицію щодо непоширення на РФ судового імунітету при розгляді справ щодо відшкодування шкоди, завданої збройною агресією РФ проти України, викладено в постанові Верховного Суд від 14.04.2022 року у справі №308/9708/19, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2022 року у справі №635/6172/17. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як слідує зі змісту ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. У даній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Проте, не усі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.12.2020 року в справі №752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01.09.2020 року у справі №216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення, право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Тобто, можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2024 року в справі №279/1834/22). Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007 року). При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 року в справі №487/6970/20, постанова Об`єднаної палати Верховного суду від 05.12.2022 року в справі №214/7462/20). Суд акцентує увагу на те, що при визначенні грошової компенсації моральної шкоди, завданої внаслідок військової агресії Російської федерації проти України, слід враховувати те, що: - дійсно внаслідок військової агресії Російської федерації проти України особа може зазнавати (зазнала) моральної шкоди; - законодавець в статті 23 ЦК передбачив відкритий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру грошової компенсації (характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості); - розмір грошової компенсації моральної шкоди завданій особі внаслідок військової агресії Російської федерації проти України може відрізнятися, залежно від того, на які обставини завдання моральної шкоди посилається позивач та які обставини враховані судом при визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди; - такими обставинами може бути, зокрема: смерть близьких осіб, каліцтво особи чи близьких осіб; місце проживання особи (різняться відчуття осіб, що проживають на території проведення бойових дій чи осіб далеко від цієї території); пошкодження або знищення рухомого майна; права які порушені внаслідок військової агресії російської федерації проти України тощо. До таких висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 20.06.2024 року у справі №216/5657/22. Суд зазначає, що усі справи про моральну шкоду, спричинену із війною, можна розподілити на декілька категорій: (а) справи, де моральна шкода пов`язана із втратою близької людини; (б) справи, де моральна шкода пов`язана із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я позивача; (в) справи, де моральна шкода пов`язана зі знищенням, пошкодженням, втратою майна або втратою доступу до майна; (г) справи, де моральна шкода пов`язана із внутрішнім переміщенням, або необхідністю покинути країну; (д) справи, де моральна шкода пов`язана із фактом війни як таким. Відносно категорій (а), (б) і (в), то в цих випадках наявність моральної шкоди, зазвичай, не викликає сумнівів, і єдиним проблемним питанням залишається питання обчислення розміру компенсації. Натомість, у категоріях (г) і (д) судами висловлюються різні позиції. Що стосується даної конкретної справи, то судом встановлено, що на підтвердження завданої моральної шкоди позивачем надано медичні висновки спеціалістів, ультразвукове дослідження внутрішніх органів, дуплексне сканування судин голови та шиї, ехокардіоскопія, томографія шийного відділу хребта, вказані обстеження здійснені у період 2022-2024 років, зокрема терапевтичним відділенням Комунальної установи МКЛ № 10 встановлено діагноз [PERSON] , який страждає на хронічну хворобу нирок, має артеріальну гіпертензію 2ст., також має дегенеративно-дистрофічні зміни шийного відділу хребта, проте вказаний діагноз та показники здоров`я знаходяться в межах вікової норми людини, звертаючи увагу на вік позивача 53 роки./а.с.13-26/ Суд зауважує, що війна дійсно позначилася на кожному українці, навіть люди, котрі не зазнали гірких утрат близьких, каліцтва чи іншого тілесного болю і не втратили власність - переживають непростий у психологічному плані досвід та моральні страждання. Безумовно суд визнає, що постійні емоційні хвилювання та стрес, пов`язані з війною, вплинули на стан здоров`я позивача. Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Тому, суд встановлює факт порушення прав позивача у вигляді наявності моральної шкоди, проте нормативно на законодавчому рівні не встановлено мінімальний та максимальний розміри моральної шкоди та методику його визначення. Відповідно до вимог «Правила суду компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду позивач зазначив, що саме внаслідок збройної агресії РФ проти України, він зазнав значної моральної шкоди, яка полягає в тому, що завдяки протиправним діям відповідача у позивача змінилося побутове життя, він вимушений був вийти із своєї «зони комфорту», жити постійно в небезпеці; постійні емоційні хвилювання та стрес вплинули на фізичний стан позивача, викликали фізичне недомагання, страждання та дискомфорт. Суд вважає, що грошове відшкодування на користь позивача є необхідним, при цьому суд здійснює оцінку на засадах справедливості, яка перш за все передбачає об`єктивний аналіз того, що є справедливим, чесним та розумним відповідно до конкретних обставин справи, включаючи не лише позицію позивача а й загальний контекст ситуації, в якому відбулося порушення прав позивача, у сукупності з іншими негативними наслідками, які виникли внаслідок військової агресії російської федерації проти України. Отже, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, істотність порушення його конституційних прав, вимушених змін у його житті, спричинених наслідків та їх невідворотність, суд приходить до переконання про стягнення з відповідача на користь позивача завданої моральної шкоди у розмірі 200000 грн., що є достатнім та справедливим розміром компенсації за заподіяну позивачу шкоду. Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (стаття 524 ЦК України). Тлумачення частини другої статті 524 ЦК України свідчить, що учасники цивільного обороту можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті в договорі. Підстав для допустимості визначення відшкодування (компенсації) шкоди в іноземній валюті, окрім випадків якщо зокрема, її викрадено, чинний ЦК не містить. Підстави для визначення еквіваленту завданої позивачу моральної шкоди в іноземній валюті також відсутні з огляду на приписи ч. 1 ст. 533 ЦК України. Таким чином еквівалент визначається в гривні. Також позивачем у позові заявлено до відшкодування понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 50000,00 грн. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Однак, як вбачається, позивачем в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано до позову жодного доказу на підтвердження звернення та отримання професійної правничої допомоги пов`язаної з даною справою, як і доказів на понесення позивачем витрат на дану допомогу в сумі 50000,00 грн. Позивачем або її представником не заявлялось під час розгляду справи та до закінчення її розгляду заяв про надання доказів на підтвердження відповідних витрат після ухвалення судового рішення по справі. За наслідком чого, суд вважає вимогу позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 50000,00 грн. необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно пункту 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Враховуючи викладене, з відповідача в дохід держави України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2000,00 грн.

Outcome: partial