Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

04.03.2025р. [PERSON] звернувся до суду з позовом (уточненим 19.03.2025р.) до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно її дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2019 року мати дітей [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, а саме: не виявляє щодо них батьківської турботи та піклування, не відвідує їх, не дбає про них, не піклується про духовний та моральний розвиток дітей, їхнє навчання в шкільному закладі, не цікавиться долею, станом здоров`я та потребами дітей, не забезпечує одягом, взуттям та гігієнічними засобами. З часу народження дітей батьки спільно не проживають, а діти проживають із батьком по [ADDRESS] . Під час судового розгляду позивач позов підтримав з підстав, наведених у ньому, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - органом опіки та піклування виконавчого комітету Шосткинської міської ради подано заяви, в яких представник позов підтримала у повному обсязі і просила розгляд справи проводити за своєї відсутності /а.с. 37, 68, 81, 92, 95, 106/. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, із заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталась, відзиву не надала. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 10 грудня 2025 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши позивача, свідків, дітей, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.03.2023р. /а.с.6/, батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.03.2023р. /а.с.7/, а також батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.03.2023р. /а.с.8/. Копіями повних витягів №00050387510 /а.с.42-44/, №00050387751 /а.с.45-47/, №00050387370 /а.с.48-50/ від 01.04.2025р. з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, виданого Шосткинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, підтверджується наявність у вказаному реєстрі актового запису № 400, 529 та 399 відповідно щодо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У всіх актових записах наявні відомості про визнання [PERSON] батьківства від 07.03.2023р., що були внесені на підставі відповідних заяв. З матеріалів справи встановлено, що на даний час діти сторін проживають із батьком [PERSON] . Так, згідно з актом про підтвердження проживання громадян від 27.01.2025р. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] /а.с.12/, там же зареєстрований і позивач /а.с.10/. Вирішуючи питання про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За вимогами ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, крім іншого, вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з частинами 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Рішенням виконавчого комітету Шосткинської міської ради №203 від 25.06.2025р. затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] /а.с.76, 82/. З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Шосткинської міської ради, який є додатком до вказаного рішення, вбачається, що матір дітей - [PERSON] самоусунулась від виховання та утримання дітей, стосунків із дітьми не підтримує, участі в їхньому житті не примає, матеріально не допомагає. Не цікавиться долею дітей, їх станом здоров`я. Представник поліції, начальник сектору ювенальної превенції відділу превенції Шосткинського районного управління поліції в Сумській області Фіцколінець О.С., яка є членом комісії з питань захисту прав дитини, підтвердила, що мати дітей дійсно зникла безвісті і на початку 2024 року розшукувалась поліцією. Була знайдена, доставлена додому, але знов почала бродяжить. Зважаючи на вказане, орган опіки та піклування дійшов висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей. /а.с. 77, 83/. Оцінюючи обґрунтованість вказаного висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та відповідність такого висновку інтересам її дітей, суд враховує роз`яснення, викладені у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», за змістом яких позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до листа №135 від 18.02.2025р., виданого Комунальним закладом Сумської обласної ради «Шосткинський ліцей спортивного профілю», [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є учнями 8 класу даного закладу. Оформленням на навчання до ліцею дітей займались батьки [PERSON] та [PERSON] . З початку навчання дітей батьки тісно співпрацювали з класним керівником та вихователем, цікавились навчанням дітей, разом відвідували батьківські збори. Але з часом, протягом 2022/2023 навчального року матір дітей [PERSON] перестала цікавитись навчанням дітей, на телефонні дзвінки не відповідала, впливу на навчання дітей не мала, діти знизили рівень навчальних досягнень. [PERSON] в цей час боронив Україну. З часом батько дітей повернувся додому та в подальшому постійно тісно співпрацював з класним керівником, цікавився навчанням дітей, їх досягненнями, відвідував онлайн батьківські збори, в повному обсязі забезпечував дітей шкільним приладдям, спортивною формо, взуттям для занять фізичною культурою та спортом. Діти завжди мають охайний вигляд, забезпечені одягом та взуттям відповідно до пори року. [PERSON] регулярно цікавиться успіхами в навчанні та поведінкою дітей, підтримує комунікативний зв`язок з педагогами закладу, під час дистанційного навчання, в умовах воєнного стану створив умови для онлайн навчання дітей. Разом з тим, матір дітей [PERSON] за час навчання дітей у ліцеї з`явилась один раз у вересні 2024 року за проханням батька дітей для того, щоб отримати ноутбуки для навчання дітей ( [PERSON] на той час працював та не міг їх отримати). Станом на лютий 2025 року [PERSON] навчанням дітей не цікавиться, питання щодо навчання дітей вирішує їх батько /а.с.13/. З копій характеристик, наданих комунальним закладом Сумської обласної ради «Шосткинський ліцей спортивного профілю», вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] навчаються у даному освітньому закладі з 01.09.2018 року. За результатами 2023/2024 навчального року мають достатній рівень навчальних досягнень, навчаються не в повну міру своїх сил, можуть мати бали вищого рівня, а тому потребують контролю з боку дорослих. При цьому заклад відвідують систематично, пропусків занять не допускають, дотримуються правил поведінки для учнів, в спілкуванні з однокласниками товариські, з розумінням сприймають критику та зауваження педагогів. Діти приймають участь у позакласній роботі, [PERSON] та [PERSON] беруть участь у колективних творчих конкурсах на рівні закладу. Вихованням дітей в основному займається батько [PERSON] . Останній відвідує навчальний заклад, цікавиться їх навчанням та поведінкою, проводить роботу з дітьми щодо підвищення рівня їх навчальних досягнень. Діти охайно одягнені, забезпечені необхідними канцелярськими приладдями та засобами індивідуальної гігієни /а.с.14, 15, 16/. Наведені обставини узгоджуються із показами свідків. Так, дитина [PERSON] допитаний як свідок в судовому засіданні 19.11.2025р. пояснив, що коли його батько був на війні матір іноді не ночувала вдома, час від часу була п`яна. Відносини з нею погані, з нею не спілкується, вона постійно каже неправду. Номера телефону матері у дитини немає, вона йому не дзвонить і не пише, ніякого спілкування не підтримує. Востаннє телефонувала з якимось незрозумілим чоловіком, казала, що діти їй не потрібні. Спілкуватись далі із матір`ю не хоче, допомоги ніякої від неї немає. На день народження мама не привітала, навчанням вона зовсім не цікавиться. Мама більше року не проживає з дітьми, вона просто взяла і пішла, ніяких сварок, конфліктів не було. На той момент вона не повідомляла куди їде, потім її батько із сестрою знайшли в Києві, вона не схотіла ні з ким розмовляти. Раніше вона йшла з дому, але ненадовго, зазвичай на пару днів. Вона ніким із дітей не цікавиться. Наразі номеру телефону її немає. Коли був, телефонували, але слухавку ніхто не брав. Колись відповіла, то наговорила всілякі неприємні речі і кинула слухавку. Востаннє бачив матір приблизно 3 місяці тому, вона прийшла мовчки, забрала свої речі і пішла. Ніяких перешкод у спілкуванні батько не чинив, вона знала, за якою адресою усі жили. Зазначив, що ображений на неї та не хоче з нею спілкуватись. Вважав за можливе позбавити матір батьківських прав. Дитина [PERSON] допитана як свідок в судовому засіданні 10.12.2025р. пояснила, що бачила матір востаннє приблизно півроку тому, вона з дітьми не спілкується, жодної уваги чи грошей від неї немає. Зазначила, що вона з батьком приїхали в Київ в липні 2025 року, пішли до хостелу, де вона живе, двері відкрив якийсь чоловік, а матір не хотіла навіть виходити. Зазначила, що до 13 років вони жили з матір`ю, але вона не була вдома постійно, час від часу йшла кудись на декілька днів, в основному вихованням займалась бабуся із батьком. Мама хоч і жила разом, але не турбувалась, часто випивала, в школу її водив тато. Матір намагалась влаштуватись на роботу, але її постійно звільняли через випивку. Мама зникла з життя дітей приблизно півроку тому, поїхала в Київ. Поїхали з батьком її шукати, бо хотіли з`ясувати, чого вона пішла з родини, а коли знайшли, то вона не захотіла розмовляти. За весь час, що її не було, вона не телефонувала, батько її розшукував через поліцію. З того часу і дотепер вихованням дітей займається бабуся із татом. Жодних перешкод у спілкуванні з матір`ю батько не створював. Позов підтримала, зазначила, що погоджується з тим, щоб відповідача позбавили батьківських прав. Дитина [PERSON] допитана як свідок в судовому засіданні 10.12.2025р. пояснила, що бачила матір востаннє більше ніж півроку тому, вона не допомогає жодним чином, не забезпечує, навчанням не цікавиться, з дітьми не спілкується, будь-яких контактів не підтримує. Зазначила, що спілкуватись з матір`ю не хотіла би. Спочатку, приблизно до 13 років, вона жила з татом і мамою, в той час коли жили з матір`ю, та постійно пила, час від часу матір йшла з дому. Також матір весь час виганяли з роботи, бо вона пила. До дітей їй було байдуже, тому вона кидала їх. Після того як матір пішла, вона не хотіла навіть спілкуватись. Причин такої своєї поведінки вона не пояснювала. Жодних перешкод зі сторони батька чи бабусі не було. За відсутності матері дітьми опікувались батько із бабусею. Позов підтримала, зазначила, що погоджується з тим, щоб відповідача позбавили батьківських прав. Свідок [PERSON] (матір позивача, бабуся дітей) в судовому засіданні 19.11.2025р. повідомила, що відповідач постійно залишала дітей, коли сина не було з якоїсь причини вдома, діти самі ночували, ходила п`яна постійно. Свідок водила відповідача по установах, щоб оформити дитячі кошти, допомагала відповідачу влаштовуватись на роботу, однак через деякий час її виганяли за п`янку. Зазначила, що 14 років тому сторони почали жили разом, шлюб не укладали, жили погано, відповідач вже тоді не ночувала вдома. Ще в той час свідок бачила її з іншими чоловіками, вона постійно приїжджала п`яна. [INFO] народився [PERSON] , уся родина на той час жила зі свідком. Відповідач почала брехати, що піде у справах, в результаті пішла з дому на 2 дні, залишивши маленьку дитину. Батьки відповідача також дітьми ніколи не цікавились. Відповідач до дитини ставилась недбало. [INFO] вона народила дівчаток двійнят і навіть не сказала про це, оскільки на той час відповідач жила зі своїми батьками, бо посварилась із позивачем. Свідок дізналась про це через свою знайому, яка працювала у пологовому будинку. Після народження дівчат сторони почали проживати разом, в окремій квартирі, весь час вона жила із дітьми. Потім, коли позивач поїхав на заробітки, свідку телефонувала власник квартири, яку сторони на той час винаймали і сказала, що заходила до квартири, бачила, що відповідач залишила самих дітей в занедбаному стані, голодних, їм на той час було близько двох років. Відповідач з позивачем то сходились, то жили окремо. Діти в цей час жили то з матір`ю, то зі свідком. З початком школи, приблизно з 6 років діти жили зі свідком протягом 3 років, через те, що батьки змушені були заробляти кошти. Потім діти жили то у свідка, то у своїх батьків, оскільки сторони на той час підтримували відносини. 2 роки назад відповідач поїхала до Києва, зі слів сина на заробітки, однак жодних грошей від неї не надходило. Спочатку вона телефонувала дітям місяць-два, а зараз приблизно 1,5 роки вона взагалі самоусунулась від підтримування відносин з дітьми, не телефонує, не цікавиться, не допомагає нічим, зі святами, днями народження дітей не вітає. Жодних перешкод у спілкуванні матері з дітьми не було. Вказані обставини відомі свідку зі слів дітей та власних спостережень. Свідок [PERSON] (сестра позивача) в судовому засіданні 10.12.2025р. повідомила, що матір дітей більше року з дітьми не живе, не спілкується, ними не цікавиться. Ще до того як вона пішла із сім`ї назовсім, вона також йшла з дому на деякий час, брат звертався з цього приводу до поліції, але після того її поведінка не змінилась. Коли вже пішла, вона телефонувала і хотіла забрати речі, але в результаті вкрала в них кошти. Ще коли діти були маленькі, відповідач йшла з дому, залишала їх самих ночувати, вони були голодні. Коли відповідач сиділа вдома, то нічого не робила. На батьківські збори ходив батько дітей, робив з ними уроки. Свідок часто бувала в гостях у сім`ї позивача, спілкувалась з дітьми, тому вказані обставини їй добре відомі. Останній рік з дітьми жодних відносин матір не підтримує, діти намагались із нею зв`язатись, але спроби виявились марними. З урахуванням викладеного у сукупності, на підставі досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що відповідач, будучи матір`ю неповнолітніх дітей, не цікавиться життям та розвитком дітей, не бере участі у їхньому вихованні. Судом не встановлено, що відповідачеві будь-хто чинить перешкоди у належному виконанні батьківських обов`язків, що вказує на свідоме ухилення матері від їх виконання. Така поведінка матері не змінюється тривалий час. Суд розцінює поведінку відповідача як свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому висновок виконавчого комітету Шосткинської міської ради суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дітей та узгоджується з дослідженими під час судового розгляду доказами, в тому числі і показами свідків. Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON] , доньки [PERSON] , доньки [PERSON] , що в повній мірі буде відповідати інтересам дітей. Виключність підстав для такого рішення є доведеною. Водночас за приписами ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких підстав, суд вирішує стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, для кожної дитини, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ними повноліття. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved