Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] , від імені якої діє [PERSON] , звернулася до суду з позовом до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, визначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , в якому після уточнення прохала: \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~визнати за [PERSON] право власності на частку земельної ділянки, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,1000 га, кадастровий № 5310137000:15:013:0059, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] ; \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~визнати за [PERSON] \~ право власності на 1/2 частку земельної\~ділянки, яка надана для індивідуального садівництва, загальною площею 0,0360 га, кадастровий № 5310137000:15:013:0060, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що [INFO] померла [PERSON] . [PERSON] є її спадкоємцем за заповітом. У 2012 році вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Звернувшись у до нотаріуса із заявою про оформлення спадщини на земельну ділянку, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.11.2024 року № 191/02-31 з підстав відсутності правовстановлюючих документів на землю спадкодавця та неможливості встановити склад спадкового майна (визначити частки померлої у праві спільної власності на земельну ділянку), оскільки за життя спадкодавець частку у праві спільної власності на землю не визначив. З цих підстав, звернулася до суду з позовом. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 05 серпня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року підготовче провадження закрито. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, остання надіслала до суду заяву про розгляд справи без їх участі (а.с.70). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час та\~місце розгляду\~справи через\~«Електронний су4д»\~(а.с.76), про причини неявки суд не повідомлено. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 77-78). Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що слідує із Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04 вересня 2011 року (а.с.20). [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] згідно заповіту, який посвідчено Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Москівець В.А. від 19.04.2007 року за № 1290 (а.с.17). Позивач звернулася до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Матвєєнко В.О. із заявою про оформлення спадщини, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.11.2024 року № 191/02-31 з підстав того, що спадкодавець за життя, разом із співвласниками, не визначали частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку, а тому видати свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку є неможливим (а.с.16). Із вказаної\~постанови приватного\~нотаріуса \~вбачається,\~що в\~нотаріальній конторі\~наявна спадкова\~справа після\~померлої [PERSON] за № 4 за 2012 рік. При цьому, в спадковій справі наявна заява від 23.02.2012 року за № 13 про прийняття спадщини від імені позивачки [PERSON] . Окрім цього, надійшли до матеріалів спадкової справи заяви про відмову від обов`язкової частки від дочок померлої [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, позивачка у справі [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину після спадкодавця [PERSON] , шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. До складу спадщини входить наступне майно, яке належало спадкодавцю: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та індивідуального садівництва за адресою: [ADDRESS] . Позивачка успадкувала та оформила спадщину на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що доводиться копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.12.2012 р. за № 1999 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.10.2013р. № 10221967 (а.с.22-23). При цьому, з правовстановлюючих документів, оформлених позивачкою на будинок, вбачається, що позивачка спадкує ідеальну частку в розмірі 1/2 житлового будинку. Спірні земельні ділянки за життя належали померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 19.03.2007 року серія ЯГ № 670919 (а.с.24). З даного Державного акту на право власності на земельну ділянку вбачається, що у власність [PERSON] та [PERSON] передається земельна ділянка загальною площею 0,1360 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, та індивідуального садівництва площею 0,0360 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є співвласницею спірних ділянок на праві спільної сумісної власності, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 19.03.2007 року серія ЯГ № 670920 (а.с.38). Окрім цього, [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) є співвласницею житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що доводиться свідоцтвами про право на спадщину від 24.01.1978 р., право власності зареєстровано від 21.06.1983 року на та (а.с.39-40) та Довідкою про укладений шлюб з [PERSON] від 17.03.2008 року № 551, з якої вбачається зміна прізвища з [PERSON] на [PERSON] (а.с.41). Оскільки згідно чинного законодавства земельна ділянка може мати лише одне цільове призначення, на запит нотаріуса було виготовлено технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та сформовано 2 окремі земельні ділянка: для будівництва та садівництва, як об`єкти цивільних прав, що доводиться витягами з ДЗК про земельну ділянку від 24.06.2025 року та 26.06.2025р. (а.с.25-37). Так,\~з витягу\~з ДЗК\~про земельну\~ділянку від\~24.06.2025\~р.\~вбачається, що земельна ділянка площею 0,1000 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, має кадастровий № 5310137000:15:013:0059, розташована за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] та [PERSON] . З витягу з ДЗК про земельну ділянку від 24.06.2025р. також вбачається, що земельна ділянка належить [PERSON] згідно Державного акту від 19.03.2007. При цьому, частка у праві власності не зареєстрована в Державному земельному кадастрі. З витягу з ДЗК про земельну ділянку від 26.06.2025 р. вбачається, що земельна ділянка площею 0,0360 га, яка надана для індивідуального садівництва, має кадастровий № 5310137000:15:013:0060, розташована за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] та [PERSON] . З витягу з ДЗК про земельну ділянку від 24.06.2025 р. також вбачається, що земельна ділянка належить [PERSON] згідно Державного акту від 19.03.2007. При цьому, частка у праві власності не зареєстрована в Державному земельному кадастрі. Відповідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ст.78 ЗК України, право власності на землю-це право володіти,користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. За приписами ч.9 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Частиною 1 ст.369, ч. 1,2 ст.372 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», якщо до вирішення спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно зі\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Положеннями\~ст.1216 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі вимог\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст.\~1277\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Зі змісту ч.ч.1,2\~ст.\~1220\~ЦК України слідує, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з п.г ч.1 ст.81, ст.131 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки також на підставі прийняття спадщини. Таким чином, [PERSON] має право на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] як єдиний спадкоємець, який прийняла спадщину. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 357 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Положеннями ч. 3 цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Враховуючи,\~що позивач\~ [PERSON] \~є спадкоємцем\~за заповітом\~після смерті\~ [PERSON] \~та їй\~ належить\~1/2 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] також є власником 1/2 часток вказаного житлового будинку, які розташовані на земельній ділянці площею 0,1000 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 5310137000:15:013:0059, за адресою: [ADDRESS] , та земельній ділянці площею 0,0360 га, яка надана для індивідуального садівництва, кадастровий № 5310137000:15:013:0060, розташована за адресою: [ADDRESS] , та належать [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, то заявлені ними позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та покладає їх на позивача, оскільки на їх розподілі вона не наполягала.

Outcome: approved