Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

11 квітня 2025 року адвокат Тарасенко В.І., яка є представником позивачки [PERSON] , звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до Очаківської міської ради, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 0388, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 06 грудня 1999 року, що посвідчений Очаківською філією Південної товарної біржі. Позовні вимоги представник позивачки обґрунтовувала тим, що 06 грудня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] , посвідчений Очаківською філією Південної товарної біржі за № 0388. Обидві сторони виконали всі умови договору, відповідач передав [PERSON] у власність зазначений вище будинок, а вона його прийняла та сплатила ціну обумовлену договором. У теперішній час вона не може зареєструвати право власності на вказаний будинок, оскільки укладений на біржі договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягав нотаріальному посвідченню. Посилаючись на викладене, представник позивачки просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 0388 від 06 грудня 1999 року посвідчений Очаківською філією Південної товарної біржі, який зареєстрований Очаківською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 20 грудня 1999 року за реєстровим номером 365. Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 грудня 2025 року неналежного відповідача Очаківську міську раду замінено на належного відповідача [PERSON] . Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивачки до суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі та без участі позивачки, в якій крім того, представник зазначила, що позов підтримують в повному обсязі та наполягають на його задоволенні. Відповідач, до суду викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а тому в силу ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи (а.с. 131). Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 06 грудня 1999 року між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] , посвідчений Очаківською філією Південної товарної біржі за № 0388, що підтверджується цим письмовим договором (а.с. 9). Під час укладення угоди сторони дійшли згоди про всі істотні умови цього договору та виконали всі зобов`язання одна перед однією, а саме [PERSON] було передано у власність вказане нерухоме майно, вона його прийняла та сплатила ціну цього майна обумовлену договором, що також підтверджується зазначеною вище копією договору. Як вбачається з реєстраційного посвідчення Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 20 грудня 1999 року за [PERSON] на підставі вказаного вище договору зареєстровано право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] (після перейменування Гетьманська) за реєстровим номером 365 (а.с. 10). Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 00053780413 від 24 вересня 2025 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 62-65). З копії спадкової справи № 1085/2008 наданої на запит суду державним нотаріусом Першої Очаківській державній нотаріальній конторі Миколаївської області вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] , який помер [INFO] , звернувся син померлого [PERSON] (зв. бік а.с. 80). Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року №1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно зі ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, що діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст. 227 ЦК України (1963р.), згідно з якою договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Враховуючи викладене, суд вважає, що на час укладання угоди мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, позивачка після набуття права на нерухоме майно в повному обсязі не може користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд і це є підставою для визнання угоди дійсною. За таких обставин позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Також, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки 1211 грн. 20 коп. судового збору, оплата яких підтверджується відповідною платіжною інструкцією (а.с. 1).

Outcome: approved