Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 06 жовтня 2012 року Ганно-Требинівською сільською радою Устинівського району Кіровоградської області, актовий запис №1. Позовна вимога обґрунтовується тим, що відповідач з часом змінила свої погляди на сімейне життя та ведення сумісного господарства, не працює, не має бажання працевлаштовуватись на роботу та не надає належної матеріальної допомоги на утримання сім?ї. Фактично на даний час позивач один працює та утримує сім?ю. Крім того, позивачу стало відомо, що відповідач [PERSON] покохала іншого чоловіка та в подальшому має наміри виїхати з дитиною до іншого міста для подальшого проживання і утворення сім?ї з іншим чоловіком. За таких обставин з липня 2025 року позивач припинив подружні стосунки з відповідачем та вважає, що через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів подальше сумісне життя і збереження сім?ї є неможливим. Позивач вважає, що шлюб між нимта відповідачем є формальним, оскільки особисті відносини між ними тривалий час мають негативний характер, а надання судом строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про місце, день і час розгляду справи повідомлявся у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України. Згідно письмової заяви, поданої до початку розгляду справи по суті, прохав суд розглянути справу без його участі. Позов підтримує в повному обсязі (а.с.30). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Про місце, день і час розгляду справи повідомлялась у порядку, передбаченому\~ст.128 ЦПК України. Згідно письмової заяви, поданої до початку розгляду справи по суті, прохала суд розглянути справу без її участі. Позов визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу з позивачем [PERSON] не заперечує. Відзив на позовну заяву подавати не буде. Прохає суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] » (а.с.31). У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України). Відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України, з огляду на письмові заяви сторін, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за їх відсутності та, з урахуванням визнання відповідачем позову, вирішення питання про ухвалення судового рішення в першому судовому засіданні. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом по справі встановлено, що між сторонами по справі 06 жовтня 2012 року Ганно-Требинівською сільською радою Устинівського району Кіровоградської області зареєстровано шлюб за актовим записом №1 (а.с.15). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова від 21 грудня 2007 року №11) проголошена Конституцією охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У відповідності до ст.112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З письмових пояснень позивача, викладених в позовній заяві, судом встановлено, що відповідач змінила свої погляди на сімейне життя та ведення сумісного господарства, не працює, не має бажання працевлаштовуватись на роботу та не надає належної матеріальної допомоги на утримання сім?ї. Відповідач має наміри виїхати з дитиною до іншого міста для подальшого проживання і утворення сім?ї з іншим чоловіком. З липня 2025 року сторони припинили подружні стосунки та через відсутність взаєморозуміння і спільних інтересів подальше сумісне життя і збереження сім?ї є неможливим. Особисті відносини між позивачем та відповідачем тривалий час мають негативний характер, а тому надання судом строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин. Судом встановлено, що за час, що минув з дня прийняття позовної заяви до розгляду та призначення першого судового засідання, сторони по справі не вживали жодних дій щодо примирення та збереження сім`ї з огляду на відсутність поданих ними суду відповідних письмових заяв з цього приводу. Наявності спірних питань щодо поділу майна, як спільної сумісної власності подружжя, та визначення місця проживання малолітнього сина, за відсутності відповідних заяв сторін, судом під час судового провадження також не встановлено. Відповідно до п.10 Постанови від 21 грудня 2007 року №11 передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. З урахуванням викладеного, судом зі змісту позовної заяви встановлено, що позивач [PERSON] не згоден на примирення, оскільки вважає, що шлюб між ним та відповідачем по справі припинив своє існування. Відповідач по справі [PERSON] згідно поданої до суду письмової заяви не заперечує проти задоволення позовних вимог, внаслідок чого суд приходить до висновку про наявність згоди кожного з подружжя на розірвання укладеного між ними шлюбу та недоцільність вжиття судом заходів, спрямованих на примирення сторін, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України є підставою для вирішення судом справи за наявними матеріалами. За змістом ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, приймаючи до уваги письмову заяву відповідача, суд приходить до висновку про те, що визнання відповідачем [PERSON] позову здійснено у процесуальній формі та порядку, що відповідають вказаним вище вимогам ч.1 ст.206 ЦПК України. Щодо наявності законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. З огляду на викладене, дослідивши зміст позовної заяви та інших матеріалів справи, суд приходить до висновку, що викладені в них обставини свідчать про: дійсну волю сторін, як подружжя, на розірвання укладеного між ними шлюбу; неможливість подальшого спільного сімейного життя сторін, як подружжя, а також наявність підстав вважати, що збереження шлюбу суперечитиме особистим інтересам сторін. Крім того, зі змісту ч.1 ст.21, ч.1 ст.24 СК України слідує, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої та проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. З огляду на зазначені вище правові норми, враховуючи, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад, а визначення законодавцем шлюбу «як сімейного союзу» засвідчує, що шлюб створює сім`ю та передбачає його договірну природу, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивач по справі [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач [PERSON] не надала суду заперечень проти задоволення позовних вимог і сторони по справі, як подружжя, не змогли налагодити відносини як до моменту подання позовної заяви до суду, так і під час судового провадження, то відмова суду в задоволенні позову про розірвання шлюбу буде примушенням сторін до шлюбу та шлюбним відносинам, що не відповідає моральним засадам суспільства та є неприпустимим. На підставі викладеного, встановивши обставини, якими обґрунтовується позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд, приймаючи до уваги визнання відповідачем [PERSON] позову, дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. При цьому судом не встановлено обставин, за яких визнання відповідачем позову суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Після розірвання шлюбу відповідачу, за її заявою, слід залишити прізвище « [PERSON] », що відповідає приписам ч.1 ст.113 СК України, якою закріплено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.5 ч.3 ст.2, ч.1 ст.13 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства належить диспозитивність, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач [PERSON] не має наміру стягувати з відповідача [PERSON] судові витрати у виді сплаченого ним судового збору (а.с.1, 4). З огляду на викладене, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, судом не здійснюється розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України. Інші витрати, пов`язані з розглядом справи, відсутні.

Outcome: approved