Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

До Шевченківського районного суду міста Дніпра у травні 2024 року надійшов вищезазначений позов в якому позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 08.04.2020, що станом на 26.03.2024 становить 11354,31 грн. та складається з: 11354,31 грн. - заборгованість за тілом кредита. Ухвалою судді від 22 липня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Доводи позивача викладені у позові. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 08.04.2020 року відповідач отримав кредит у розмірі 25000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 26.03.2024 року, відповідач має заборгованість у розмірі 11354,31 грн. за тілом кредиту. Оскільки позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, Банк був вимушений звернутися до суду з даним позовом для стягнення заборгованості в примусовому порядку. Відповідач відзиву не надав. Фактичні обставини встановлені судом. Суд встановив, що 08 квітня 2020 року між Акціонерним товариством «УНІВЕРСАЛ БАНК» та [PERSON] шляхом підписання Анкети-заяви було укладено Договір про надання банківських послуг «MONOBANK», який за своєю правовою природою є договором приєднання та включає у себе власне заяву, Умови і правила обслуговування, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту. В межах виконання умов даного правочину [PERSON] засвідчив генерацію ключової пари з Особистим Ключем у мобільному додатку та надав згоду на використання удосконаленого електронного підпису. На виконання договірних зобов`язань Банк відкрив на ім`я [PERSON] поточний рахунок спеціальним платіжним засобом є платіжна карта [NUMBER] та встановив кредитний ліміт у розмірі 25 000,00 грн, проте Відповідач, скориставшись наданими грошовими коштами, не дотримався обов`язків щодо їх своєчасного повернення та сплати щомісячних мінімальних платежів. Внаслідок тривалого невиконання зобов`язань, понад 90 днів, та з урахуванням права Банку на зміну кредитного ліміту і нарахування відсотків згідно з Тарифами, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яка станом на день подання позову складає 11354,31 грн та повністю відноситься до загального залишку за тілом кредиту без нарахування пені чи штрафних санкцій. Норми права, що застосував суд. За змістом статей4,5 ЦПК України, статті 15 ЦК України правомірність і обґрунтованість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у позивача захищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) застосованого способу судового захисту. Відповідно до частини 2статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі статтею 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини 1статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з частинами 1, 2статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частини 1, 3статті 1049 ЦК України). Відповідно до частини 1статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами 1-2статті 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частин 4статті 1056-1 ЦК України якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 645/59/16-ц, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п. 57 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, що затверджений Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75(далі Положення) інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Пунктом 60 Положення визначено, що клієнтські рахунки та рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Банк забезпечує ведення синтетичного обліку за допомогою рахунків II, III, IV порядків Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року за № 89(зі змінами). Детальна інформація про кожного контрагента та кожну операцію фіксується на рівні аналітичного обліку на аналітичних рахунках. Аналітичні рахунки повинні містити обов`язкові параметри, визначені нормативно-правовими актами Національного банку України. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожними відповідним рахункам синтетичного обліку. Згідно з п. 61 Положення форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер клієнтського рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) сума вхідного залишку за рахунком; 7) код ID НБУ банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку (п. 62 Положення). Таким чином, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Отже, саме виписка по рахунку є належним доказом підтвердження видачі кредиту. Висновок суду. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Проте позивачем не надано до суду банківської виписки з рахунку відповідача, яка б підтверджувала рух коштів за конкретним банківським рахунком та містила записи про проведені операції, що свідчить про відсутність у матеріалах справи належних доказів наявності заборгованості та її розміру. Як вбачається з анкети-заяви, долученої до позовної заяви, у ній не зазначена погоджена сума або ліміт кредиту, про отримання якого сторони дійшли згоди, а також відсутні відомості про отримання відповідачем платіжної картки та строк її дії. Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо того, яке рішення було прийнято банком за заявою відповідача, яка саме картка була видана та який розмір кредитного ліміту було встановлено. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, оскільки він лише відображає методику нарахування суми боргу, але не фіксує операції з безпосереднього надходження коштів на рахунки клієнта та їх повернення. За відсутності доказів про розмір наданого кредиту суд позбавлений можливості зробити висновок про належність та достовірність розрахунку позову, який є одностороннім документом позивача і не був погоджений з відповідачем. Таким чином, позивачем, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не було надано жодних належних доказів того, що відповідач дійсно отримав кредит у вигляді встановленого ліміту за договором від 08.04.2020 року та має заборгованість у сумі 11354,31 грн. Слід зауважити, що позивач є юридичною особою, представник якої тривалий час звертається до судів із подібними позовами, проте, незважаючи на численні рішення судів про відмову у задоволенні вимог через ненадання первинних бухгалтерських документів (виписок), продовжує подавати позови без належних доказів, фактично саботуючи усталену практику Верховного Суду. Наголошуючи у клопотаннях на тому, що всі необхідні докази нібито наявні в матеріалах справи, позивач свідомо уникає обов`язку доказування. Враховуючи, що наслідком ненадання встановлених законом доказів на підтвердження позовних вимог або відсутності клопотання про їх витребування є відмова у позові, суд, з огляду на відсутність доказів отримання та користування кредитними коштами, доходить висновку про необґрунтованість претензій позивача. З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, а судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покласти на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed