Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом, де зазначила, що [INFO] помер [PERSON] . На випадок смерті [PERSON] залишив заповіт, за змістом якого заповідав все належне рухоме та нерухоме майно [PERSON] . Позивач зауважує, що спадщину після смерті особа вона прийняла, звернулась до нотаріуса з відповідною заявою. Крім спадкоємця за заповітом (позивача [PERSON] ) спадкоємцями померлого на обов`язкову частку у спадщині є його діти: [PERSON] , [INFO] (спільна дитина [PERSON] (третя особа) та померлого); [PERSON] , [INFO] (спільна дитина позивача та померлого). Після спадкодавця відкрилася спадщина на належне померлому майно, зокрема: -квартиру [ADDRESS] , 1/3 частина якої належала померлому особисто на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 20.09.1998 року, а 2/3 частини квартири належали матері спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 20.09.1998 року та договору дарування квартири за реєстром №2293 від 05 жовтня 2001 року; -квартиру [ADDRESS] , 1/2 частина якої належала померлій матері спадкодавця [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири за реєстром №9304 від 11 листопада 2002 року, а 1/2 частина належала батькові спадкодавця - [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі рішення Корольовського районного судум. Житомира по справі №296/725/16-ц від 06 вересня 2017 року; -житловий будинок [ADDRESS] , який належав померлій матері спадкодавця [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу за реєстром №54 від 04 лютого 2012 року; -земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,2500 га, кадастровий номер 1821482700:01:001:0052, яка належала померлій матері спадкодавця [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу за реєстром №54 від 04 лютого 2012 року; -земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 1,2839 га, кадастрові номери 1821482700:01:001:0053 та 1821482700:01:001:0054, яка належала померлій матері спадкодавця [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу за реєстром №55 від 04 лютого 2012 року. Позивач стверджує, що приватним нотаріусом Царіциною І.С. відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину та видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №304/02-14 від 25 липня 2025 року у зв`язку з неподачею заяв про прийняття спадщини [PERSON] після своїх батьків смерті [INFO] матері [PERSON] та після смерті [INFO] батька [PERSON] . При цьому, [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гуковою Н.Є. 27 березня 2020 року за реєстром 409, за яким належні їй 2/3 частини квартири [ADDRESS] заповіла сину [PERSON] . Позивач зазначає, що підставою звернення із позовними вимогами до відповідача [PERSON] виступають обставини прийняття такою особою спадщини після смерті матері [PERSON] , за місцем проживання якої [PERSON] був зареєстрованим, хоча і не проживав. Вказуючи на фактичне проживання [PERSON] спільно з [PERSON] на час смерті останньої, а також на обставини фактичного вступу в управління майном (утримання, догляд) після смерті [PERSON] , позивач просить встановити факт прийняття [PERSON] (дата народження [INFO] , який помер [INFO] , останнє місце реєстрації: [ADDRESS] ) спадщини після померлої [INFO] матері [PERSON] та після померлого [INFO] батька [PERSON] , спадщину після яких він прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. Ухвалою суду від 23.09.2025 року по справі відкрите загальне позовне провадження. Згідно ухвали суду від 11.11.2025 року витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Царіциної І.С. належним чином завірену копію спадкової справи №1/2025, заведену до майна померлого [INFO] [PERSON] . В судовому засіданні при розгляді справи по суті сторона позивача підтримала наведені вимоги. Третьою особою подано заяву про можливість розгляду справи у її відстуності, щодо задоволення позову учасник не заперечує. Відовідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судом встановлено наступні обставини. [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є сином [PERSON] , [PERSON] . Відповідач [PERSON] є сином [PERSON] . Відповідно до інформації Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 23.05.2015 року. За такою інформацією [PERSON] був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] у період з 08.08.2007 року по 31.10.2015 року, за рішенням суду знятий з реєстрації. Місцем зареєстрованого проживання [PERSON] у період з 2004 року по час зняття з обліку у зв`язку зі смертю була адреса: [ADDRESS] ; така ж адреса є місцем зареєстрованого проживання [PERSON] - у період з 2021 року по час розгляду справи. [PERSON] померла [INFO] . Учасники по справі визнають обставини фактичного проживання особи з адресою реєстрації. [PERSON] помер [INFO] . Учасниками вказується на фактичне проживання особи за адресою: [ADDRESS] . Позивачем [PERSON] подано заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Як зазначалось вище, позивачем вказується на обставини проживання [PERSON] разом із [PERSON] за однією адресою на час смерті останньої як умовах прийняття спадщини, а також на фактичному прийнятті спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , що полягало в утриманні належного [PERSON] майна, розпорядження ним. Вказане, на думку сторони, є підставою для встановолення факту прийняття спадщини. Вирішуючи питання грунтовності заявлених вимог суд виходить з таких міркувань. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частинами першою третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 572/1774/20, провадження № 8679 св 21. Суд додає, що підтвердженням постійного місця проживання слід визнати обставини, що полягають у суб`єктивному сприйнятті особою відповідного місця проживання бажаним для перебування більшою частиною часу у порівнянні з іншими, в разі їх наявності, місцями, та/або охоплення властивими для таких питань особистісними психологічними функціями певного місця фізичного перебування терміном «домівка» як «стабільного та звичайного» місцезнаходження, а також у фактичному доведенні такого факту до рівня соціальної взаємодії як невід`ємної частини суспільного співіснування. Саме за такою адресою особою обирається власна діяльність та поведінка як постійного мешканця, з прийняттям на себе відповідних прав та обов`язків. Доказами постійного проживання, зокрема, можуть виступати дані про повідомлення про власне місце постійного проживання у заявах, клопотаннях, листах до органів влади, місцевого самоврядування, переписках з фізичними або юридичними особами, у тому числі, у сфері трудових відносин, медичного обслуговування. Показання свідків як доказ оцінюється за окремим, а також сукупнім взаємним зв`язком з іншими, наданими на підтвердження певних висловлень, доказами. На думку суду, позивачем не надано належних достатніх доказів в доведення факту постійного проживання [PERSON] з [PERSON] на час відкриття спадщини. Опитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що точно не пам`ятає, в які саме періоди [PERSON] приживав за адресами: по [ADDRESS] . Зауважила, що [PERSON] переїхав до батька, що проживав по [ADDRESS] , до дня смерті матері [PERSON] , при цьому додала, що [PERSON] був з матір`ю перед її смертю. Свідок [PERSON] пояснила, що вона обізнана з фактом звернення [PERSON] за медичною допомогою, де він повідомляв про місце проживання, крім того, на час відвідування [PERSON] , коли особа внаслідок хвороби перебувала у незадовільному стані, свідок бачила [PERSON] . Свідок [PERSON] , повідомляючи про те, що [PERSON] дійсно проживав із матір`ю, на уточнююче запитання суду не вказала, з якого саме періоду особа почала проживати за такою адресою. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, судом не здобуто висновок про постійне спільне проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Прийняття участі в управлінні майном [PERSON] або здійснення допомоги на утримання такої особи не є умовою прийняття спадщини, оскільки здійснення права на спадкування (повнолітньої особи) пов`язується з обставинами подання заяви про прийняття спадщини або постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому, суд вважає необхідним звернути увагу на таке. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, пункт 57, ), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 89)). За змістом норм статей 1268, 1269 ЦК України, факт прийняття спадщини тісно пов`язується з постійним проживанням разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, проте чинне законодавство не передбачає можливості окремо встановити факт прийняття спадщини без встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вищенаведений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 554/3192/16-ц. Отже, з огляду на ту обставину, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed