Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Чернігівський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення виплаченого забезпечення у розмірі 27 320 гривень 13 копійок та судового збору в сумі 2 422 гривні 40 копійок. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 березня 2019 року до Чернігівського обласного центру зайнятості, як така, що шукає роботу звернулася [PERSON] . У зв`язку із відсутністю роботи, за особистою заявою [PERSON] наказами від 04 квітня 2019 року № НТ190404 та від 05 квітня 2019 року № НТ190405 прийнято рішення про надання статусу безробітного з 29 березня 2019 року та призначена виплата допомоги по безробіттю з 05 квітня 2019 року відповідно до частин 1. 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Наказом від 02 січня 2020 року № НТ200102 центром зайнятості прийнято рішення про припинення реєстрації безробітної та виплати допомоги по безробіттю [PERSON] з 02 січня 2020 року, у зв`язку з поданням заяви про припинення реєстрації. 22 липня 2025 року [PERSON] звернулася до Чернігівської філії Чернігівського обласного центру зайнятості із заявами про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю. Наказами від 22 липня 2025 року № НТ2503250722 та від 23 липня 2025 року № НТ2503250723 прийнято рішення про надання статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю з 23 липня 2025 року. Наказом від 10 вересня 2025 року № НТ2503250910 Філією прийнято рішення про припинення реєстрації безробітної та виплати допомоги з 10 вересня 2025 року, у зв`язку із встановленням факту подання недостовірних даних та документів. У заявах про надання статусу безробітного та в індивідуальному плані працевлаштування безробітного особистим підписом засвідчено, що [PERSON] ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованих безробітних. Водночас проінформувала, що не відноситься до зайнятого населення та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів. Згідно з даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування [PERSON] отримала дохід, як особи, які працюють за угодами цивільно-правового характеру з червня 2020 року по лютий 2022 року та з травня по листопад 2022 року від ТОВ «СТАРЛАЙФ № 1». [PERSON] перебувала з 05 лютого 2017 року по 01 липня 2025 року у цивільно-правових відносинах з ТОВ «СТАРЛАЙФ № 1». За результатами складений Акт розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 10 вересня 2025 року № 201 та встановлено, що [PERSON] в період перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітна, перебувала у цивільно-правових відносинах з ТОВ «СТАРЛАЙФ № 1». Таким чином, [PERSON] на дату надання статусу безробітного 05 квітня 2019 року перебувала у цивільно-правових відносинах з ТОВ «СТАРЛАЙФ № 1» та належала до категорії зайнятого населення, але при заповненні заяви про надання статусу безробітного про це не повідомила фахівця служби зайнятості. Під час наступної реєстрації в Філії як безробітної 22 липня 2025 року [PERSON] не повідомила про останній вид зайнятості, а саме про перебування у цивільно-правових відносинах з ТОВ «СТАРЛАЙФ № 1». За періоди: з 05 квітня року по 30 грудня 2019 року та з 23 липня 2025 року по 09 вересня 2025 року [PERSON] була нарахована допомога по безробіттю у сумі відповідно 20 610 гривень 45 копійок та 12 722 гривні 58 копійок, з них виплачена за періоди: з 05 квітня 2019 року по 30 грудня 2019 року в сумі 20 610 гривень 45 копійок та з 23 липня 2025 року по 17 серпня 2025 року у сумі 6 709 гривень 68 копійок. Чернігівською філією Чернігівського обласного центру зайнятості прийнято наказ від 12 вересня 2025 року № 207 «Про повернення [PERSON] » в сумі 33 333 гривні 03 копійки. Нарахована, але не виплачена допомога у сумі 6 012 гривень 90 копійок була знята з платіжних відомостей. Відповідачу направлено претензію-повідомлення від 12 вересня 2025 року про добровільне повернення коштів в сумі 27 320 гривень 13 копійок, проте на момент звернення до суду кошти не відшкодовані. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 29 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10 листопад 2025 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив із запереченнями проти позову. Зазначає, що позов не визнає повністю, просить застосувати наслідки спливу позовної давності відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України у частині вимог за період з 05 квітня 2019 року по 30 грудня 2019 року та відмовити у задоволенні вимог про стягнення коштів у сумі 27 320 гривень 13 копійок у повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що час перебування на обліку у центрі зайнятості та отримання соціальної допомоги по безробіттю не співпадає з роботою та отриманням гонорару на ТОВ «СТАРЛАЙФ № 1». Крім того, позовна заява в частині вимог щодо періоду за 2019 рік подана із пропуском позовної давності, трирічний строк позовної давності сплив 30 грудня 2022 року, а позов подано лише 20 жовтня 2025 року, тобто з пропуском понад шість років. 22 липня 2025 року звернулася до Чернігівської філії ЧОЦЗ з заявою про надання статусу безробітного та призначення їй допомоги по безробіттю. Наказами від 22 липня 2025 року та 23 липня 2025 року їй надано статус безробітного та призначено допомогу. Проте, наказом від 10 вересня 2025 року філією було прийнято рішення про припинення реєстрації її як безробітної та припинення допомоги по безробіттю, оскільки вона не повідомила про останній вид зайнятості, а саме перебування у цивільно-правових відносинах з ТОВ «СТАРЛАЙФ № 1». Проте при взятті її на облік, вона свого кар`єрного радника [PERSON] попередила про те, що цивільно-правова угода між нею та ТОВ «СТАРЛАЙФ № 1» припинена 01 липня 2025 року, та направила всі документи у застосунок «вайбер». У зв`язку з викладеним, вважає вимоги центру зайнятості безпідставними, оскільки у частині вимог за період у 2019 році пропущено строк позовної давності, а за період у 2025 року відсутні докази порушення, оскільки цивільно-правовий договір було припинено до часу перебування на обліку. 17 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яка обґрунтована тим, що позивач довідався про порушення свого права з дня отримання інформації щодо [PERSON] 22 липня 2025 року та звернувся до суду в межах строку позовної давності, перебіг якого почався з 22 липня 2025 року. Крім того, в процесі проведеного розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення [PERSON] на підставі п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» та згідно з Порядком розслідування підтверджено, що [PERSON] перебувала у цивільно-правових відносинах з ТОВ «СТАРЛАЙФ № 1» з 05 лютого 2017 року по 01 липня 2025 року, уклавши договір № 538-517. При зверненні [PERSON] до позивача в 2019 році центр зайнятості не розпоряджався даними щодо наявності статусу зайнятого населення, такі відомості були відсутні в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування. З 05 липня 2017 року (з дня укладення Договору) [PERSON] відносилась до категорії зайнятого населення та не мала права на отримання статусу безробітного. Таким чином, на дату надання статусу безробітного 29 березня 2019 року [PERSON] перебувала у цивільно-правових відносинах, але при заповненні заяви про надання статусу безробітного не повідомила фахівця служби. Щодо стягнення виплаченого забезпечення з 23 липня 2025 року по 17 серпня 2025 року зазначають, що під час наступної реєстрації в Філії як безробітної 22 липня 2025 року, [PERSON] не повідомила про останній вид зайнятості, а саме перебування у цивільно-правових відносинах з ТОВ «СТАРЛАЙФ № 1», чим порушила вимоги Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 18 Порядку реєстрації. У судовому засідання представник позивача [PERSON] у вступному слові позов підтримала та пояснила, що [PERSON] повідомляла про те що не працює, проте працювала, чим порушила ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 18 Порядку реєстрації. У 2019 році [PERSON] була зайнятою особою, проте при заповненні заяви про надання статусу безробітного зазначила, що є безробітньою. 22 липня 2025 року при заповненні заяві не повідомила про останній вид зайнятості. Представник позивача [PERSON] у вступному слові позов підтримала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог в повному обсязі, пояснивши, що 22 липня 2025 року вона повідомляла про те, що перебуває у трудових відносинах з ТОВ «СТАРЛАЙФ № 1», проте роботу не виконувала та не працювала. Договір із ТОВ «СТАРЛАЙФ № 1» укладено у 2017 році. У 2019 році вже не працювала, проте страхова комісія їй виплачувалася протягом тривалого часу. У Договорі зазначено, що якщо протягом 6 місяців консультант не працює, то договір розривається і не потребує письмової фіксації. 01 липня 2025 року підтверджено розірвання трудових відносин з ТОВ «СТАРЛАЙФ № 1». ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин 29 березня 2019 року відповідачка звернулась до Чернігівського міського центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітного, у якій повідомила, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. В той же день спеціалістом центру зайнятості було заповнено персональну картку № [NUMBER] безробітного [PERSON] (а.с. 6, 7) Відповідно до наказу від 04 квітня 2019 року № НТ190404 відповідачці [PERSON] надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 05 квітня 2019 року. Наказом від 02 січня 2020 року № HT200102 центром зайнятості прийнято рішення про припинення реєстрації безробітного та виплати допомоги по безробіттю [PERSON] з 02 січня 2020 року, у зв`язку з поданням зареєстрованим безробітним заяви про припинення реєстрації (а.с. 10). 22 липня 2025 року [PERSON] звернулась до Чернігівської філії Чернігівського обласного центру зайнятості із заявою про надання (поновлення) їй статусу безробітного та виплати допомоги по безробіттю, у якій повідомила, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. У той же день, спеціалістом центру зайнятості було заповнено персональну картку № [NUMBER] безробітного [PERSON] (а.с. 11-12, 13, 14). Відповідно до наказів від 22 липня 2025 року № НТ2503250722 та від 23 липня 2025 року № НТ2503250723 відповідачці [PERSON] надано статус безробітного та прийнято рішення про призначення допомоги по безробіттю з 23 липня 2025 року. Наказом від 10 вересня 2025 року № HT2503250910 центром зайнятості прийнято рішення про припинення реєстрації безробітної та виплати допомоги по безробіттю [PERSON] з 10 вересня 2025 року, у зв`язку з встановленням факту подання недостовірних даних та документів. Згідно з пп. 4.2.7 п. 4.2. Індивідуального плану, відповідач зобов`язався інформувати Центр зайнятості протягом трьох робочих днів про обставини, що впливають на припинення реєстрації безробітного, у разі необхідності та відповідно до законодавства повернути суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг, що передбачено ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відповідно до копії відповіді ТОВ «СТАРЛАЙФ № 1» від 27 серпня 2025 року на запит Чернігівської філії Чернігівського ОЦЗ від 08 серпня 2025 року вбачається, що [PERSON] не перебуває з ТОВ «СТАРЛАЙФ № 1» в трудових відносинах і заробітна плата їй не нараховувалась. [PERSON] надавала послуги Товариству згідно договору цивільно-правового характеру № 538517 від 05 лютого 2017 року, за що їй нараховувалась комісійна винагорода за ознакою 102. Договір розірвано 01 липня 2025 року (а.с. 18). Згідно з актом № 201 від 10 вересня 2025 року Чернігівської філії Чернігівського обласного центру зайнятості про розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення на випадок безробіття, розслідуванням встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку як безробітна в Чернігівській філії Чернігівського обласного центру зайнятості з 22 липня 2025 року. Допомога по безробіттю призначена як застрахованій особі, яка має право на матеріальні виплати з урахуванням страхового стажу з 23 липня 2025 року. Також особа перебувала на обліку як безробітна в Чернігівському міському центрі зайнятості з 29 березня 2019 року по 02 січня 2020 року. Допомога по безробіттю призначена як застрахованій особі, яка має право на матеріальні виплати з урахуванням страхового стажу з 05 квітня 2019 року. Припинено виплату по безробіттю (відмови від послуг ДСЗ) з 02 січня 2020 року. Припинено реєстрацію (подання письмової заяви про зняття з реєстрації як безробітного) з 02 січня 2020 року. Згідно даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування [PERSON] отримала дохід як особи, які працюють за угодами ЦПХ з червня 2020 року по лютий 2022 року, та з травня по листопад 2022 року від ТОВ «СТАРЛАЙФ №1», проте за даними Єдиного державного реєстру страхувальників дані відсутні (а.с. 23-24). Відповідно до довідки-розрахунку від 11 вересня 2025 року № 08.2/2491-25 за період з 05 квітня 2019 року по 30 грудня 2019 року [PERSON] нараховане та виплачене матеріальне забезпечення у сумі 20 610 гривень 45 копійок, за період з 23 липня 2025 року по 09 вересня 2025 року нараховано 12 722 гривні 58 копійок та виплачено за період з 23 липня 2025 року по 17 серпня 2025 року 6 709 гривень 68 копійок (а.с. 25) Наказом від 12 вересня 2025 року № 207 Чернігівського обласного центру зайнятості було вирішено вжити відповідних заходів щодо повернення [PERSON] виплаченої допомоги по безробіттю (а.с. 26). Лист від 12 вересня 2025 року № 18.1/1487 про необхідність повернення коштів надсилався відповідачу рекомендованим листом. Проте, станом на день подання позовної заяви кошти Чернігівському міському центру зайнятості не повернуті (а.с. 27, 28). Наказом Міністерства економіки України від 18 жовтня 2022 № 3902 Чернігівський міський центр зайнятості реорганізовано шляхом приєднання до Чернігівського обласного центру зайнятості, який став правонаступником усіх майнових та немайнових прав Чернігівського міського центру зайнятості (а.с. 29-30). Наказом Чернігівського обласного центру зайнятості № 219 від 14 грудня 2022 року припинено філію Чернігівського обласного центру зайнятості шляхом ліквідації Чернігівської філії Чернігівського обласного центру зайнятості (а.с. 31-33). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін. Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Норми пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» визначають, що безробіття це соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування, а безробітний це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про зайнятість населення» кожен має право на соціальний захист, у разі настання безробіття, що реалізується шляхом участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», у випадку працевлаштування особи, такій особі припиняється виплата допомоги по безробіттю. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється, у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг). Згідно абз. 6 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним, у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до п. 18 Порядку реєстрації, перереєстрації зареєстрованих безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, для надання статусу зареєстрованого безробітного та внесення інформації до персональної картки щодо особи, яка шукає роботу, перевіряються/отримуються такі відомості/документи: про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування шляхом (в результаті) електронної інформаційної взаємодії між Порталом Дія та Пенсійним фондом України. У разі неможливості отримання інформації про трудову діяльність у порядку електронної інформаційної взаємодії особа подає трудову книжку (за наявності) або контракт, або цивільно-правовий договір, або документ, що підтверджує припинення останнього виду зайнятості. Особа, яка втратила такі документи, пред`являє дублікат трудової книжки чи довідку архівної установи про прийняття та звільнення з роботи. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Зважаючи на те, що судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] в період з 05 лютого 2017 року по 01 липня 2025 року надавала послуги за цивільно-правовою угодою з Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАРЛАЙФ №1», тобто в період перебування на обліку як безробітна, відповідач, у розумінні Закону України «Про зайнятість населення», була зайнятою особою і не мала права на матеріальне забезпечення на випадок безробіття, а неповідомлення про її працевлаштування, тобто про обставину, яка не дає їй право для визнання її безробітньою, свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення у сумі 20 610 гривень 45 копійок за період у 2019 році. Щодо вимог позивача про стягнення виплаченого забезпечення за період з 23 липня 2025 року по 17 серпня 2025 року у сумі 6 709 гривень 68 копійок суд дійшов до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що відповідач, як на час звернення до Чернігівського міського центру зайнятості, так і під час подальшого отримання допомоги по безробіттю у період з 22 липня 2025 року по 17 серпня 2025 року не займалася діяльністю на виконання цивільно-правової угоди, укладеної з ТОВ «СТАРЛАЙФ № 1» та не отримувала доходу від такої діяльності. Крім того, договір із ТОВ «СТАРЛАЙФ № 1» було розірвано 01 липня 2025 року. Інформацію про останній вид діяльності було повідомлено [PERSON] при заповненні персональної картки № 250325072200013 від 22 липня 2025 року, тому в цій частині позову слід відмовити, оскільки [PERSON] виконала вимоги п. 18 Порядку реєстрації, перереєстрації зареєстрованих безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу. Стосовно доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення із позовом до суду, суд зазначає. Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 22 липня 2025 року під час здійснення верифікації (перевірки) і моніторингу достовірності інформації, поданої для нарахування та отримання матеріального забезпечення, було встановлено, що відповідач під час перебування на обліку в Чернігівському обласному центрі зайнятості перебувала у цивільно-правових відносинах з 05 лютого 2017 року по 01 липня 2025 року. У даному випадку початок перебігу строку позовної давності слід обраховувати з моменту виявлення інформації про порушення [PERSON] під час перебування її на обліку як безробітної умов виплати забезпечення та надання соціальних послуг, тобто з 22 липня 2025 року. Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України), установлено з 12 березня 2020 на всій території України карантин. У зв`язку із цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258,362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Крім того, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Воєнний стан неодноразово було продовжено і він діє на теперішній час. За встановлених обставин кошти в розмірі 20 610 гривень 45 копійок підлягають поверненню відповідачем позивачу, як набуті без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково. V. Розподіл судових витрат. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с. 35), які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 1 827 гривень 47 копійок (20610,45 х 2422,40/27320,13). На підставі наведеного,

Outcome: partial