Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

У лютому 2025 року представник позивача адвокат Бєломар К.О., діючи в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовом, свої вимоги мотивує тим, що позивач з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 20.01.2012 року по 14.09.2018 року. Мають спільних дітей сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею та перебувають на її утриманні. На підставі судового наказу Зарічного районного суду м.Суми від 02.08.2017 року було стягнуто з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON] та сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, до їх повноліття, починаючи стягнення з 24.07.2017 року. В 2019 році позивач зареєструвала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] . У зв`язку з несплатою відповідачем аліментів утворилась заборгованість - за період з липня 2021 року по січень 2025 року в розмірі 325856,86 грн. Посилаючись на ст.196 СК України просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання в розмірі 325856,86 грн. Через введення воєнного стану в Україні діти навчаються на дистанційній формі навчання онлайн, мають виконувати домашні завдання, а також переглядати навчальні відеоматеріали, тому було придбано мобільні телефони в грудні 2024 року синам, а у 2023 році монітор для комп`ютера вартістю 3361,00 грн. Також оплачено додаткові витрати пов`язані з лікуванням та профілактикою його здоров`я оплату лікування у лікаря-стоматолога та придбання окулярів для [PERSON] . Вартість додаткових витрат на дітей склала 17568 грн. Посилаючись на положення Сімейного кодексу України, зазначає, що відповідач зобов`язаний нести додаткові витрати на утримання дітей, тому просить стягнути з відповідача частину понесених додаткових витрат в сумі 8784 грн. Після припинення спільного проживання сторін діти - [PERSON] та [PERSON] залишились проживати з матір`ю, її чоловіком [PERSON] та сестрою [PERSON] , [INFO] . Позивачка понад шість років перебувала в декретній відпустці, її чоловік повністю утримував сім`ю у складі 5 чоловік. Діти вважають вітчима своїм батьком. Батько дітей самоусунувся від виховання дітей, не цікавиться життям та не спілкується з ними. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . В поданій до суду заяві позивач позовні вимоги підтримала повністю, з підстав, визначених в позовній заяві, просить задовольнити, справу розглянути без її участі. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов та клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені належним чином. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Ухвалою суду від 06 березня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 06.06.2025. Ухвалою суду від 13.08.2025 року закрито підготовче провадження, призначено судове засідання . Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 23 грудня 2025 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку призначенням [PERSON] суддею Сумського апеляційного суду, вказана справа передана у провадження судді Ніколаєнко О.О. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони мають спільних дітей сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.11а). На підставі судового наказу Зарічного районного суду м.Суми від 30.05.2018 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON] та сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, до їх повноліття, починаючи стягнення з 24.07.2017 року (а.с.22 зворот). 10 січня 2019 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] (а.с.30). Згідно довідки-розрахунку про неотримання аліментів станом на 01.01.2025 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дітей сина [PERSON] та сина [PERSON] з серпня 2021 року по грудень 2024 року складає 212313,41 грн. Штраф на користь стягувача (50% від суми боргу, станом на 01.11.2023 84147,71 грн., 20 % від суми боргу, станом на 01.11.2024-8164,40 грн.), виконавчий збір на користь держави (10% від суми боргу)-21231,34 грн. Загальна сума боргу становить 325 856,86 грн. (а.с.26-27). Відповідно до наданого позивачем розрахунку розміру неустойки за прострочення сплати аліментів за період з серпня 2021 року по січень 2025 року, пеня за період прострочення складає 746438,37 грн. (а.с.28 зворот). Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Згідно роз`яснень, викладених в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідач є працездатною особою, доказів щодо поважності причин, з яких не сплачував аліменти державному виконавцю надано не було, тривалий час ухиляється від виконання рішення суду, питання про зменшення їх розміру не заявляв, що свідчить про наявність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментах. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець встановив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, до дня, в який проведена сплата заборгованості, чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %. За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Статтею 20 СК України встановлено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Згідно зі ст. ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З наданого державним виконавцем розрахунку вбачається, що станом на 01.08.2021 року була наявна заборгованість зі сплати аліментів в сумі 95135,41 грн., тому загальна сума заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.08.2021 по 31.12.2024 складає 117178 грн (212313,41 грн- 95135,41 грн.). Позивач ставить питання про нарахування пені з липня 2021 року, однак у наданих позивачем заборгованості по аліментах, які складені державним виконавцем, відсутня інформація про розмір нарахованих аліментів за липень 2021 року Враховуючи, що аліменти виконавцем нараховуються в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розмір аліментів, що підлягав сплаті за липень 2021 року становив 50 % прожиткового мінімуму для кожного з двох дітей сторін, тобто 2510 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості по аліментах на утримання двох дітей сторін за період з 01.07.2021 по 31.12.2024 становить 119688 грн (117178 грн.+2510 грн.). За таких обставин судом виявлено порушене право позивача з отримання аліментів на утримання малолітніх дітей, яке підлягає захисту. Вказане є підставою для стягнення з відповідача (боржника) пені за прострочення сплати аліментів на дітей. Враховуючи положення згідно ст. 196 СК України, з урахуванням передбаченого законом обмеження розміру стягуваної пені ста відсотками розміру заборгованості, за період з 01 липня 2021 року по 31 грудня 2024 року підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пеня за несплату аліментів у розмірі 119688 грн., обмеживши розмір пені, що стягується, ста відсотками розміру заборгованості по сплаті аліменів, яка була нарахована у цей період. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дітей суд зазначає наступне. Відповідно до довідки КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 27 м.Суми від 15.01.2025 № 6 [PERSON] та [PERSON] навчаються у навчальному закладі , батько дітей [PERSON] з питань навчання та виховання дітей з класним керівником, адміністрацією школи не спілкувався, батьківських зборів не відвідував (а.с.26). Згідно наданих квитанцій від 08.12.2024 року позивачкою придбано мобільний телефон вартістю 4998 грн., 21.12.2024 року вартістю 4999 грн (а.с.14-15), 09.09.2023 року монітор для комп`ютера вартістю 3361,00 грн. (а.с.15 зворот). Також оплачено лікування у лікаря-стоматолога на загальну суму 3200 грн. (а.с.16 зворот) та придбання окулярів для сина [PERSON] на суму 1010 грн. (а.с.17) Вартість додаткових витрат на дітей склала 17568 грн. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично Позивачкою заявлено про наявність витрат на загальну суму 17568 грн., пов?язаних з лікуванням сина [PERSON] та забезпеченням навчального процесу дітям. Ці витрати є додатковими у розумінні положень ст. 185 СК України. Відповідачем не надано заперечень ані щодо сум заявлених витрат, ані відносно підстав їх стягнення. Враховуючи доведеність цих витрат, а також відсутність доказів, наданих відповідачем на спростування позиції позивача, суд вважає, що половина понесених витрат на лікування сина та забезпечення навчального процесу дітей, тобто 8784 грн. підлягає стягненню з відповідача . Щодо позовної вимоги про позбавлення батьківських прав суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що позивач з 10.01.2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.29 зворот-31). Відповідно до висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради №1853/27.1-28 від 27.11.2025 [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . З його слів позивач заборонила йому спілкуватися з дітьми і востаннє бачив дітей, коли їм було 5 років. При цьому не вчиняє жодних дій щодо дітей, до Управління не звертається, на телефонні дзвінки не відповідає та до суду не з`явився. Вважають за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] р.н. (а.с.72-74). Згідно зі ст.164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківський прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно синів забезпечуватиме інтереси самої дітей, оскільки відповідач не спілкується з дітьми, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участі в їх утриманні та вихованні, не піклується про них. Враховуючи вищевикладене, позицію відповідача у справі, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1937 грн. 92 коп. У зв`язку з тим, що позивач при зверненні до суду за позовну вимогу про стягнення додаткових витрат та пені за прострочення сплати аліментів була звільнена від сплати судового збору, враховуючи подання позову через Електронний суд, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1028,01 грн. пропорційно задоволеним вимогам (3346*38,40%*0,8).

Outcome: partial