Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Адвокат Чайковська Р.А. в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між подружжям 29.07.2023 Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] ; стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовна вимога про розірвання шлюбу обгрунтована тим, що сімейне життя подружжя не склалось через різні погляди на сім`ю, відсутність взаємопорозуміння, сторони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо. [PERSON] вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, на примирення категорично не згодна. Адвокат Чайковська Р.А. зазначила, що у подружжя в шлюбі народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка з народження проживає разом з позивачкою, фактично перебуває на її утриманні. Виходячи з інтересів дитини, адвокат просить суд визначити місце проживання доньки з матір`ю. Представник позивача зауважує, що донька проживає з матір`ю, фактично знаходиться лише на її утриманні. [PERSON] регулярно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, угода про сплату аліментів батьками між собою не досягнута. Відповідач фізично здоровий та працездатний, а отже має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі частини всіх видів його заробітку. ІІ. Процедура та позиції сторін Відповідно до ухвали суду від 02.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Згідно з ухвалою суду від 28.10.2025, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, підготовче судове засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Чайковська Р.А. 24.12.2025 направила заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задоволити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 78). Відповідач в судові засідання 30.06.2025, 12.08.2025, 15.09.2025, 06.10.2025, 28.10.2025, 03.12.2025, 24.12.2025 жодного разу не з`явивися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви і доданих до неї документів неодноразово направлялись відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання (а.с.23), однак поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими з відміткою "Адресат відсутній за вказаною адресою", а відтак на підставі п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України відповідач вважається таким, що копію процесуального рішення отримав (а.с. 36-39, 46-47, 52-53, 60-61, 70-71, 79-80). Представник Служби у справах дітей Житомирської міської радиБаб'як М.М. в судове засідання 24.12.2025 направив заяву про розгляд справи без його участі, при ухваленні рішення просив врахувати висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини (а.с. 76-77). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що представник позивача скористалась своїм правом і подала заяву про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений строк відзив на позов не подав, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 211, 223, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами та ухвалити заочне рішення. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, в судовому засіданні 24.12.2025 на підставі ст. 244 ЦПК України суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. ІІІ. Обставини, встановлені судом, та докази на їх підтвердження Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який був зареєстрований 29.07.2023 Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1000, що підтверджується змістом оригінала свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 10). У шлюбі у подружжя народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Акту від 02.05.2025 неповнолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] , вказане помешкання належить [PERSON] , який є батьком позивачки (а.с. 13, 14). Зі змісту відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податку про отримані доходи за 2025 рік вбачається, що [PERSON] отримує грошове забезпечення з військової частини, має достатній рівень матеріального забезпечення (а.с. 16-18) Згідно з Висновком Виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , який затверджений рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради №1433 від 15.10.2025, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю, яка здатно самостійно в повному обсязі забезпечувати потреби малолітньої доньки (а.с. 63-64). У висновку зазначено, що питання визначення місця проживання [PERSON] розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 30.09.2025, вивчено наявні матеріали справи, на підставі яких з`ясовано, що дівчинка проживає з матір`ю, в помешканні створені всі умови для виховання та розвитку дитини. З кінця 2024 року батько [PERSON] проживає окремо, надає матеріальну допомогу на утримання дитини, цікавиться її вихованням та розвитком. На комісії пояснював, що проходить службу у лавах Збройних Сил України, фактично відсутній за постійним місцем проживання; він має бажання, щоб дитина проживала з ним, проте враховуючи реалії служби така можливість відсутня, тому дитина має проживати з матір`ю. ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду Щодо розірвання шлюбу. Згідно зі статею 51 Конституції України та статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. В силу ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Положеннями ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, позивач скористалась своїм правом та звернулась до суду з позовом, на розірванні шлюбу наполягає, вважає його збереження неможливим, на примирення не згодна, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Щодо визначення місця проживання доньки Відповідно до частин 1, 2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). Верховний Суд у постанові від 30.03.2021 року у справі №542/1428/18 зазначив, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Зі змісту висновку органу опіки та піклування вбачається, що і мати, і батько виявляють бажання, щоб дитини проживала з кожним із них, що свідчить про відсутність повної домовленості між батьками з приводу питання, з ким має проживати малолітня дитина. Виходячи з фактичних обставин цієї справи, беручи до уваги позицію органу опіки та піклування, який виходячи з інтересів дитини вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю, враховучи, що [PERSON] забезпечена житлом, має достатній рівень матеріального забезпечення, враховуючи вік дівчинки - два роки, те, що дівчинка з народження проживає саме з матір`ю, прихильна до неї, батько на цей час не може постійно проживати з донькою і займатись її вихованням, оскільки проходить військову службу, виходячи із першочергового значення та оцінки саме найкращих інтересів дитини, на підставі внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині і визначає місце проживання [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання доньки з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дівчинкою, турботі відносно дитини та участі у її вихованні. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини. Статтею 27 Конвенції про права дитини передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками цього обов`язку визначаються за домовленістю між батьками. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частина 1 статті 183 Сімейного кодексу України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач є батьком малолітньої дитини та нарівні з матірю зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття. Дитина проживає разом з матір`ю, позивач звернулась до суду з вимогою про стягнення аліментів, отже домовленість між батьками щодо виконання обов`язку батька брати участь в утриманні дитини відсутня, що є підставою для задоволення вимоги позивача про стягнення аліментів. За своїм змістом аліменти - це грошові кошти на утримання дитини, які необхідні для забезпечення належного рівня її розвитку, виховання, забезпечення одягом, продуктами харчування тощо. При визначенні розміру аліментів суд керується положеннями ст. 182 СК України, враховує те, що відповідач є молодою особою працездатного віку, відсутність відомостей про незадовільний стан його здоров`я, відсутність відомостей про наявність в нього інших утриманців, з метою забезпечення прав малолітньої дитини на належне утримання, суд присуджує аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на її утримання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до її повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. V. Розподіл судових витрат На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір з вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини в розмірі 2422,00 грн. З огляду на те, що при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved