Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

26.11.2025 року через підсистему «Електронний суд» до Шевченківського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] в особі представника адвоката Зайки А.М. до [PERSON] про розірвання шлюбу, згідно прохальної частини якої просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який було зареєстровано Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що 31.01.2014 року зроблено відповідний актовий запис №43 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 04.12.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 15.12.2025 року від представника позивача [PERSON] адвоката Заіка А.М. до суду надійшов оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . 16.12.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Заярного О.С. до суду надійшов відзив на позов, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки обставини зазначені у позові не відповідають дійсності, є надуманими та такими, що не мають будь-якого підтвердження. 19.12.2025 року від представника позивача [PERSON] адвоката Заіка А.М. до суду надійшла уточнена позовна заява про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.01.2014 року між сторонами було укладено шлюб. Спочатку сімейне життя подружжя склалось добре, проте в результаті окремого проживання (протягом тривалого часу сторони не живуть однією сім`єю) це з часом призвело до втрати спільних почуттів та відносини вже не ґрунтуються на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Сторони хоча періодично і спілкуються між собою, але вже не бачуть своїх стосунків як сімейні та такі, що можуть існувати в шлюбі. Позивач та відповідач визначились з тим, що мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю, а отже підтримання взаємовідносин, які засновані на почуттях взаємної любові не є можливим. Рішення про розірвання шлюбу позивач прийняла остаточно і змінювати його намірів не має, сторона відповідача висловила аналогічну позицію стосовно даних перспектив. Додаткового часу на примирення сторони не потребують, на теперішній час кожен має окреме особисте життя, а тому подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і є таким, що суперечить інтересам позивача та інтересам відповідача. Майновий спір на момент даного звернення до суду відсутній. Враховуючи викладене, позивач просить розірвати шлюб, укладений між сторонами. 23.12.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Заярного О.С. до суду надійшла заява про визнання позову. Суд, дослідивши доводи сторін, які викладені в письмових заявах по суті справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 31.01.2014 року зареєстровано шлюб, актовий запис №43, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] », прізвище чоловіка « [PERSON] », що підтверджує оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Подружні стосунки між позивачем та відповідачем на даний час фактично припинені, подружжя не веде спільного господарства і не проживає однією сім`єю, збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно із пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд встановив справжнє прагнення сторін до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечитиме інтересам сторін, окрім того збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя суд не знаходить. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. В позовній заяві не міститься вимога про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат по справі. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved