Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Кеш ту гоу», інтереси якого представляє адвокат Пархомчук С.В., звернувся через систему «Електронний суд» до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1658189. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 08 березня 2021 року між ТОВ «ФК «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено кредитний договір №1658189 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на мобільний номер телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Згідно умов кредитного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності в сумі 2000 грн. зі строком кредитування на 30 днів, стандартна процентна ставка 1,9 % в день. Однак, відповідач порушила взяті на себе зобов`язання, кредит та відсотки за користування кредитом не повернула, а тому станом на 13.01.25 виникла заборгованість за кредитним договором, яка становить 6304,40 грн, з яких: 1922,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту та 4382,40 грн - прострочена заборгованість за процентами. 24.12.2021 між ТОВ «ФК «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» укладено договір факторингу №02-24122001, згідно якого ТОВ «ФК «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №1658189 від 08 березня 2021 року, укладеним між ТОВ «ФК «Лінеура Україна» та відповідачем по справі [PERSON] . З врахуванням наведеного позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» заборгованість за кредитним договором №1658189 від 08 березня 2021 року, у загальному розмірі 6304,40 грн, а також витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 27 березня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 18.04.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява, в якій він просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500 грн., зазначаючи, що ці витрати підтверджуються актом про отримання правової допомоги від 14 квітня 2025 та квитанцією про оплату правової допомоги від 14 квітня 2025 року. 09.05.2025 відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги визнає частково, а саме заборгованість за кредитним договором № 1658189 по тілу кредиту у розмірі 1922,00 грн та відсоткам у розмірі 1095,54 грн, а всього на загальну суму 3017,54 грн. Доданий позивачем розрахунок не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум; заборгованість за відсотками у розмірі 4382,40 грн до стягнення не підлягає, оскільки нарахована за межами визначеного договором строку кредитування. Ухвалою від 19 травня 2025 визнано обов`язковою особисту участь представника позивача. 12.11.2025 через систему «Електронний суд» представник позивача подав додаткові пояснення, в яких зазначив механізм нарахування відсотків за кредитним договором та долучив дедатальний розрахунок заборгованості від первісного кредитора. У судовому засіданні 16.12.2025 представник позивача адвокат Пархомчук С.В. підтримав позовні вимоги просив їх задовольнити, також просив стягнути з відповідача понесені витрати на оплату судового збору та витрати на правову допомогу, додатково зазначив, що строк кредиту 30 днів, відповідач частково погашала заборгованість, внаслідок чого відбулася автопролонгація договору, що передбачено п.4.2.5 договору, загальний строк кредитування становить 120 днів. Відсоткова ставка 1,9% застосовувалася протягом усього періоду нарахування відсотків. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 26.11.2025 позовні вимоги визнала частково, не заперечувала укладення кредитного договору та отримання кредиту. Кошти використала на лікування доньки, частково сплачувала заборгованість, в подальшому загубила телефон, через який був укладений кредит. Вважає, що відсотки можуть бути стягнуті лише в межах строку кредиту у розмірі 1095 грн. Витрати на правничу допомогу також просила зменшити з 10500 грн до 2500 грн, судовий збір стягнути пропорційно задоволеним вимогам. Представник відповідача адвокат Зварищук В.В. в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги сторона відповідача визнає частково, відсотки були нараховані поза межами визначеного 30 денного строку кредиту, доказів щодо укладення додаткової угоди про продовження строку кредитування суду не надано. Витрати на правничу допомогу просив зменшити до 2500, 00 грн, вважаючи їх не співмірними зі складністю справи та ціною позову. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12,13,81,89 ЦПК України передбачено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 08 березня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1658189, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора А792 (електронного підпису) і був надісланий на мобільний номер телефону відповідача, що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с. 19). Відповідно до договору кредитодавець надав позичальнику (відповідачу [PERSON] ) грошові кошти в розмірі 2000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту. Згідно умов кредитного договору, ТОВ «Лінеура Україна» взяло на себе зобов`язання надати відповідачу кредит в сумі 2000 грн зі строком кредитування на 30 днів, стандартна процентна ставка 1,9 % в день, кредит надавався у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на реквізити платіжної банківської карти відповідача. Знижена процентна ставка становить 0,01 % в день, яка застосовується на таких умовах. Якщо клієнт у межах строку, визначеного в п. 1.3 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою клієнта відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, клієнт як учасник програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, у зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандарнтою процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.3 Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Відповідно п.4.2. за цим договором, передбачено порядок автопролонгації строку кредиту Сторони домовились, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1.-4.1.6 договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Відповідно п.4.2.5 за цим договором, загальна кількість атовпролонгацій за цим договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів (включаючи період, визначений в п.1.3 Договору та періоди пролонгацій). Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав (а.с.11-15). Також позивачем долучений графік платежів до договору, яким сторони погодили строки повернення кредиту, вказаний графік підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором А792 (а.с. 16). Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 2000 грн. підтверджується інформаційною довідкою ТОВ « Універсальні платіжні рішення» (ТОВ «УПР») з якої вбачається, що відповідачу 08.03.2021 року о 15:04:08 на банківську карту № [NUMBER] було перераховано грошові кошти в сумі 2000 грн. (а.с. 20). Укладення договору та отримання кредитних коштів у судовому засіданні відповідач та її представник не заперечували. 24.12.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» укладено договір факторингу №02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 24.12.2021 року до договору факторингу №02-2412201, ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Також, на підтвердження факту відступлення права вимоги долучені платіжні інструкції (а.с.21-28, 32-33). ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» 13.01.2025 направило відповідачу [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором № 1658189 від 08.03.2021, право вимоги за яким відступлено на підставі договору факторингу № 02-24122001 від 24.12.2021 (а.с. 45-47), проте така залишилась без задоволення (а.с.17). 12.11.2025 через систему «Електронний суд» представник позивача долучив детальний розрахунок заборгованості станом на 23.12.2021, відповідно до якого загальна заборгованість за договором № 1658189 від 08.03.2021 становить 6304,40 грн, з яких: 1922,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 4382,40 грн заборгованість за процентами. Загальна сума сплачених відповідачем в рахунок погашення заборгованості коштів за період з 08.03.2021 по 18.10.2021 становить 2742,52 грн. При цьому суд зауважує, що загальна кількість днів, протягом яких нараховувалися відсотки (з 08.03.2021 по 18.10.2021) становить 225 днів (а.с.109-112). Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником (відповідачем) [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, право вимоги по якому згідно укладеного договору факторингу перейшло до нового кредитора (позивача ТОВ «ФК «Кеш ту гоу»). До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України. Як передбачено ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України, згідно якої - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, в якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Виходячи з описаних норм законодавства, на підставі досліджених письмових доказів суд висновує, що відповідач 08.03.2021 в електронній формі уклала з ТОВ «Лінеура Україна» договір № 1658189, який підписала електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Вказане свідчить про виникнення між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» кредитних правовідносин, до яких слід застосовувати вимоги ст. 509, 1054 ЦК України. Так, у частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За умовами укладеного договору, ТОВ «Лінеура Україна» надало [PERSON] кредит у розмірі 2000,00 грн на 30 днів (з можливістю автопролонгації не більше як на 120 днів, включаючи період 30 днів), за користування якого мав право нараховувати занижену процентну ставку 0,01 % в день за дотримання певних умов та стандартну відсоткову ставку 1,90 % в день. Факт перерахування відповідачці кредитних коштів підтверджений належними доказами, що описано вище. Даний факт [PERSON] та її представник не заперечили. Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту, як і його певні умови недійсними не визнавалися. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як установив суд, 24.12.2021 між ТОВ «Лінеура Уквраїна» та ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» було укладено договір факторингу № 02-24122001, відповідно до умов якого від першого до другого перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 1658189. Оскільки під час розгляду справи знайшли своє підтвердження як факт укладення між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] договору № 1658189, так і факт перерахування першим останній кредитних коштів на зазначений ним у договорі рахунок, натомість доказів повернення таких у повному обсязі матеріали справи не містять, позивач набув права вимоги до відповідачки на підставі договору факторингу, що описаний вище, суд уважає, що в останнього виникло право вимагати повернення позики (право дійсної вимоги), а у відповідачки обов`язок по поверненню тіла кредиту (з урахуванням часткової оплати) в розмірі 1922,00 грн. Отже позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають до задоволення. Щодо виникнення за договором № 1658189 від 08.03.2021 обов`язку зі сплати відсотків за користування кредитними коштами та періоду, протягом якого вони нараховувалися, суд зважає на таке. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа № 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Позивач, пред`являючи вимоги до [PERSON] , просив, у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути заборгованість за відсотками. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за спірним договором встановлено, що заборгованість за процентами за користування кредитними коштами нарахована за період з 08.03.2021 до 18.10.2021, тобто за 225 днів. Однак суд звертає увагу на те, що кредит надавався на 30 днів з максимальною автопролонгацією, яка обмежується загальною кількістю календарних днів за користування кредитом, яка не може перевищувати 120 календарних днів (включаючи період 30 днів та періоди пролонгацій). Тобто саме до 05.07.2021 (за 120 днів з дати отримання кредиту 08.03.2021) кредитодавець мав право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами. Тому, з урахуванням викладеного, суд уважає, що підставними до нарахування є відсотки, розрахунок яких проводився в межах погодженого сторонами строку кредитування. Виходячи з указаного, заборгованість за процентами станом на 05.07.2021 за спірним кредитним договором обґрунтовано становила 584,32 грн, як це визначено в розрахунку заборгованості, оскільки нарахування відсотків здійснювалося в межах погоджених сторонами відсоткових ставок 0,01 % (2000грн*0,01%=6,00 грн) за період з 08.03.2021 до 06.04.2021 та 1,9% (2000 грн*1,9%=38,00 грн) за період з 08.04.2021 до 005.07.2021. Відтак правомірно нарахованою заборгованістю за відсотками за користування кредитними коштами за договором № 1658189 від 08.03.2021, яка нарахована у межах строку кредитування (з урахуванням часткового погашення заборгованості за відсотками), слід уважати 584,32 грн. У кредитному договорі (п. 5.7) сторони також погодили, що у випадку неналежного виконання клієнтом зобов`язань за договором, зокрема, але не виключно порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, настають умови дострокового виконання зобов`язань (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). При цьому про стягнення грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України позивач не заявляє, не наводить розрахунку процентів у зв`язку з невиконанням відповідачкою зобов`язань за договором, не обґрунтовує відповідну процентну ставку, суму таких процентів, як і не надає такий розрахунок до матеріалів справи. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів після закінчення строку кредитування за договором слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю, оскільки нараховування передбачених договором відсотків за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. До стягнення ж підлягають нараховані та несплачені відсотки в розмірі 584,32 грн. З огляду на зазначене вище, враховуючи, що відповідачка порушила умови укладеного договору № 1658189 від 08.03.2021, право вимоги за яким набув позивач, у встановленому порядку та строки не погашала заборгованість, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» слід стягнути 2506,32 грн, з яких: 1922,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 584,32 грн заборгованості за нарахованим та несплаченими відсотками, а позов задовольнити частково. Щодо розподілу судових витрат: Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 7), а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 гривень. Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про задоволення позову частково і стягнення з відповідачки 2506,32 грн боргу, тому, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 963,157 грн (2422,40грн*39,76%) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 10500,00 гривень надав: - договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, який укладений між ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» та адвокатом Пархомчуком С.В., в якому визначено, що вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується виходячи з вартості годин роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000 грн за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги, додатковою угодою від 27.12.2024 продовжено строк дії договору до 31.12.2025 (а.с. 21-22); - довіреність ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» від 30.12.2024, яка видана на ім`я адвоката Пархомчука С.В. (а.с. 8, 45, 101,115); - акт про отримання правової допомоги від 14.04.2025, згідно з яким адвокат Пархомчук С.В. надав ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» послуги з правової допомоги на суму 10500,00 грн, з яких: зустріч та консультація щодо кредитної заборгованості (1 год) - 2000 грн, складення та подання позовної заяви (2,5 год) - 5000 грн, інші клопотання, заяви до суду (1,5 год) - 3000 грн, канцелярські витрати 500 грн (а.с. 46); - рахунок 14.04.2025-17 від 14.04.2025, в якому сума до сплати за надання правничої допомоги за договором про надання правової допомоги від 29.12.2023 становить 10500,00 грн та платіжну інструкцію № 37512 від 14.04.2025, про сплату вказаної суми (а.с. 47,48). Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. Сума гонорару адвоката повинна бути такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціні позову. Для правильного визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09. червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Враховуючи те, що позивач під час розгляду справи поніс витрати на правничу допомогу, то такі витрати підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів, тощо). На думку суду, стороною позивача завищено розмір судових витрат за надані послуги з правової допомоги. Відповідач та її представник у судовому засіданні заявили клопотання про зменшення розміру судових витрат на правову допомогу, посилаючись на неспівмірність понесених витрат зі складністю справи та ціною позовних вимог, про що відповідач також зазначила у відзиві на позовну заяву. З огляду на шаблонний тип справи, відсутність необхідності окремої оплати зустрічей та консультацій, несення канцелярських витрат на виготовлення копій документів, так як справа направлялась до суду через систему електронного суду, реальний час необхідний на виконання процесуальних дій по підготовці позовної заяви та інших заяв та клопотань до суду, вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 3000,00 грн, що буде співмірним як зі складністю справи, так і ціною позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial