Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач [PERSON] подав до суду позовну заяву, в якій просить визнати за [PERSON] батьківські права відносно дитини [PERSON] , [INFO] , та внести відповідні зміни в актовий запис про його народження. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач покликався\~на те,\~щоз 2021 року він проживав та перебував у фактичних шлюбних відносинах разом із відповідачкою [PERSON] . 25 лютого 2025 року, у зв`язку зі збройною агресією російської федерацією проти України, відповідачка [PERSON] , на його прохання і за для її безпеки виїхала до Республіки Польща, перебуваючи на сьомому місяці вагітності. У зв`язку із медичними показаннями, лікарями відповідачці було надано рекомендацію утриматися від повернення до України, оскільки це могло створювати загрозу перебігу вагітності. Внаслідок зазначених обставин відповідачка залишилася на території Республіки Польща до моменту пологів. [INFO] в м.Олава на території Республіки Польща відповідачка народила сина [PERSON] . На момент народження дитини шлюбні відносини між ним та відповідачкою зареєстровані не були, у зв`язку із чим під час реєстрації народження дитини в Республіці Польща дитина була записана на дівоче прізвище матері - [PERSON] , а відомості про батька внесенні органом реєстрації виключно зі слів матері відповідно до абз.2 ст.61 Закону від 28 листопада 2014 року «Про актові записи цивільного стану», яка є аналогом ч.1 ст.135 СК України, про що зазначено у свідоцтві про народження дитини, виданому у м.Олава, Республіка Польща. У Республіці Польща визнати батьківство було неможливо без його особистої присутності, що в умовах збройної агресії російської федерації проти України та встановлених обмежень на виїзд чоловіків віком від 18 до 60 років за кордон станом на 10 травня 2022 унеможливило проведення такої процедури. Так 13 червня 2022 року, через місяць після народження дитини, відповідачка разом із сином повернулася до України, де вони продовжили проживати однією сімє`ю. 11.10.2024 між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб зареєстрований Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що 11 жовтня 2024 року складено відповідний актовий запис №140. Окрім цього зазначив, що з моменту повернення відповідачки з Республіки Плльща із сином, вони проживають за місцем його реєстрації: [ADDRESS] , де ведуть спільне господарство та проживають однією сімєю. У шлюбі з іншими особами не перебував, інших дітей на утриманні не має. Вважає себе біологічним батьком дитини, про що свідчить результат молекулярно-генетичного дослідження «ЛеоГЕН» від 16 жовтня 2025 року, відповідно до якого імовірність батьківства становить 99,99534 %. Окрім того, бажає брати участь у вихованні та утриманні сина, реалізувати свої батьківські права та обов`язки. Відповідач не скористалася правом на подання відзиву. Треті особи пояснень щодо позову не надали. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.\~174\~ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 04 листопада 2025 року головуючим у справі визначено суддю ЦіпивкоІ.І. /а.с. 31/ Ухвалою судді Личаківського районного суду міста Львова від 05.11.2025 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справ постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 02.12.2025. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 32/. Ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 02.12.2025 залучено до участі у справі третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, а саме Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкласти на 18.12.2025 /а.с. 42/. Розгляд справи по суті відбувся 18.12.2025 без участі сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечила. Третя особа:\~Залізничний відділ\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~місті Львові\~Львівського міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції в судове засідання не прибула. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст.\~247\~ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, позов задовольнити з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Відповідно до наданого перекладу свідоцтва про народження [NUMBER] від 25.05.2025 [PERSON] народився [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 0215011/00/UA/2022/444015. Батьком записано [PERSON] матір`ю [PERSON] /а.с. 14-15/. Позивачем долучена копія закордонного паспорта [PERSON] виданого органом, що його видав - 4653, яка також підтверджує його народження у Республіці Польща. Судом досліджено копію свідоцтва про щлюб укладеного між позивачем [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що 11 жовтня 2024 року складено відповідний актовий запис №140. Окрім цього судом досліджено результат молекулярно-генетичного дослідження «ЛеоГЕН» від 16 жовтня 2025 року, відповідно до якого імовірність батьківства позивача [PERSON] становить 99,99534 %. В поданому позові позивач [PERSON] просить визнати за ним батьківські права відносно дитини [PERSON] , [INFO] , та внести відповідні зміни в актовий запис про його народження, стверджуючи, що біологічним батьком сина [PERSON] є саме він. Також вказує на обставини спільного проживання з [PERSON] , її вагітності та народження сина [PERSON] , на підтвердження таких надав ряд доказів, серед яких платіжні квитанції на перерахунок коштів відповідачці - [PERSON] /а.с. 21-23/. Під час розгляду вказаної цивільної справи та на підставі доказів та з урахуванням позиції сторін судом було встановлено факт спільного проживання між сторонами, що підтверджується обмінною картою пологового відділення КНП «1-а міська поліклініка м.Львова» від 01.11.2021, під час взяття відповідачки на облік як вагітної, місце проживання якої зазначене за його адресою реєстрації: [ADDRESS] , починаючи 2021 року. А відтак позивач [PERSON] є батьком дитини, що він підтвердив у поданій ним позовній заяві, де зазначив, що є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5\~ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно з ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 2 ст.\~16\~ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження житини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Частиною 4 ст. 128 СК України встановлено, що позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання батьківства. Зі змісту ст. 18 Конвенції про права дитини вбачається, що батьки у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН, від 20.11.1959, дитина для повного і гармонізаційного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, пред`являти позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджені наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, в яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Суд погоджується з аргументами позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Щодо судових витрат. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~264ЦПК\~України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд зобов`язаний розглядати справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. А тому, враховуючи відсутність у прохальній частині позову вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача понесених судових витрат, а також відсутність відомостей про наявність підстав для застосування до [PERSON] вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд вважає за можливе залишити витрати зі сплати судового збору за позивачем. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 висловив висновок про застосування норми права та вказав, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Згідно з частиною п`ятою статті 268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268\~ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону та правові висновки, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 18.12.2025, є дата складення повного тексту судового рішення 22.12.2025.

Outcome: approved