Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

02 червня 2025 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» через свого представника Супрун Є.В. звернулося до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір від 14 лютого 2019 року № 2001247255801, згідно з яким відповідач отримав кредитний ліміт у розмірі 30 000,00 грн. За умовами вказаних кредитних договорів відповідач зобов`язувалася повернути кредити та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Всупереч умовам кредитних договорів, відповідач не виконав свого зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 04 лютого 2025 року: по кредитному договору № 2001247255801 від 14 лютого 2019 року загальна заборгованість 42 478,37 грн, з яких: 25 322,21 грн заборгованість за кредитом; 17 156,16 грн заборгованість процентами; 0,00 грн заборгованість за комісією. Вимоги позивача про повернення заборгованості у поза судовому порядку залишилися без відповідного реагування, а тому досудове врегулювання спору не вдалось за можливе. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути вказану заборгованість у загальному розмірі 42 478,37 грн та судові витрати. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 червня 2025 року справу № 946/4133/25, передано за підсудністю до Саратського районного суду Одеської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 липня 2025 року справу № 946/4133/25 передано у провадження судді Миргород В.С. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином та своєчасно шляхом направлення судової повістки на електронну адресу та в особистий кабінет системи «Електронний суд». У позові просить розглядати справу за відсутності представника банку, позов просить задовольнити в повному обсязі, не заперечуючи проти винесення заочного рішення. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , яку повернуто з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», та шляхом розміщення оголошення на сайті веб-порталу «Судова влада України». Відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17, провадження № 14-507цс18, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив не надала, клопотань про відкладення розгляду справи від останньої не надходило. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Зі згоди представника позивача, який заявою не заперечував проти винесення заочного рішення у випадку не надходження до суду відзиву у визначений строк, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 14 лютого 2019 року між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2001247255801 шляхом приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Паспортом споживчого кредиту від 14 лютого 2019 року зазначено умови кредитування, згідно з якими кредитодавець надав позичальнику суму кредиту в розмірі 30 000,00 грн шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах відновлювального кредитного ліміту на картковому рахунку, із встановленим строком кредитування 12 місяців, фіксованою стандартною процентною ставкою 47,88% річних, пільговою процентною ставкою 0,01%. Договір підписано сторонами в письмовій формі, зокрема відповідачем договір підписано шляхом проставляння особистого підпису власноручно. Факт отримання коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку. Пунктом 2.2.5 Розділу І Публічної пропозиції Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діє з 26 жовтня 2021 року), затвердженої рішенням Правління АТ "Перший Український Міжнародний Банк" протокол № 874 від 26 жовтня 2021 року, передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору. Відповідно до п. 5.1.4. Розділу І Публічної пропозиції Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти. Згідно з п. 5.1.7. Розділу І Публічної пропозиції Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором. Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші. Тобто положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений. За такого, суд доходить висновку про доведеність Банком за допомогою належних доказів обставин, які підтверджують укладення з відповідачем договору-приєднання з погодженням усіх суттєвих умов, які надані позивачем до матеріалів справи, зокрема, процентів, комісії та пені, та умов повернення кредитних коштів, а також наслідків несвоєчасного виконання кредитних зобов`язань. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі ст.509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться - ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов`язанні ст. 530 ЦК України. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, ст. 527 ЦК України. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 610, 611 ЦК України, зазначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідач не дотримувалася умов кредитних договорів, внаслідок чого відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 04 лютого 2025 року: по кредитному договору № 2001247255801 від 14 лютого 2019 року загальна заборгованість 42 478,38 грн, з яких: 25 322,21 грн заборгованість за кредитом; 17 156,16 грн заборгованість процентами; 0,00 грн заборгованість за комісією. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що відповідач повернув кредит та нараховані відсотки у строк, передбачений договорами. Як вбачається з виписок по особовому рахунку, відповідач користувався кредитними коштами та частково здійснював погашення заборгованості. Вимоги позивача про повернення заборгованості у поза судовому порядку залишилися без відповідного реагування, а тому досудове врегулювання спору не вдалось за можливе. Таким чином заборгованість за кредитними договорами підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на вищевикладене, суд також стягує з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору у загальному розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved