Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У серпні 2025 позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Івашко В.В., через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «МОБАЙЛ ЕНЕРДЖИ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позов мотивовано тим, що з 31.12.2022 позивач працювала у ТОВ «МОБАЙЛ ЕНЕРДЖИ» на посаді оператора заправних станцій та 31.03.2025 її було звільнено за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. Усупереч вимогам статті 116 КЗпП України відповідачем у день звільнення та до теперішнього часу не здійснено розрахунку з позивачем, а саме не виплачено заробітну плату за період листопад 2024 року - березень 2025 року. На звернення із заявою від 11.07.2025 про виплату всіх належних їй сум, відповіді вона не отримала. Заробітна плата позивача за січень 2025 року становить 10 207 гривень 48 копійок, за лютий 2025 року - 8 923 гривень 64 копійок. Оскільки у день звільнення та до теперішнього часу відповідачем не здійснено розрахунку, з нього підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 31.03.2025 до 05.08.2025 (день звернення до суду) за 125 днів, що становить 30 030 гривень 75 копійок. Враховуючи наведене, позивач просила стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «МОБАЙЛ ЕНЕРДЖИ» на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 61 780 гривень 87 копійок та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 30 030 гривень 75 копійок. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 19.08.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.10.2025 за результатами підготовчого засідання справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, від її представника - адвоката Івашка В.В. до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі на підставі наявних у справі письмових доказів, позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «МОБАЙЛ ЕНЕРДЖИ» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з положеннями частини 8 статті 178, частини 4 статті 223 та частини 1 статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та норми права, які були застосовані Встановлено, що позивач працювала у ТОВ «МОБАЙЛ ЕНЕРДЖИ» з 31.12.2022 до 31.03.2025 на посаді оператора заправних станцій та була звільнена з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Зазначені обставини підтверджуються записами трудової книжки позивача [PERSON] та наказом № 27-К/Ч від 24.03.2025 (а.с. 9, 14 зворот - 15). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, станом на 29.07.2025 та довідки форми ОК-5, виданої Пенсійним фондом України, щодо застрахованої особи [PERSON] від 29.07.2025, ТОВ «МОБАЙЛ ЕНЕРДЖИ» (ЄДРПОУ 44618924) у листопаді 2024 року позивачу нараховано 10 055 гривень 93 копійок, у грудні 2024 року - 11 920 гривень 93 копійок, у січні 2025 року - 10 207 гривень 48 копійок, у лютому 2025 року - 8 923 гривень 64 копійок, у березні 2025 року 20 672 гривень 89 копійок, а всього - 61 780 гривень 87 копійок (а. с. 8). Таким чином, борг підприємства перед позивачем на день звільнення 31.03.2025 становить у загальній сумі 61 780 гривень 87 копійок. 11.07.2025 позивач направила відповідачу ТОВ «МОБАЙЛ ЕНЕРДЖИ» заяву про видачу довідки про заборгованість із заробітної плати за період із 01.11.2024 до 31.03.2025 (а. с. 6 зворот). Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі ст. 94 КЗпП України та ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати працю працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За твердження позивача, що не спростовано відповідачем, з нею не проведено повного розрахунку з виплати нарахованої заробітної плати за період листопад 2024 року - березень 2025 року в загальному розмірі 61 780 гривень 87 копійок. Зазначене підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору та довідкою форми ОК-5, виданою Пенсійним фондом України, згідно з якими за вищевказаний період [PERSON] було нараховано заробітну плату в розмірі 61 780 гривень 87 копійок. Факту наявності заборгованості заробітної плати відповідачем не спростовано, заперечень щодо суми такої заборгованості перед позивачем станом на день ухвалення рішення суду не подано. Виходячи з наведеного, беручи до уваги, що [PERSON] дійсно перебувала у трудових відносинах з відповідачем, яким позивачу нараховано, однак не виплачено у передбачені законом строки заробітну плату, допустимих доказів на підтвердження факту відсутності заборгованості заробітної плати за оспорюваний період відповідачем не надано, відтак суд дійшов висновку, що вимога позивача в частині стягнення заробітної плати в розмірі 61 780 гривень 87 копійок є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача середньомісячного заробітку за час затримки виплати розрахункових суд зазначає таке. Зі змісту ст. 117 КЗпП України вбачається, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у справі № 6-64цс13, згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 08 лютого 2022 року, справа № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21, середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. При стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з п. 8 розділу ІV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. З долучених до матеріалів справи позивачем Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Форми ОК-5, наданих Пенсійним фондом України, вбачається, що за січень та лютий 2025 року позивачеві нараховувалась сума заробітку для нарахування пенсії від ТОВ «МОБАЙЛ ЕНЕРДЖИ», зокрема за січень 2025 року - 10 207 гривень 48 копійок, за лютий 2025 року - 8 923 гривень 64 копійки, що в загальній сумі становить 19 131 гривень 12 копійок (а.с. 13-14). Таким чином, середньоденний заробіток позивача становить: (10207,48 + 8923,64): (23+20) = 444 гривень 91 копійок. Оскільки відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України з вини власника не було виплачено належних звільненому позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, суд вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за період з 01.04.2025 до дня звернення до суду з цим позовом 05.08.2025 є законною. Кількість робочих днів за зазначений період становить 91 день. Отже, середній заробіток за вказаний період, що підлягає стягненню, становить 40 486,81 грн (444,91 грн х 91 робочих днів), без утримання податків та інших обов`язкових платежів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. З урахуванням того, що позивач згідно з наведеним нею розрахунком у позові просила суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 30 030 гривень 75 копійок, тому суд не може вийти за межі позовних вимог та вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити у пред`явленому до стягнення розмірі. Відповідно до пунктів 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць з присудженої заборгованості по заробітній платі. Розподіл судових витрат Позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати за позовну вимогу щодо невиплати заробітної плати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Крім того, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968 гривень 96 копійок за майнову вимогу про стягнення суми середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 968 гривень 96 копійок сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved