Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

02 вересня 2025 року Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» з використанням засобів поштового зв`язку звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за послуги з централізованого опалення/послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2019\~до 30.04.2025 у сумі 28081 грн. 32 коп. Обгрунтовано позов тим, що Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії та централізованого постачання гарячої води/послуг з постачання гарячої води для суб`єктів усіх форм власності. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , та споживачем послуг, які надавалися позивачем за цією адресою. Однак, у порушення вимог чинного законодавства відповідач не здійснював оплату за надані позивачем послуги в установлений строк, внаслідок чого утворилась заборгованість, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, у якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві відповідач зазначив, що є власником спірної квартири з 13 лютого 2024 року, а тому не може вважатися споживачем послуг, які надавалися позивачем у період з 01 листопада 2019 року до 13 лютого 2024 року. З лютого 2024 року відповідач сумлінно сплачує за надані послуги, а відтак відсутній і сам борг. Також, відповідач зазначає про сплив строку позовної давності. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що відповідач позов не визнає з підстав, вказаних у відзиві. Заслухавши доводи\~представників сторін\~та дослідивши\~матеріали справи, суд встановив таке. Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та централізованого постачання гарячої води/постачання гарячої води для суб`єктів усіх форм власності. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 лютого 2024 року (а.с. 8) та копією Витягу з Державного реєстру речових прав (а.с. 9), а також споживачем послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії, які надаються позивачем за вказаною адресою (а.с. 14-15). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Батько відповідача - [PERSON] помер [INFO] . Частиною четвертою статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власність зобов`язує. Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ. Зокрема, цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання теплової енергії. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг (частина перша статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Пунктом 1\~частини першої\~статті 7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» визначено,\~що споживач\~має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Також, згідно з пунктом 1 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 8 зазначеного Закону виконавець комунальної послуги зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Згідно із\~частиною першою\~статті 9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач\~здійснює оплату\~за спожиті\~житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За змістом частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. 01 жовтня 2021 року на виконання вимог частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивачем було опубліковано на офіційному веб-сайті Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, згідно з пунктом 1 якого він є публічним договором приєднання, укладеним з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та в порядку частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Положеннями пунктів 2, 4 Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії визначено, що цей договір набуває чинності після 30 днів з моменту розміщення його на веб-сайті виконавця. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної Заяви-приєднання (Додаток 1 до цього Договору), сплата рахунку за надані послуги, факт отримання послуги. Рішеннями виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 03.11.2021 № 662, від 03.11.2022 № 536, від 03.11.2023 № 709, від 30.09.2024 № 650 установлені розміри тарифів на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, що надаються споживачам АТ «ОТКЕ» (а.с. 16). Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» також передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. За положеннями пункту 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, чинним на час виникнення спірних правовідносин, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. Згідно із пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, чинним на час виникнення спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до пункту 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № 630, чинним на час виникнення спірних правовідносин, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Згідно з\~пунктом 31\~Правил надання\~послуги з\~постачання теплової\~енергії і\~типових договорів\~про надання\~послуги з\~постачання теплової енергії,\~затверджених постановою\~Кабінету Міністрів\~України №\~830\~від 21\~серпня 2019\~року, вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а для багатоквартирних будинків, обладнаних системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії. За приписами\~пункту 33\~Правил надання\~послуги з\~постачання теплової\~енергії і\~типових договорів\~про надання\~послуги з\~постачання теплової енергії,\~затверджених постановою\~Кабінету Міністрів\~України №\~830\~від 21\~серпня 2019\~року,\~плата виконавцю\~за індивідуальним\~договором про\~надання послуги\~з постачання\~теплової енергії\~з обслуговуванням\~внутрішньобудинкових систем\~складається з:\~плати за\~послугу,\~визначеної відповідно\~до цих\~Правил та\~Методики розподілу,\~що розраховується\~виходячи з\~розміру затвердженого\~уповноваженим органом\~тарифу та\~обсягу її\~споживання; плати\~за абонентське\~обслуговування,\~визначеної виконавцем,\~розмір якої\~не може\~перевищувати граничного\~розміру,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку. Відповідно до пункту 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року, розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. За пунктами\~36,\~37,\~38\~Правил надання\~послуги з\~постачання теплової\~енергії і\~типових договорів\~про надання\~послуги з\~постачання теплової\~енергії,\~затверджених постановою\~Кабінету Міністрів\~України №\~830\~від 21\~серпня 2019\~року,\~споживач здійснює\~оплату спожитої\~послуги щомісяця\~в порядку\~та строки,\~визначені договором. Споживач\~не звільняється\~від оплати\~послуги,\~отриманої ним\~до укладення\~відповідного договору. Споживач\~не звільняється\~від оплати\~послуги за\~період тимчасової\~відсутності в\~житловому приміщенні\~(на\~іншому об`єкті\~нерухомого майна)\~споживача та\~інших осіб. Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Згідно з частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на споживачів покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг. Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивачем надавалися\~послуги централізованого опалення/постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . За період з\~01.11.2019\~до 30.04.2025 за цією адресою виникла заборгованість у сумі 28081 грн. 32 коп., що підтверджується розрахунком (а.с. 13). Зазначена сума заборгованості не спростована. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~частини першої\~статті 611\~Цивільного кодексу\~України у\~разі порушення\~зобов`язання настають\~правові наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: 1)\~припинення зобов`язання\~внаслідок односторонньої\~відмови від\~зобов`язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору; 2)\~зміна умов\~зобов`язання; 3)\~сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається\~таким,\~що прострочив,\~якщо він\~не приступив\~до виконання\~зобов`язання або\~не виконав\~його у\~строк,\~встановлений договором\~або законом . Відповідно до частини другої статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Доводи відповідача про те, що він став власником квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину лише 13 лютого 2024 року і до цього часу не був споживачем наданих позивачем послуг, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення заборгованості, суд вважає не обгрунтованими виходячи з такого. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із\~частинами першою,\~другою статті\~1220\~Цивільного кодексу\~України спадщина\~відкривається внаслідок\~смерті особи\~або оголошення\~її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 Цивільного кодексу України). Відповідно до\~статті 1296\~Цивільного кодексу\~України спадкоємець,\~який прийняв\~спадщину,\~може одержати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З матеріалів справи слідує, що батько відповідача помер [INFO] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. Відповідач прийняв спадщину після смерті батька, свідоцтво про право на спадщину, а саме: квартиру [ADDRESS] , отримав 13 лютого 2024 року. Разом з тим, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому відсутні підстави для звільнення відповідача від сплати боргу, який утворився за життя батька, спадщину після смерті якого прийняв відповідач. Також, відповідач зазначає, що до вимог про стягнення заборгованості підлягає застосуванню позовна давність. За приписами статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя, четверта статті 267 Цивільного кодексу України). При цьому, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Як вже зазначалося, згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, і Правилами передбачається, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. А тому кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежам. Слід зазначити, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу\~України доповнено\~пунктом 12\~такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.» Строк карантину неодноразово продовжувався. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Тобто, карантин в Україні безперервно діяв у період з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року. Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан строком на 30 діб. Також, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». У подальшому Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», які були затверджені Законами України «Про затвердження Указу Президента України» «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжувався і він діє на даний час. Законом України від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Лише Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14 травня 2025 року № 4434-IX, який набрав чинності 04 вересня 2025 року, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було виключено. А тому, підстави для застосування строку позовної давності відсутні. За вказаних обставин, враховуючи положення законодавства, суд знаходить підстави для задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості. Водночас, враховуючи, що [PERSON] є неповнолітнім, а його законним представником є [PERSON] , а тому заборгованість за надані послуги підлягає стягненню з [PERSON] як законного представника відповідача. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved