Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивач просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість в сумі 37742,62 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 гривні. Свої вимоги мотивує тим, що між АТ "ПУМБ" та [PERSON] 16.10.2019 укладено кредитний договір № 1001429202001, за яким видано кредит у сумі 25000 грн. Відповідачка взяті на себе кредитні зобов`язання належним чином не виконує, тому станом на 04.08.2025 має заборгованість в розмірі 37742,62 грн, з яких 18730,21 грн за кредитом, 8,85 грн за відсотками, 19003,56 грн за комісією, що послужило підставою для звернення до суду з позовом. Всі складові заборгованості, у тому числі комісія, сторонами погоджені, вимога про стягнення заборгованості заявлена в межах строку позовної давності. Представник відповідачки в системі "Електронний суд" сформував відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково, заперечивши щодо стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Свою позицію мотивував тим, що публічна пропозиція АТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не підписана відповідачкою, а у заяві № 1001429202001 від 16.10.2019 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування кредитної заборгованості (списання, зарахування кредитної заборгованості, розрахунково - касові операції, надання консультативних та інформаційних послуг) за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості, тому у відповідачки відсутній обов`язок щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості. Умови кредитного договору, які передбачають необхідність щомісячної сплати позичальником фіксованої комісії за обслуговування кредитної заборгованості, без зазначення в договорі конкретних послуг і їх погодження з позичальником, за надання яких стягується така комісія, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», відтак і відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за цією комісією в розмірі 19003,56 грн. Крім того, слід урахувати, що банком направлено на погашення комісії отримані від [PERSON] кошти у загальному розмірі 6 237,50 грн. (16.11.2019 р. 1247,50 грн, 16.12.2019 р. 1247,50 грн, 16.01.2020 р. 1247,50 грн, 16.02.2020 р. 1247,50 грн та 16.03.2020 р. 1247,50 грн), що підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору від 16.10.2019 року № 1001429202001. Таким чином, від загальної суми заборгованості у сумі 37742,62 грн по кредитному договору від 16.10.2019 року № 1001429202001 необхідно відняти розмір заборгованості за комісією (19003,56 грн) та розмір сплаченої комісії (6237,50 грн). У зв`язку з цим, сума заборгованості по кредитному договору від 16.10.2019 № 1001429202001 підлягає перерахунку і залишок заборгованості по цьому кредитному договору становить 12 501,56 грн без нарахованої та сплаченої комісії за обслуговування кредиту. З відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 802,37 грн (2 422,40 грн х 12 501,56 грн/ 37 742,62 грн). Відповідач у зв`язку із розглядом справи очікує понести витрати на професійну правничу (правову) допомоги в розмірі 6 000,00 грн, на виконання умов п. 2 Додатку № 1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/25 від 07.12.2025 укладеного між [PERSON] та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери». Так, пунктом 2 Додатку № 1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/25 від 07.12.2025 визначено, що за надання професійної правничої (правової) допомоги, передбаченої в п.п. 1.1 Договору Клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду) в розмірі 6 000,00 грн, у строк до набрання судового рішення законної сили у справі, що визначена предметом Договору. Пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає стягненню з АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на користь [PERSON] судові витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі в розмірі 4 012,60 грн (6 000,00 грн х (37 742,62 грн. 12 501,56 грн)) / 37 742,62 грн). Враховуючи вищевикладене, просить позов Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість в розмірі 12 501,56 грн та судовий збір в розмірі 802,37 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити. Cтягнути з позивача на користь його довірительки витрати на правничу допомогу в розмірі 4012,60 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, безпосередньо в позовній заяві просив справу розглядати без його участі (а.с. 1-5). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, її представник - адвокат Калінін С.К. у відзиві на позов просив проводити розгляд спарви за їх відсутності (а.с. 51-55). Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: згідно з ухвалою від 24.11.2025, суд відкрив провадження у даній справі та постановив розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 10 грудня 2025 року представник відповідачки в системі "Електронний суд" сформував відзив на позовну заяву. В заявах по суті сторони просили проводити розгляд справи за їх відсутності. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: з метою надання банківських послуг АТ "ПУМБ" оголосив публічну пропозицію на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБО) на умовах, вказаних у ній, яка розміщена на сайті АТ "ПУМБ" та редакція якої діяла з 12.06.2019 (а.с. 20-25). 16 жовтня 2019 року [PERSON] звернулася до АТ "ПУМБ" та була ознайомлена з основними умовами кредитування, порядком надання споживачу споживчого кредиту, інформацією щодо орієнтованої реальної річної ставки, порядком повернення кредиту та інше, про що свідчить паспорт споживчого кредиту, який підписаний нею власноручним підписом (а.с. 16). Отримавши інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, [PERSON] підписала заяву № 1001429202001 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в АТ "ПУМБ". У вказаній заяві сторони погодили кредит у сумі 25000,00 грн зі сплатою відсотків у розмірі 0,01 % річних, а також комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 4,99 %, строк кредитування 24 місяці та погодили графік платежів (а.с. 15). На підтвердження факту перерахування на користь відповідачки 25000,00 грн позивач надав платіжну інструкцію від 16.10.2019 (а.с. 29). Як установлено з виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 16.10.2019 до 04.08.2025, остання користувалася кредитними коштами та частково погашала заборгованість (а.с. 32-33). У зв`язку з невиконанням умов кредитування за кредитним договором № 10029202001 від 16.10.2019 за [PERSON] рахується заборгованість в розмірі 37742,62 грн, яка складається з: 18730,21 грн - заборгованість за сумою кредиту; 8,85 грн - заборгованість за процентами, 19003,56 грн за комісією (а.с. 30-31). Про необхідність погасити наявну заборгованість АТ "ПУМБ" повідомляло відповідачку шляхом направлення їй відповідної вимоги (повідомлення) (а.с. 26-28). Факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів відповідачка не заперечувала, визнала позовні вимоги частково, не погодившись із підставністю нарахування заборгованості за комісією. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договорору, непогашення в повному обсязі заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду та норми права, які застосував суд: суд, вивчивши заяви сторін по суті, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого. За змістом ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як установлено в судовому засіданні, [PERSON] 16.10.2019 звернулася до АТ "ПУМБ" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим її було ознайомлено із основними умовами кредитування, порядком надання та повернення кредиту в АТ "ПУМБ", що підтверджується паспортом споживчого кредитування, який підписаний відповідачкою. Ознайомившись із умовами кредитування, остання підписала заяву на приєднання до договорору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в якій визначені основні погоджені сторонами умови кредитування, що підтверджує виникнення кредитних правовідносин між ними на визначених у заяві умовах. При цьому суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять підтверджень про ознайомлення [PERSON] із долученою до позовної заяви публічною пропозицією АТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб і що така є частиною укладеного кредитного договору, оскільки вона не містить підпису відповідачки. Не встановлено під час розгляду справи і те, що саме цю пропозицію розуміла остання та ознайомилася і погодилася з нею, підписуючи заяву на приєднання до ДКБО від 16.10.2019. Роздруківка ж із сайту позивача та посилання на нього належним доказом бути не може, оскільки ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, з приводу чого Верховний Суд України зробив висновки, які викладені в тому числі в постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд також зазначає, що в даному спорі договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів"). Згідно із п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийнятій 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За таких обставин, оскільки публічна пропозиція АТ "ПУМБ", яка міститься в матеріалах справи, не містить підпису позичальниці, тому її не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви на приєднання від 16.10.2019. Проте, незважаючи на те, що публічна пропозиція не є частиною кредитного договору, суд уважає доведеною ту обставину, що кредитні правовідносини все ж таки виникли між сторонами на підставі заяви на приєднання до договору банківського обслуговування фізичних осіб від 16.10.2019, яка підписана сторонами, в тому числі і відповідачкою відповідно власноручно та електронним підписом, та свідчить про акцепт пропозиції, в якій погоджені основні умови кредитування, порядок надання та повернення кредиту. Як факт укладення, так і факт підписання кредитного договору відповідачка не заперечила. На підставі заяви № 1001429202001 від 16.10.2019 АТ "ПУМБ" надало [PERSON] 25000,00 грн. Факт отримання кредитних коштів відповідачка не заперечила, визнавши частково позовні вимоги. Тобто АТ "ПУМБ" свій обов`язок за кредитним договором № 1001429202001 від 16.10.2019 виконало, натомість, як вказав позивач, [PERSON] взятих на себе зобов`язань не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за вказаним договором у розмірі 37742,62 грн, із яких 18730,21 грн за кредитом, 8,85 грн за відсотками, 19003,56 грн за комісією. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідачка не заперечила такі складові заборгованості як заборгованість за кредитом та процентами, визнавши позовні вимоги на суму 12501,56 грн. Факт надання кредиту знайшов своє підтвердження, що описано вище. Щодо нарахованої суми заборгованості за відсотками в розмірі 8,85 грн, то суд зазначає, що умовами заяви від 16.10.2019 нарахування відсотків обумовлено, з таким відповідачка погодилася. Однак, суд звертає увагу на те, що строк кредитування погоджено на період з 16.10.2019 до 16.10.2021 (24 місяці), а відсотки нараховані за період з 16.10.2019 до 01.08.2025, що виходить за межі строку кредитування та є порушенням абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, якою передбачено, що вимогу про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, тому за договором № 1001429202001 від 16.10.2019 слід стягнути 0,70 грн заборгованості за відсотками (0,16+0,14+0,13+0,12+0,11+0,1+0,1+0,09+0,08 +0,07+0,06+0,05+0,05+0,04+0,2+0,16+0,15+0,16-0,21-0,02-0,19-0,18-0,17-0,32), які нараховані станом на 10.10.2021, з урахуванням проведених сплат (а.с. 30 звор.стор.). Щодо нарахованої суми заборгованості по комісії за заявою про приєднання до ДКБО фізичних осіб від 16.10.2019 в розмірі 19003,56 грн, то суд зазначає таке. Як визначено у вказаній вище заяві, за обслуговування кредитної заборгованості визначено комісію в розмір 4,99 %. При цьому в заяві не зазначено конкретного переліку послуг кредитодався, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачці, та за які встановлена щомісячна комісія. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". За обставин цієї справи п. 5 кредитного договору № 1001429202001 встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування". Враховуючи наведене, суд уважає, що положення кредитного договору № 1001429202001, укладеного між сторонами про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 4,99 % щомісячно є нікчемними. Відтак, нарахування позивачем у даній справі заборгованості по комісії на суму 19003,56 грн є безпідставним. При цьому суд ураховує те, що за період з 16.11.2019 до 16.03.2020 протягом п`яти місяців позивач зараховував проведені відповідачкою сплати на загальну суму 6237,50 грн на погашення комісії, про що свідчить розрахуок суми заборговаості (а.с. 31-32). Однак, зважаючи на те, що нарахування комісії є безпідставним, суд уважає, що вказану суму слід відмінусувати від суми заборгованості, яку повинна погасити відповідачка. Тобто від загальної заборгованості за кредитом та процентами слід відняти зараховані сплати на погашення комісії (18730,21 грн (заборгованість за тілом кредиту) + 0,7 грн (заборгованість за процентами з урахуванням проведеного судом розрахунку в межах строку кредитування) - 6237,50 грн (зараховані сплати в рахунок погашення заборгованості за комісією), що становить 12493,41 грн. Або ж 37742,62 грн (загальна сума заявленої позивачем заборгованоті)-19003,56грн(безпідставно нарахована комісія)-6237,50грн(безпідставно зараховані на погашення комісії сплати)-8,85 грн (нараховані позивачем 41проценти)+0,7 грн (перераховані судом проценти), що дорівнює 12493,41 грн. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка порушила умови укладеного договору комплексного обслуговування фізичних осіб, у встановленому порядку та строки не погашала заборгованість, що вона визнала, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь АТ "ПУМБ" слід стягнути загальну суму заборгованості в розмірі 12493,41 грн заборгованості за сумою неповернутого кредиту. У задоволенні ж решти позовних вимог слід відмовити, з вищевикладених мотивів. Таким чином, позов АТ "ПУБМ" до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає до часткового задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 6). Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про задоволення позову частково і стягнення з відповідачки загальної суми боргу в розмірі 12493,41 грн, що є 33,1% (12493,41грн*100%/37742,62грн) від задоволених позовних вимог, то, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з нього на користь позивача 801,81 грн (2422,40 грн*33,1%) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. Інших витрат до стягнення позивач не заявляв. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, про стягнення яких заявляє відповідачка, то суд зазначає таке. Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28.11.2023, справа № 522/18114/21. За змістом ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009, № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст.і 182 ЦПК України). Саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25.10.2023, справа № 372/2962/21. Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн відповідачка надала: - договір № б/н/25 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 07.12.2025, який укладений між АБ "Калінін і Партнери" та [PERSON] , в якому його сторони погодили, що за правничу (правову) допомогу клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду), розмір якого, а також умови та порядок розрахунків визначаються сторонами в додатках до цього договору, з урахуванням Рекоменованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (винагороди), затверджених рішенням засновника АБ "Калінін та Партнери" № 3/2018 від 17.07.2018 (а.с. 59-60); - додаток № 1 до договору № б/н/25 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 07.12.2025, згідно з яким сторони погодили, що за надання професійної правничої (правової) допомоги клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду) в розмірі 6000,00 грн (а.с. 61); - Рекоменовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (винагороди), затверджені рішенням засновника АБ "Калінін та Партнери" № 3/2018 від 17.07.2018 (а.с. 63); - акт виконаних робіт (наданих послуг) від 10.12.2025, в якому визначено види наданих юридичних послуг на загальну суму 6000,00 грн (а.с. 64); - свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Калініна С.К. та ордер на надання правничої допомоги серії ВІ № 1350822 вказаним адвокатом Лунченко В.В. (а.с. 56 звор., 57). Зазначені документи доставлені до зареєстрованого кабінету користувача ЄСІТС - АТ "ПУМБ", про що свідчить відповідна квитанція (а.с. 65). Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільні справі, суд зазначає, що такі є належними доказами, оскільки в договорі про надання правової допомоги передбачені всі істотні умови договору, а в акті визначено розмір оплати за надані послуги, з чим відповідачка погодилася, що підтвердила своїм підписом. Тому, беручи до уваги відсутність клопотання позивача про зменшення витрат на правничу допомогу, зважаючи на умови договору про надання правничої допомоги, за яким сторони погодили розмір винагороди адвоката, виходячи з об`єму виконаної адвокатом роботи, суд вважає, що з позивача на користь відповідачки підставно заявлено до стягнення 6000,00 грн. В той же час, оскільки позовні вимоги задоволені частково (на 33,1 %), а відмовлено у розмірі 66,9 %, беручи до уваги п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідачки слід стягнути 4014 грн (6000,00 грн х 66,9%), тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст. 207, 509, 610, 625, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. 1, 11 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування", та

Outcome: partial