Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Представник позивачів звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [INFO] о 13:44 на залізничній станції "Верхньодніпровськ", в сел. Новомиколаївка, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області машиніст [PERSON] , керуючи пасажирським потягом № 127 сполучення "Запоріжжя-Львів", допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який внаслідок наїзду отримав тілесні ушкодження, від яких помер. Внаслідок смерті [PERSON] позивачам було завдано моральну та матеріальну шкоду. Провадження у справі відкрито 24.10.2025. Представник відповідача, Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивачів, оскільки позивачами не доведено належними, допустимими та беззаперечними доказами, що відповідач, Акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», як володілець джерела підвищеної небезпеки повинен відшкодувати їм моральну шкоду. Крім того, наданий позивачем товарний чек не може вважатися належним доказом, оскільки він не підтверджує реального понесення витрат на поховання та не відповідає вимогам до первинних бухгалтерських документів. Ухвалою від 01.12.2025 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи. Позивачі в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та пояснив, що 07.06.2024 потягом було скоєно наїзд на [PERSON] . Позивачам було завдано моральну та матеріальну шкоду. Зазначив, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від наявності вини. Є лише дві умови, відповідно до яких шкода не відшкодовується - шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Органом досудового розслідування надано копію постанови про закриття кримінального провадження, відповідно до якої умислу потерпілого встановлено не було, а подія сталася через необережність самого потерпілого. Однак, необережність чи вина потерпілого не є підставою для відмови у відшкодуванні завданої шкоди. [PERSON] понесла матеріальну шкоду на поховання, що підтверджується товарним чеком, вона є колишньою дружиною загиблого. Мати ж загиблого є людиною похилого віку, їй 80 років, а син відповідно до законодавства повинен був її утримувати. Представник відповідача, АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову на підставі того, що потерпілий [PERSON] порушив правила безпеки знаходження на залізничному транспорті, що призвело до його загибелі. Так як подія відбулася через саме необережність потерпілого, тому просить зменшити моральну шкоду, яку просять стягнути позивачі, так як в діях відповідача відсутній умисел та вина. Стосовно заявленої [PERSON] матеріальної шкоди, то нею було надано лише товарний чек, з якого не вбачається ким саме виписаний цей чек, кому сплачено кошти, встановити чи дійсно даний товарний чек було видано саме ФОП [PERSON] неможливо. Тому в цій частині позовних вимог також просила позивачу відмовити. Суд, вислухав пояснення представника позивачів, представника відповідача, дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] о 13:44 на залізничній станції "Верхньодніпровськ", в сел. Новомиколаївка, Кам`янського району, Дніпропетровської області машиніст [PERSON] , 1970 року народження, керуючи пасажирським потягом № 127 сполучення "Запоріжжя-Львів", допустив наїзд на пішохода [PERSON] , 1966 року народження, який внаслідок наїзду отримав тілесні ушкодження, від яких помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Верхньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 13.06.2024. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 01.06.1966 його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 14.07.1987 її батьком є [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] , виданого 19.12.2003 [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 1010к від 11.06.2024 смерть [PERSON] настала у стаціонарі внаслідок нещасного випадку поза виробництвом 08.06.2024, був збитий потягом. Відповідно до відповіді Філії «Локомотивна компанія» АТ «Укрзалізниця» від 22.09.2025, електровоз ЧС7 № 211 перебуває на балансі структурного підрозділу «Дніпровське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця АТ «Укрзалізниця». Машиніст вказаного електровоза перебував у трудових відносинах з структурним підрозділом «Дніпровське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця». Відповідно до копії висновку експерта № 1010к від 08.06.2024 смерть [PERSON] настала від сполученої тупої травми тіла, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, які могли утворитись в умовах дорожньо транспортної пригоди від дії тупого предмета, предметів. Виявлені тілесні ушкодження перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті. При судово токсикологічному дослідженні крові з трупа [PERSON] не виявлені: метиловий, етиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий, аміловий спирти. За результатами проведеного службового розслідування аварії складено акт 13.06.2024, затверджений начальником станції залізничної станції Верхньодніпровськ Аксьоновим Русланом, за результатами якого встановлено, що травмування [PERSON] сталося через необережність самого потерпілого, причетність працівників регіональної філії «Придніпровська залізниця», дія чи бездіяльність яких призвела до трагедії, відсутня. Відповідно до копії постанови про закриття кримінального провадження від 31.07.2024, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12024041430000306 від 07.06.2024 закрито, у зв`язку з відсутністю у діянні [PERSON] та [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Відповідно до ч.1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом, електровоз ЧС7 № 211 перебуває на балансі структурного підрозділу «Дніпровське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця АТ «Укрзалізниця». Машиніст вказаного електровоза перебував у трудових відносинах з структурним підрозділом «Дніпровське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця». Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Згідно роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України). Суд вважає, що передчасна втрата сина та батька при наявності життєвих зв`язків між ними однозначно спричиняє моральні страждання, що мало місце і у даному випадку, чого відповідачем фактично не оспорювалось та не спростовано. Таким чином, виходячи з положень ст.1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України, відповідачем АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на користь позивачів, [PERSON] та [PERSON] має бути відшкодована моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Разом з тим, враховуючи характер дій потерпілого [PERSON] , а саме особисту необережність з його боку, яка сприяла виникненню шкоди, у відповідності до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню та з відповідача АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на користь позивачів в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню по 200000 гривень. Відшкодування моральної шкоди в даному розмірі на думку суду буде співмірним із спричиненою позивачам моральною шкодою, та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення позивачів за рахунок відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. З копії товарного чеку, наданого [PERSON] вбачається, що вона витратила грошові кошти в розмірі 29170 гривень 00 копійок на поховання [PERSON] . З огляду на це, суд доходить висновку, що з АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на користь [PERSON] належить стягнути майнову шкоду в розмірі 29170 гривень 00 копійок. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд не погоджується з викладеними представником відповідача запереченнями у відзиві на позов та у судовому засіданні, оскільки вони спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди. Також суд відхиляє посилання представника відповідача, що наданий позивачем товарний чек не може вважатися належним доказом, оскільки він не підтверджує реального понесення витрат на поховання та не відповідає вимогам до первинних бухгалтерських документів. Товарний чек - це документ довільної форми, що підтверджує купівлю/продаж, може мати підпис і печатку, а також слугувати первинним документом для підтвердження витрат. Відповідно до наявного в матеріалах справи копії товарного чеку, виданого [PERSON] вбачається, що в ньому зазначено найменування товару, його кількість, ціну та загальну суму. Також вказано дату складання товарного чеку, відбиток штампу про оплату та підпис продавця. Крім того, до даного товарного чеку долучено копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця [PERSON] серії В00 № 386969, що в сукупності дає можливість суду зробити висновок про реальну оплату вказаних товарів. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму понесених витрат по сплаті судового збору в розмірі 4918 грн. 91 коп. (429170 * 100% : 629170* 7211,20).

Outcome: partial