Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"»звернулося до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи позовні вимоги тим, що «26.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» [PERSON] укладено кредитний договір №55757-01/2025, який підписано електронним підписом позичальника. Відповідно до п.п. 1.1 п. 1 кредитного договору, товариство надає клієнту кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно з п.п 3.3 п. 3 кредитного договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. 27.05.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» укладено договір факторингу №27052025, за умовами якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» приймає належні ТОВ «Стар Файненс Груп» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №27052025 від 27.05.2025, ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 21 318,00 грн, з яких: 5 100 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 508,00 грн сума заборгованості за відсотками; 10 200 грн сума заборгованості за штрафами, 510,00 грн сума комісії за видачу кредиту. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК "ЄАПБ"», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме: з 27.05.2025, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Тому просять стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №27052025 в розмірі 21 318,00 грн, з яких: 5 100 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 508,00 грн сума заборгованості за відсотками; 10 200 грн сума заборгованості за штрафами, 510,00 грн сума комісії за видачу кредиту, а також судові витрати». Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 14.10.2025 відкрив провадження у даній справі та призначив судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання 22.12.2025 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом в установленому законом порядку. Представник позивача ТОВ «ФК "ЄАПБ"» у позовній заяві просив розгляд справи провести без участі представника позивача, не заперечують з приводу ухвалення заочного рішення. У частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку за адресою зареєстрованого місця проживання. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано. Крім того, інформація щодо розгляду справи міститься на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет (вебадреса сторінки http://vnr.vn.court.gov.ua). Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 22.12.2025 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом установлено, що 26.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» та [PERSON] укладено договір №55757-01/2025 про надання кредиту, згідно з яким товариство надає клієнту кредит у розмірі 5 100,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, комісію за видачу кредиту (в разі застосування) та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором; кредит надається строком на 120 днів; дата надання кредиту 26.01.2025; наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування, відповідно до графіку платежів, кінцева дата погашення кредиту 25.05.2025; за користування кредитом товариством нараховуються проценти в розмірі 0,90% в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом, та комісія за видачу кредиту в сумі 510,00 грн; денна процентна ставка складає 0,98% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2 цього договору (а.с. 6-9). На підтвердження факту укладення кредитного договору до позову також долучено копію паспорту споживчого кредиту, який підписано відповідачем [PERSON] одноразовим ідентифікатором (а.с. 10-11). Згідно з копією листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №3426_250806142808 від 06.08.2025, 26.01.2025 було перераховано кошти на суму 5 100,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 634989554, призначення платежу: «Зарахування 5100 грн на карту [NUMBER] » (а.с. 12). З копії розрахунку заборгованості за кредитним договором №55757-01/2025 від 26.01.2025 за період з 27.05.2025 до 31.08.2025 убачається, що заборгованість [PERSON] за договором №55757-01/2025 від 26.01.2025 становить 21 318,00 грн, з яких: 5 100 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 508,00 грн сума заборгованості за відсотками; 10 200,00 грн сума заборгованості за пенею (штрафами), 510,00 грн сума заборгованості за комісією (а.с. 18). 27.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» (фактор) укладено договір факторингу №27052025, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошового зобов`язання та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту; перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору, що підтверджується копією такого договору (а.с. 13-14). Згідно з копією реєстру боржників до договору факторингу №27052025 від 27.05.2025, ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 21 318,00 грн, з яких: 5 100 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 508,00 грн сума заборгованості за відсотками; 10 200,00 грн сума заборгованості за пенею (штрафами), 510,00 грн сума заборгованості за комісією (а.с. 17). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України , позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині другій статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 (справа № 2-383/2010) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У Законі України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої-дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Як убачається з копії договору №55757-01/2025 від 26.01.2025 він підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису. У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз указаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 (справа № 906/1174/18) зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 (справа № 910/12525/20) зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. 27.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» (фактор) укладено договір факторингу №27052025. Згідно з копією реєстру боржників до договору факторингу №27052025 від 27.05.2025, ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 21 318,00 грн, з яких: 5 100 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 508,00 грн сума заборгованості за відсотками; 10 200,00 грн сума заборгованості за пенею, 510,00 грн сума заборгованості за комісією. Отже, ТОВ «ФК "ЄАПБ"» набуло право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні за договором №55757-01/2025 від 26.01.2025, укладеним між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Установлено, що нарахування процентів кредитором здійснювалося за умовами договору №55757-01/2025 від 26.01.2025, з якими відповідач [PERSON] ознайомився та погодився. У постанові ВП ВС від 13.07.2022 (справа № 496/3134/19) зазначено, що Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право кредитодавцю встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Отже, оскільки долучені до позовної заяви докази підтверджують надання коштів [PERSON] , отримання і використання таких коштів останнім, нарахування процентів та комісії, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку ні Товариству з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп», ні його правонаступнику Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» не повернуті, тобто відповідачем не виконано договірні зобов`язання, суд вважає позовні вимоги у частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту, процентів та комісії обґрунтованими та такими, що слід задовольнити. Водночас позивач при розрахунку заборгованості [PERSON] за договором №55757-01/2025 від 26.01.2025 вказує про наявність у [PERSON] заборгованості за пенею у розмірі 10 200,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. З 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан, який діє і до даного часу. У пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки договір №55757-01/2025 укладений 26.01.2025, тобто після 24.02.2022, а тому нарахована пеня у розмірі 10 200,00 грн не може бути стягнута з відповідача [PERSON] за прострочення виконання (невиконання) зобов`язань за договором №55757-01/2025 від 26.01.2025. Враховуючи викладене, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» слід задовольнити частково, а саме: стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» заборгованість за договором №55757-01/2025 від 26.01.2025 у розмірі 11 118,00 грн, з яких: 5 100,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 5 508,00 грн заборгованість за відсотками, 510,00 грн заборгованість за комісією. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, доказів на спростування встановлених судом обставин не надав. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, у порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК України, судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1 579,20 грн (11 118,00 ? 3 028,00 / 21 318,00) слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial