Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

[PERSON] , через свого представника - адвоката Бондаренка Д.В. звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з заявою за участю заінтересованої особи: Слов`янська міська військова адміністрація Краматорського району Донецької області про встановлення факту, що має юридичне значення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником цілого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . З метою внести відомості про наявні права власності на вищевказаний будинок до діючого з 01.01.2013 року Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заявник звернувся до державного реєстратора Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області та отримав рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій від 19 серпня 2025 року № 80444374 та №80441361, з підстав відсутності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно який діяв до 01.01.2013 року, інформації про договір міни від 25.01.1999 року реєстровий №224, посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Паращук О.А., зареєстрований в КП «БТІ» 27.01.1999 року, згідного якого Заявнику належить 1/2 частки житлового будинку, хоча в реєстрі частка зазначена 1/1. Даний факт підтверджується вищезазначеним рішенням про відмову, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.10.2025 року №447811907, де ідеальна частка зазначена 1/1, підстави виникнення права власності - договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., 10.04.2006 року реєстровий №819, в підставах виникнення права власності не зазначено договір міни. Тобто у даному випадку є наявність технічної помилки, на підставі якої було зазначалено підставою права власності лише договір міни, тоді як право власності позивача виникло як за договором міни на частку, так і за договором купівлі - продажу частки, однак дана помилка виявилась тільки в 2025 році, тоді як повноваження реєстраторів КП «БТІ» були припинені з 01.01.2013 року. В зв`язку з викладеним, заявник просить суд встановити факт, що саме [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] , належить право власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі: договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., 10.04.2006 року реєстровий №819, витягу з Державного реєстру правочинів від 10.04.2006 року №2263920, виданого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., номер правочину:1243234, реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 14167819 витяг про Державну реєстрацію прав від 14.04.2006 року №10396636, зареєстроване в КП «БТІ» 14.04.2006 року 1/2 частки, номер запису 10400 книга: 68а-46; договору міни від 25.01.1999 року реєстровий №224, посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Паращук О.А., зареєстрований в КП «БТІ» 27.01.1999 року 1/2 частки, номер запису 10400 книга 22. Заявник, [PERSON] та представник заявник, адвокат Бондаренко Д.В., належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явилися, до суду надали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, заявлені вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області до суду надав заяву, в якій він просить суд розглянути справу у відсутності адміністрації, рішення просив ухвалити на розсуд суду у відповідності до вимог діючого законодавства України. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку. З заявою про державну реєстрацію житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , до державного реєстратора прав на нерухоме майно звернувся [PERSON] . Проте, під час розгляду вказаної заяви було встановлено, що згідно з інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, що виникли в установленому законодавством порядку до 2013 року, інформації про договір міни від 25.01.1999 року реєстровий №224, посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Паращук О.А., зареєстрований в КП «БТІ» 27.01.1999 року, згідного якого Заявнику належить 1/2 частки житлового будинку, хоча в реєстрі частка зазначена 1/1, в зв`язку з чим рішенням №80444374 та №80441361 від 19 серпня 2025 року у проведенні реєстраційних дій за вказаною заявою було відмовлено. Судом встановлено, що [PERSON] є власником частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., 10.04.2006 року, реєстровий №819, витягу з Державного реєстру правочинів від 10.04.2006 року №2263920, виданого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., номер правочину:1243234, реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 14167819, витяг про Державну реєстрацію прав від 14.04.2006 року №10396636, зареєстроване в КП «БТІ» 14.04.2006 року, номер запису 10400 книга: 68а-46, тобто право власності у Позивача виникло відповідно до ЦК України (в редакції 2004 року), з моменту Державної реєстрації права. Також, на підставі договору міни від 25.01.1999 року, реєстровий №224, посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Паращук О.А., зареєстрований в КП «БТІ» 27.01.1999 року, [PERSON] належить 1/2 частка житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , номер запису 10400 книга 22, договір міни зареєстрований та укладений до впроваження та початку дії Реєстру прав власності на нерухоме майно, Рєстру правочинів, право власності виникло відповідно до ЦК УРСР в редакції 1963 року. З Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ№705335, вбачається, що [PERSON] , на праві власності належить земельна ділянка 0.0633 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий №1414100000:01:016:0963. Відповідно до довідки Відділу зберігання інвентаризаційних справ об`єктів нерухомого майна № 04-01/2299 від 23.09.2025, право власності на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.01.2013 року зареєстроване за [PERSON] : - частки на підставі договору міни від 25.01.1999 року за реєстровим №224, посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Паращук О.А., зареєстрований в КП «БТІ» 27.01.1999 року, номер запису 10400 у реєстровій книзі книга 22; - частка на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., 10.04.2006 року за реєстровим №819, зареєстроване в КП «БТІ» 14.04.2006 року, номер запису 10400 книга: 68а. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Положеннями частини першої статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 293 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі Постанова Пленуму) певні юридичні факти можуть підтверджуватися рішенням суду. Як роз`яснено в п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Державну реєстрацію виникнення, припинення, переходу права власності на нерухоме майно в Реєстрі прав на нерухоме майно з 01.02.2003 року по 01.01.2013 року здійснювали реєстратори комунальних підприємств Бюро технічної інвентаризації відповідно до «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України N 7/5 від 07.02.2002, «Порядку ведення реєстру прав власності на нерухоме майно» затверджений наказом Міністерства юстиції України 28.01.2003 N 7/5, Інструкції про порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5. З 01.01.2013 року, повноваження реєстраторів КП «БТІ» були припинені, вищенаведені підзаконні нормативно-правові акти втратили силу, Реєстр прав власності на нерухоме майно перестав бути актуальним, реєстрація в ньому більше не здійснюється, має тільки інформаційне призначення як архівна складова частина Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно, повноваження з Державної реєстрації речових прав перейшли до державних реєстраторів Міністерства юстиції України, органів місцевого самоврядування, тому внести зміни з метою виправлення помилки до Реєстру прав власності на нерухоме майно з 01.01.2013 року неможливо. Відповідно до постанови КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою затверджено «Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26 жовтня 2011 р. № 1141, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державні реєстратори комунальних, державних установ, органів місцевого самоврядування позбавлені права самостійно встановлювати факти, які мають юридичне значення, законодавець не передбачив підстав та технічної можливості внесення змін до Реєстру прав власності на нерухоме майно з метою виправлення технічних помилок. Факт, встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає право на розпорядження цієї власністю. Вирішуючи справу суд виходить з того, що заявником доведено факт здійснення запису про реєстрацію права власності на вказаний будинок саме за ним, оскільки в повній мірі реалізовано стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтвердженні доказами дослідженими судом, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] , оскільки його вимоги є обґрунтованими та доведені відповідними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved