Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява, в якій позивач з урахуванням зміненого предмету позову просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог та підстав звернення вказує, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.11.2002 року, який рішенням Житомирського районного суду Житомирської області у справі №278/3264/18 від 28.12.2018 року був розірваний. У шлюбі у сторін народилася дитина, яка наразі є неповнолітньою, [PERSON] , [INFO] . Наразі син та відповідач у справі зареєстровані та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . У договірному та добровільному порядку не вдалося вирішити питання щодо участі у вихованні батька дитини та позивач звертається до відповідних органів та суду із заявою про визначення порядку його участі у вихованні та спілкуванні із дитиною. Розпорядженням Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області № 59 від 14.02.2020 року, було встановлено графік та час спілкування [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , один раз на місяць, а саме: перші тижні місяця з п`ятниці 18:00 по 18:00 неділю за місцем проживання батька. Однак, наразі даний графік не виконується через перешкоди у спілкуванні, які здійснює відповідач. На даний момент мати дитини [PERSON] в будь-який спосіб намагається перешкодити спілкуванню батька [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] . Викладене свідчить про не виконання розпорядження Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області, де чітко зазначено час спілкування з дитиною. Також запропонований раніше графік не можна вважати повним, обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини. Адже, через побачення та спілкування лише один раз на місць неможливо реалізувати батьківські права та обов`язки в повній мірі. Крім того, наразі обставини змінилися, дитина проживає на території Ірпінського регіону, батько фактично проживає у м. Буча. У зв`язку з цим позивачем прийнято рішення подати до суду дану позовну заяву. Додає, що позивач, батько дитини, є фізичною-особою підприємцем від здійснення якої отримує дохід. За станом здоров`я позивач, відповідно до довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі і на вживання психоактивних речових №2545 від 29.12.2024 року, протипоказань щодо участі у вихованні дитини, виконанні батьківських обов`язків, опіки - немає. Актом депутата Бучанської міської ради підтверджується факт проживання без реєстрації позивача за адресою: [ADDRESS] . За всіма характеризуючими даними та документами позивач може та має повноцінне право виконувати свої батьківські обов`язки щодо безперешкодного виховання дитини та спілкування з ним. Ухвалою суду 20.01.2025 року відкрито провадження по справі у загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання та ухвалою суду від 10.03.2025 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 12.02.2025 року прийнято до розгляду заяву представника [PERSON] адвоката Нероди А.І. про зміну предмету позову в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області як Орган опіки та піклування, Виконавчий комітет Бучанської міської ради Київської області як Орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. 10.03.2025 року представник відповідача адвокат Дьяченко А.В. подав до суду відзив на позовну заяву, який з урахуванням поданих до суду 11.03.2025 року представником позивача адвокатом Неродою А.І. додаткових письмових пояснень, не приймається судом до уваги, адже поданий з пропущенням встановленого в ухвалі суду від 12.02.2025 року процесуального строку на його подачу, клопотання про поновлення пропущеного строку ані відповідачем ані його представником не заявлено. 05.11.2025 року відповідач [PERSON] подавала до суду додаткові пояснення у справі. В судове засідання позивач та його представник не з`явились. 25.12.2025 року до суду надійшла спільна заява [PERSON] та адвоката Лисенка С.М., в якій просили провести слухання справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Будь-яких заяв про відкладення розгляду справи чи проведення такого за її відсутності, тощо, станом на час судового засідання до суду не надходило. Представник Виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області як Органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, 25.02.2025 року подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника відділу. Представник Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області як Органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився. Допитаний 08.12.2025 року в судовому засіданні малолітній [PERSON] висловив своє бажання жити разом з батьком. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 28.12.2018 року у справі №278/3264/18, шлюб, зареєстрований 02.11.2002 року між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Розпорядженням Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 14.02.2020 року за №59, встановлено час спілкування [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] один раз на місяць, а саме: перші тижні місяці з п`ятниці 18:00 год., по 18:00 год. неділі за місцем проживання батька. З матеріалів справи також встановлено, що позивач зареєстрований та здійснює підприємницьку діяльність як ФОП, від якої отримує дохід. Основним видом економічної діяльності якого є будівництво житлових і нежитлових будівель. Вказані обставини підтверджуються копією виписки з ЄДРПОУ фізичної особи-підприємця [PERSON] та податковою декларацією єдиного податку - фізичної особи-підприємця. Як вбачається із копії акту депутата Бучанської міської від 31.10.2024 року, позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії витягу з реєстру територіальної громади, малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на виживання психоактивних речовин №2545 вбачається, що позивач [PERSON] протипоказань щодо участі у вихованні дитини, виконанні батьківських обов`язків, опіки - немає. Відповідно до характеристики [PERSON] , останній навчається у 4-К класі Ірпінського ліцею №1 Ірпінської міської ради Київської області. Тато приділяє належну увагу вихованню та навчанню дитини, займається вирішенням освітніх питань дитини, постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником. Згідно з довідкою №38 від 30.01.2025 року, малолітній [PERSON] навчається у 4-К класі Ірпінського ліцею №1 Ірпінської міської ради Київської області на сімейній формі навчання. Як вбачається із копії протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 23.01.2025 року, [PERSON] звертався до поліції з приводу того, що 23.01.2025 року його колишня дружина [PERSON] намагалась силоміць забрати дитину зі школи під час навчального процесу, тягнула прикладаючи силу та не відпускала, адже дитина пручалась та не хотіла йти з матір`ю. Рішенням позачергової сесії Виконавчого комітету Бучанської міської ради №678 від 24.03.2025 року, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , відповідно до висновку відділу служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради. Зобов`язано батьків дитини [PERSON] та [PERSON] , належним чином виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини та не перешкоджати один одному в участі в його вихованні та утриманні. Також з матеріалів справи встановлено, що відповідачка [PERSON] зверталась із заявами до начальника відділу освіти і науки м.Ірпеня, начальника відділу освіти Бучанської міської ради, директора Ірпінського ліцею №1 та до начальника відділу у справах дітей та сім`ї м.Ірпеня, з приводу надання інформації стосовно того куди і на яких підставах було переведено її дитину в інший навчальний заклад без її відома. Із відповіді директора Ірпінського ліцею №1 Ірпінської міської ради, на вищевказане звернення [PERSON] вбачається, що згідно з документами, наданими до навчального закладу, законним представником дитини виступає батько [PERSON] , який і звернувся до адміністрації із заявою про переведення. На підставі поданої заяви та наданих документів, 18.08.2025 року було здійснено видачу особової справи учня для подальшого зарахування до іншого закладу освіти. Крім того, [PERSON] зверталась зі скаргою до Міністерства освіти і науки України стосовно дій директора Ірпінського ліцею №1 Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області та зі скаргою на ім`я Голови Бучанської районної державної адміністрації стосовно бездіяльності мера міста Буча, яка полягає в діях відділу служби у справах дітей та сім`ї у місті Буча. Із копії талону-повідомлення єдиного обліку №31302 вбачається, що [PERSON] зверталась до ВП №2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області із заявою про те, що 29.10.2025 року о 18:16 год, директор Бучанського ліцею №5 Наконечний М.П., на думку заявниці, надав неправдиві свідчення по цивільному позову, який перебуває на розгляді В Ірпінському міському суді Київської області відносно заявниці. Відповідно до відповіді директора Бучанського ліцею №5 Бучанської міської ради Київської області, на запит представника позивача адвоката Нероди А.І., з моменту зарахування [PERSON] до Бучанського ліцею №5, життям і здоров`ям дитини цікавився батько [PERSON] , який постійно підтримує зв`язок з класним керівником, цікавиться навчанням та шкільним життям хлопчика. Мати, зі слів [PERSON] , не проживає разом з родиною, за рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради від 24.03.2025 року №678, [PERSON] проживає разом із батьком. Мати, [PERSON] приходила до школи 22.09.2025 року, але дитина відмовилась зустрічатися з нею, нервувала та намагалась знайти безпечне місце, щоб уникнути зустрічі з мамою. До практичного психолого навчального закладу звернувся батько [PERSON] із запитом занепокоєння щодо емоційного стану. Під час тестування в процесі бесіди було виявлено, що на даний час [PERSON] проживає з татом, з яким має теплі, емоційно-довірливі стосунки. Проте, розмова про маму викликала у хлопчика хвилювання, сльози і він відкрито висловив небажання говорити про неї. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 8 Законом України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 4 та 5 ст. 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ч.ч. 3, 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно зі статтею 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються, як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. У відповідності до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Згідно з ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає оремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з частиною першою статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Таким чином, суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Аналогічний висновок був зроблений Верховним судом у складі колегією суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01.04.2020 справа №686/687/17. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. У §54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 7 грудня 2006 року №31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (№2) від 27 листопада 1992 року, №250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, Верховний Суд зазначає, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч.ч.1-4, 8 ст.83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Згідно із ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання спільної дитини, при цьому, спроби врегулювати даний спір в позасудовому порядку не призвели до вирішення проблемного питання між батьками дитини, у зв`язку з чим на підставі наведеного, діючи виключно в інтересах малолітньої дитини, беручи до уваги складний відповідними органами висновок, з яким суд цілком погоджується, враховуючи, що визначення місця проживання дитини разом з батьком, не суперечитиме інтересам самої дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог та визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] . На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними судом, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. З огляду на викладене суд відзначає, що ЦПК України передбачено наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) пов`язаність витрат з розглядом справи; 2) їх дійсність; 3) необхідність; 4) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. До таких висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19.02.2020 року (справа №755/9215/15-ц провадження №14-382цс19). Дослідивши надані адвокатом Неродою А.І. на підтвердження надання позивачу правової допомоги та їх розміру документи, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн. та поштових витрат на суму 172 грн. 50 коп.. Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідачем чи його представником не заявлено. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved