Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [INFO] в м. Києві у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася донечка [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінської районної державної адміністрації м. Києва 14.10.1994 року в книзі записів громадянського стану про народження зроблено відповідний актовий запис за №14 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . 30.07.1996 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після розірвання шлюбу [PERSON] ) було розірвано, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за №986 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . 01.06.2001 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] ) було укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено запис за № 595 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . В подальшому, [INFO] в м. Києві у громадянки України [PERSON] , [INFO] та громадянина Грузії [PERSON] , [INFO] народився [PERSON] , про що Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 12.10.2016 року було складено відповідний актовий запис за №2182 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено не було. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст..ст. 126,133,135 СК України від 05.07.2024 року №00045859103, актовий запис про народження зареєстровано в Реєстрі 12.10.2016 року 15:17:29 за № 000133594723, реєстратором Деснянського району у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Відомості про актовий запис: №2182, дата складання: 12.10.2016 року. Відомості про дитину - [PERSON] ; відомості про батька - [PERSON] , громадянин Грузії; відомості про матір [PERSON] , громадянка України. Відомості про батька записані відповідно до ст..126 СК України, тобто за спільною заявою батьків при визначенні батьківства від 12.10.2016 року. Як з`ясується пізніше, 30.10.2018 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва у справі №1-кс/754/3918/18 по кримінальному провадженню №120181000400009455, внесеному до ЄРДР 13.10.2018 року, відносно [PERSON] [INFO] , уродженця м. Поті, Республіка Грузія, грузина, громадянина Грузії, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , проживаючого (на той час) за адресою: [ADDRESS] , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст..15 ч.3, ст..185 ч.3, ст..186 ч.3 КК України, було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби. Пізніше, 14.06.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у справі №755/6503/19 по кримінальному провадженню №12018100040007498, внесеному до ЄРДР 09.08.2018 року, відносно [PERSON] [INFO] , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, було продовжено строк тримання під домашнім арештом на час розгляду кримінального провадження в суді, в межах строку, передбаченого ч.6 ст.181 КПК України, тобто до 12.08.2019 року, включно. В подальшому, як відомо, 24.02.2022 року президент російської федерації оголосив про рішення провести спеціальну військову операцію з демілітаризації України. 24.02.2022 року починаючи з 05:30 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України « Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року №654/2022 в України ведемо воєнний стан строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено. По всій території України розпочались масові авіа удари, ракетні та артилерійські обстріли військових та мирних об`єктів та російська федерація продовжує повномасштабне вторгнення на території України і до нині. Як і багато інших українців, з метою захисту життя своїх дітей, рідних та близьких, [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , виїхали за межі України. Будучі невиліковно хворою, [PERSON] мати дитини [PERSON] , лишає власноруч написану довіреність від 03.02.2024 року, якою після її смерті доручає свою дитину матері [PERSON] , на яку покладає всю відповідальність за дитину до досягнення сином повноліття. І хоча довіреність не була посвідчена нотаріально та/або у консульській установі України за кордоном, втім, даний документ містить останню волю матері щодо подальшої долі дитини. [INFO] у м. Відень, Австрійської Республіки, померла [PERSON] , про що відділом РАЦС м. Відень, район Гітцінг було видано витяг із запису про смерть № 008275/2024 від 05.03.2024 року, який апостильований 07.03.2024 року магістратом федеральної столиці Відень, Республіка Австрія за № 1983-2024-721-2, та засвідчений присяжним та сертифікованим судом перекладачем української та російської мов при Земельному суді м. Корнойбуг, Австрія, - [PERSON] . 08.03.2024 року Посольством України в Республіці Австрія за вих. № 6121/КВ/19-547-180/3 було видано довідку для безкоштовного проходження [PERSON] прикордонного та митного контролю з метою якнайскорішого транспортування спец вантажу урни з прахом померлої [INFO] [PERSON] . Тим часом, 22.3.2024 року Гернальським районним судом Республіки Австрія у справі №24Ps113/23а-16 було винесено рішення, яким «опіка, яка є право та обов`язком опікуватися, виховувати, представляти за законом та розпоряджатися майном над малолітнім [PERSON] , [INFO] , тимчасово передано одноосібно бабусі по материнській лінії [PERSON] , [INFO] ». Рішенням Гернальським районним судом Республіки Австрія від 22.03.2024 року у справі №24Ps113/23а-16 встановлено, що «мати померла, а місцезнаходження батька, який перебуває під спільною опікою та не мав з нею зв`язку протягом кількох років, невідомо. Оскільки бабуся протягом тривалого часу піклується про невідкладні потреби дитини та підтримує з дитиною тісні стосунки, в інтересах дитини одноосібне піклування тимчасово передається бабусі по материнській лінії.». У відповідності до змісту п.2 резолютивної частини рішення Гернальського районного суду Республіки Австрія від 22.03.2024 року у справі №24Ps113/23а-16, «це рішення вступило в силу, є обов`язковим та підлягає виконанню відповідно &107 абз. 2 AuBStrG». Слід зазначити, що батько малолітнього [PERSON] , [INFO] не був позбавлений можливості взяти участь у судовому процесі, який відбувся в Гернальському районному суді Республіки Австрія. З цього приводу, судом було встановлено, що: « З батьком дитини тривалий час не було зв`язку. Батьки познайомились на той час в Україні, ймовірно, між батьками була спільна опіка, але вони не були одружені між собою. Батько [PERSON] , був наркозалежним і покинув сім`ю, коли синові було три роки. Відтоді зв`язку з ним не було. Інформація про реєстрацію ZMR була невдалою; за словами заявника, батько є громадянином Грузії і, можливо, проживає в своїй країні. Відповідно до пар. 178 абз.1 речення 2 і 3 ABGB, якщо обидва батьки постраждали від того факту, що вони померли або мали невідоме місце проживання протягом щонайменше шести місяців, суд повинен прийняти рішення, беручи до уваги найкращі інтереси дитини, чи яка пара бабусь і дідусів (дідусь і бабуся) або прийомна пара батьків має бути довірена під опіку.». В цей час, 30.04.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у справі №755/8228/20 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 118791359) по криміальному провадженню № 12019100040007498, внесенному до ЄРДР 09.08.2018 року за обвинуваченим, серед інших [PERSON] [INFO] , уродженця м. Поті, Республіка Грузія, грузина, громадянина Грузії, не одруженого, не працюючого, без місця реєстрації в Україні, ранше не судимого, оголешо в розшук; судове провадження відносно, в т.ч. [PERSON] [INFO] , зупиненого до його розшуку; розшук доручено ГУ НП в м. Києві. Вказаним судовими рішеннями в кримінальних провадженнях встаноновлені обставини, які характеризують поведінку та спосіб життя [PERSON] (він же [PERSON] ), які не лише унеможливлюють проживання дитини з батьком, а й ставить під сумнів можливість батька опікуватися, виховувати, забезпечувати всім необхідним для розвитку дитини, його фізичного та духовного розвитку, а також бути належним прикладом для дитини. Пізніше, по прибуттю [PERSON] разом з онуком в Україну, позивач вчиняла всі необхідні дії розшуку батька малолітнього [PERSON] , [INFO] , для подальшого подання документів для позбавлення його батьківських прав, в зв`язку з чим зверталася до правоохоронних органів, проте, як вбачається зі змісту листів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві від 21.08.2024 року за вих.. № 149407-2024 та від 19.09.2024 року за вих. №178764-2024, встановити місцезнаходження [PERSON] не вдалось за можливе. Також, за даними Центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 29.10.2024 року за вих. № 19-74637/18/24-Вих та від 03.03.2025 року за вих. №19/17107-25-Вих, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином Грузії [PERSON] , [INFO] , в період з 2018 року по теперішній час (станом на 09:57 03.03.2025 року) в Базі даних не виявлено. Хоча за даним паспорту громадянина Грузії [PERSON] , [INFO] , остання відмітка про перетин державного кордону України на в`їзд 05.09.2016 року через пункт пропуску Іллічівський МТП. Крім того, з метою встановлення належносі паспорта громадянина Грузії серії [NUMBER] [PERSON] та/або [PERSON] , до Посольства Грузії в Україні, а також до Консульського відділу Міністерства закордонних справ України були направлені відповідні адвокатські запити в інтересах [PERSON] . За результатами їх розгляду були надані відповіді Посольства Грузії в Україні від 14.04.2025 року за вих.. №60/10389 та Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України від 29.04.2025 року за вих.. №71/19-091-50201, зі змісту яких вбачається, що в першому випадку, « Консульська служба Посольства Грузії в Україні працює виключно з громадянами та заявами громадян Грузії » в другому « МЗС України не є розпорядником інформації про отримання національних паспортів іноземними громадянами». Тим часом, 12.03.2025 року ухвалою Дніпровського районного суд м. Києва у цивільній справі №755/19633/24 було визнано в Україні рішення від 22.03.2024 року Гернальського районного суду Республіки Австрія у справі № 24s113/23а-16, яким встановлено: «Опіка, яка є правом та обов`язком опікуватися, виховувати представляти за законом та розпоряджатися майном над малолітнім [PERSON] , [INFO] , тимчасово передано бабусі по материнській лінії [PERSON] , [INFO] ». Наразі малолітній [PERSON] , [INFO] , починаючи з 26.01.2018 року, зареєстрований за адресою своєї бабусі [PERSON] , [INFO] - [ADDRESS] , та фактично проживає з бабусею за адресою її фактичного проживання: [ADDRESS] , та повністю знаходиться на її утриманні, закінчив 2-Б клас Ліцею №414 «ОРТ» м. Києва. За фактичним місцем проживання малолітній [PERSON] , [INFO] , створені найкращі умови проживання, які є звичними та зручними для дитини, не порушує його прав та відповідає найкращим інтересам дитини. Зі змістом висновку психолога за результатами проведеного психологічного дослідження [PERSON] , [INFO] , складеного психологінею [PERSON] від 30.10.2024 року за вих. № Ф-251024, вбачається «……… Батька [PERSON] , [PERSON] не вважає членом родини. Давит не згадує його у розповідях про своє життя, своє дозвілля не вказує на нього у діагностичних методиках, не включає його в коло значущих дорослих, не звертається до нього по допомогу. В уявних ситуаціях стрес або радості не прагне з ним поділитися чи звернутися по допомогу. Батька - [PERSON] , [PERSON] не включає до кола сім`ї, та не відносить його до кола значимих дорослих». Позивач з відповідними заявами зверталася рекомендованими листами до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.10.2024 року за штрихкодовим ідентифікатором №0200200015362, до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.10.2024 року за штрихкодовим ідентифікатором №0200200015400, до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.01.2024 року за штрихкодовим ідентифікатором №0200200015389 та Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.10.2024 року за штрихкодовим ідентифікатором №0200200015397, щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. Проте, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації листом від 29.10.2024 року за вих. № 103008-3636, Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація листом від 30.10.2024 року за вих. № 103-103/Ф-1009-2968 та Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації листом від 06.11.2024 року за вих. № 10223-102/Ф-1225/1-913, відмовили в наданні висновку про доцільність/ недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] , вказуючи на можливість розгляду даного питання лише після відкриття судового провадження за позовною заявою про позбавлення батьківських прав. Отже, позивач та дитина проживають разом. Відсутні відомості про місце роботи відповідача, що ставить під сумнів можливість належного забезпечення ним власних потреб, не кажучи вже про потреби дитини. На сьогоднішній день у дитини до батька немає ніяких почуттів та прив`язаності. Також у спілкуванні з позивачем дитина не питає та не цікавиться батьком. Бабуся дитини забезпечує всі потреби дитини, фінансово забезпечує та одноосібно займається вихованням онука. Між позивачем та дитиною склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світоприйманню життя та оточуючих людей. Бабуся займається всебічним розвитком та піклується про добробут дитини, забезпечує відвідування гуртків, хобі, захоплень дитини. Дитині проводяться профілактичні щеплення, регулярні амбулаторні огляди. Нагляд за станом здоров`я дитини на сьогоднішній день здійснює бабуся. Батько участі в цій сфері життя не приймає. Дитина навчається в Ліцеї №141 «ОРТ» м. Києва, вихованням дитини займається бабуся. Батько до ліцею сина не приводить та не з`являється. Позивач має добрий стан здоров`я, спиртними або наркотичними засобами не зловживає, не перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері, має все необхідне для забезпечення гідного життя та майбутнього її онука. Зважаючи на викладені обставини, [PERSON] з метою юридичної визначеності, та діючи в найкращих інтересах дитини, вимушена звернутися до суду з даним позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 червня 2025 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав передано для розгляду за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 серпня 2025 року було відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. 17 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представником заявника [PERSON] , адвокатом Селецькою О..В. подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді. Під час підготовчого розгляду справи [PERSON] представник [PERSON] вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити. Окрім цього було заявлено клопотання про витребування доказів. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Ісаєва І.М. позовні вимоги підтримала. 18 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд» Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в особі представника Дяченко С.О. долучено письмовий висновок органу опіки та піклування до матеріалів справи № 755/11036/25 зареєстрований 14.11.2025 за вих. № 103-11176. Так, враховуючи думку дитини та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини. Висновок органу опіки та піклування підтримуємо в повному обсязі. Просять розглядати справу без присутності в судових засіданнях представника Служби та/або органу опіки та піклування і прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. Довідкою від 01 грудня 2025 року суд ухвалив закрити підготовчий розгляд справи та призначити справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явилась. Відповідач в судове засідання не з`явився. Будь яких заяв, клопотань до суду не надходило. 3-тя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явились. Суд вважає за необхідне розглянути справу без участі учасників справи, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Батьками малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] є [PERSON] (громадянин Грузії) та [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст..ст. 126,133,135 СК України від 05.07.2024 року №00045859103, актовий запис про народження зареєстровано в Реєстрі 12.10.2016 року 15:17:29 за № 000133594723, реєстратором Деснянського району у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Відомості про актовий запис: №2182, дата складання: 12.10.2016 року. Відомості про дитину - [PERSON] ; відомості про батька - [PERSON] , громадянин Грузії; відомості про матір [PERSON] , громадянка України. Відомості про батька записані відповідно до ст..126 СК України. Відповідно до свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 30.07.1996 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після розірвання шлюбу [PERSON] ) було розірвано, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за №986. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 01.06.2001 року між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] ) було укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено запис за № 595. Позивачка [PERSON] є бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] та матір`ю [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження доньки позивача [PERSON] серії [NUMBER] від 14.10.1994 року. 30.10.2018 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва у справі №1-кс/754/3918/18 по кримінальному провадженню №120181000400009455, внесеному до ЄРДР 13.10.2018 року, відносно [PERSON] [INFO] , уродженця м. Поті, Республіка Грузія, грузина, громадянина Грузії, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , проживаючого (на той час) за адресою: [ADDRESS] , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст..15 ч.3, ст..185 ч.3, ст..186 ч.3 КК України, було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби. 14.06.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у справі №755/6503/19 по кримінальному провадженню №12018100040007498, внесеному до ЄРДР 09.08.2018 року, відносно [PERSON] [INFO] , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, було продовжено строк тримання під домашнім арештом на час розгляду кримінального провадження в суді, в межах строку, передбаченого ч.6 ст.181 КПК України, тобто до 12.08.2019 року, включно. Відповідно до доручення від 03.02.2024 року невиліковно хвора [PERSON] мати дитини [PERSON] , доручила свою дитину після своєї смерті, матері [PERSON] та на яку поклала всю відповідальність за дитину до досягнення сином повноліття і далі. [INFO] у м. Відень, Австрійської Республіки, померла [PERSON] , про що відділом РАЦС м. Відень, район Гітцінг було видано витяг із запису про смерть № 008275/2024 від 05.03.2024 року, який апостильований 07.03.2024 року магістратом федеральної столиці Відень, Республіка Австрія за № 1983-2024-721-2, та засвідчений присяжним та сертифікованим судом перекладачем української та російської мов при Земельному суді м. Корнойбуг, Австрія, - [PERSON] . Відповідно до довідки від 08.03.2024 року вих. № 6121/КВ/19-547-180/3 Посольством України в Республіці Австрія було видано довідку для безкоштовного проходження [PERSON] прикордонного та митного контролю з метою якнайскорішого транспортування спец вантажу урни з прахом померлої [INFO] [PERSON] 22.03.2024 року Гернальським районним судом Республіки Австрія у справі №24Ps113/23а-16 було винесено рішення, яким «опіка, яка є право та обов`язком опікуватися, виховувати, представляти за законом та розпоряджатися майном над малолітнім [PERSON] , [INFO] , тимчасово передано одноосібно бабусі по материнській лінії [PERSON] , [INFO] ». 30.04.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у справі №755/8228/20 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 118791359) по криміальному провадженню № 12019100040007498, внесенному до ЄРДР 09.08.2018 року за обвинуваченим, серед інших [PERSON] [INFO] , уродженця м. Поті, Республіка Грузія, грузина, громадянина Грузії, не одруженого, не працюючого, без місця реєстрації в Україні, раніше не судимого, оголошено в розшук; судове провадження відносно, в т.ч. [PERSON] [INFO] , зупиненого до його розшуку; розшук доручено ГУ НП в м. Києві. Згідно до листів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві від 21.08.2024 року за вих.. №149407-2024 та від 19.09.2024 року за вих. №178764-2024, на звернення [PERSON] щодо встановлення місцезнаходження [PERSON] для подальшого подання документів для позбавлення батьківських прав встановити місцезнаходження не вдалось можливим. Згідно адвокатського запиту №б/н від 24.10.2024 року Центр обробки спеціальної інформації ДПС України від 29.10.2024 року за вих. № 19-74637/18/24-Вих та від 03.03.2025 року за вих. №19/17107-25-Вих, повідомив що за результатами проведення перевірки відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином Грузії [PERSON] , [INFO] , в період з 2018 року по теперішній час (станом на 09:57 03.03.2025 року) в Базі даних не виявлено. Відповідно до копії паспорту громадянина Грузії [PERSON] , [INFO] , остання відмітка про перетин державного кордону України на в`їзд 05.09.2016 року через пункт пропуску Іллічівський МТП. Крім того, з метою встановлення належносі паспорта громадянина Грузії серії [NUMBER] [PERSON] та/або [PERSON] , до Посольства Грузії в Україні, а також до Консульського відділу Міністерства закордонних справ України були направлені відповідні адвокатські запити в інтересах [PERSON] . За результатами їх розгляду були надані відповіді Посольства Грузії в Україні від 14.04.2025 року за вих.. №60/10389 та Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України від 29.04.2025 року за вих.. №71/19-091-50201, зі змісту яких вбачається, що в першому випадку, « Консульська служба Посольства Грузії в Україні працює виключно з громадянами та заявами громадян Грузії » в другому « МЗС України не є розпорядником інформації про отримання національних паспортів іноземними громадянами». 12.03.2025 року ухвалою Дніпровського районного суд м. Києва у цивільній справі №755/19633/24 було визнано в Україні рішення від 22.03.2024 року Гернальського районного суду Республіки Австрія у справі № 24s113/23а-16, яким встановлено: «Опіка, яка є правом та обов`язком опікуватися, виховувати представляти за законом та розпоряджатися майном над малолітнім [PERSON] , [INFO] , тимчасово передано бабусі по материнській лінії [PERSON] , [INFO] ». Відповідно до копії витягу з реєстру територіальної громади м.Київ про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 01.07.2024 року №114937467, довідкою ЖБК«Славутич» від 23.10.2024 року за вих. №5 та довідкою ліцею №141 «ОРТ» м.Київ від 25.10.2024 року № 372 малолітній [PERSON] , [INFO] , починаючи з 26.01.2018 року, зареєстрований за адресою своєї бабусі [PERSON] , [INFO] - [ADDRESS] , та фактично проживає з бабусею за адресою її фактичного проживання: [ADDRESS] , закінчив 2-Б клас Ліцею №141 «ОРТ» м. Києва. Характеристикою класного керівника ліцею №141 «ОРТ» м.Києва учня 2Б класу Цхвітарія Давита Нодарійовича від 08.11.2024 року зазначено, що на уроках Давит активно працює, ставить запитання про нове, незрозуміле, виявляє старанність у навчанні, працює зосереджено, виявляє самостійність у роботі, співпрацює з іншими дітьми, дотримує правила поведінки під час уроку, гри, відпочинку, бере відповідальність за свої дії. [PERSON] завжди має охайний вигляд,приходить завжди в чистому одязі. Хлопчик забезпечений всім необхідним шкільним приладдям та речами, які необхідні для навчання в школі. Бабуся, [PERSON] забезпечує [PERSON] , залежно від потреб. Учень школу не відвідує лише по хворобі. До школи приходить завжди вчасно. Зі змістом висновку психолога за результатами проведеного психологічного дослідження [PERSON] , [INFO] , складеного психологінею [PERSON] від 30.10.2024 року за вих. № Ф-251024, вбачається «……… Батька [PERSON] , [PERSON] не вважає членом родини. Давит не згадує його у розповідях про своє життя, своє дозвілля не вказує на нього у діагностичних методиках, не включає його в коло значущих дорослих, не звертається до нього по допомогу. В уявних ситуаціях стрес або радості не прагне з ним поділитися чи звернутися по допомогу. Батька - [PERSON] , [PERSON] не включає до кола сім`ї, та не відносить його до кола значимих дорослих». Окрім цього матеріали справи містять звернення позивача з відповідними заявами до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.10.2024 року за штрихкодовим ідентифікатором №0200200015362, до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.10.2024 року за штрихкодовим ідентифікатором №0200200015400, до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.01.2024 року за штрихкодовим ідентифікатором №0200200015389 та Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.10.2024 року за штрихкодовим ідентифікатором №0200200015397, щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. Проте, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації листом від 29.10.2024 року за вих. № 103008-3636, Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація листом від 30.10.2024 року за вих. № 103-103/Ф-1009-2968 та Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації листом від 06.11.2024 року за вих. № 10223-102/Ф-1225/1-913, відмовили в наданні висновку про доцільність/ недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] , вказуючи на можливість розгляду даного питання лише після відкриття судового провадження за позовною заявою про позбавлення батьківських прав. Відповідно до довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричного огляду, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин від 09.08.2024 року за формою 100-2/о, довідки про результати досліджень з виявленням серологічних маркерів ВІЛ від 10.08.2024 року за вих. №229 та витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявної судимості» станом на 30.07.2024 року ВР-004550966 позивач має добрий стан здоров`я, спиртними або наркотичними засобами не зловживає, не перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері, має все необхідне для забезпечення гідного життя та майбутнього її онука. Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не приділяє належної уваги вихованню, здоров`ю та розвитку сина. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не сприяє позивачу у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, з урахуванням винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. При цьому суд враховує ті обставини, Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а також прояву з його боку щонайменшої батьківської турботи. Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню малолітньої дитини, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя, також жодним чином не приймає участі в утриманні спільної дитини, не цікавиться життям сина, та не приймає участь у його вихованні. Зазначені вище обставини також підтверджені висновком органу опіки та піклування Дніпровської районнох в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав (протокол засідання Комісії від 12.11.2025 №21) вважає за доцільне позбавити баьтківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] [INFO] , у зв`язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини. Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі малолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батька дитини, своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни нею свого ставлення відносно дитини та поновлення у встановленому порядку батьківських прав, а тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини сина є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, суд бере перш за все до уваги те, що дитина наразі перебуває на межі підліткового віку, який є найбільш важкий і складний з усіх дитячих вікових груп, що представляють собою період становлення особистості. Цей вік характеризується наявністю самих різноманітних проблем і труднощів, які найчастіше витісняються у зв`язку зі страхом усвідомлення. У формуванні самооцінки підлітків значну роль відіграє сім`я, стиль сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннісними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння підлітками основних правил і норм поведінки,виробляють їх позицію по відношенню до світу і самому себе. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно з ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved