Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив провести розподіл майна подружжя (після розірвання шлюбу) та визнати за позивачем [PERSON] , ( персональні данні [INFO] , ІПН [NUMBER] , право власності на 3/8 частини квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилався, що сторони перебували з 01.09.1990 по 11.12.2023 у шлюбі, що розірваний рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова. В шлюбі на ім`я відповідача було придбано частини спірної квартири, а отже позивач має право на 3/8 частини даної квартири, що зумовило звернення до суду. Представник відповідача у відзиві просила відмовити в позові з тих підстав, що позивачем суду не надано належної оцінки спірного майна, наданий звіт спеціаліста не відображає дійсну вартість квартири, адже даний документ не є звітом про оцінку майна, заснований порівняльний метод оцінки викликає сумніви в його достовірності позаяк у звіті відсутні зразки для порівняння. Крім того, представник позивача вказувала, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, саме придбання квартири у шлюбі не відносить таку до спільної сумісної власності. Вказувала, що аліменти з позивача на користь відповідачки не стягувалися. Ухвалою від 14.07.2025 у справі було відкрито загальне позовне провадження, визначено строк подання відзиву на позов. 18.11.2025 після проведення підготовчих дій ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Також, було встановлено сторонам строк для подання відповіді на відзив та заперечень. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовільнити з підстав наведених у позові. Вважав, що поділ майна не порушить ні чиїх прав, вказував, що спірну частину квартири придбано за спільні кошти. Представник відповідача заперечувала проти позову посилаючись на те, що вартість спірної квартири визначено в неналежний спосіб, зазначала, що житло в районі, де знаходиться спірна квартира коштує на багато більше, з моменту придбання спірної квартири, в т.ч. через інфляцію, ціни на житло, вартість дол. США в яких, крім іншого, визначено в договорі купівлі-продажу вартість спірної квартири зросли, відповідно, вартість спірної частини квартири у 210494 грн. для визначення ціни позову і судового збору визначено не вірно. Також, звертала увагу на те, що доходи відповідача до моменту придбання спірної квартири значно менші за доходи відповідачки про що свідчить дані ДПС Україні, надані на вимогу суду. Зокрема невеликі доходи позивача, як вбачала представник позивача, є свідченням небажання позивача дбати про добробут сім`ї і необхідності для відповідача самостійно утримувати спільних дітей, сімейне майно. Також, представник відповідача звертала увагу на те, що у договорі купівлі-продажу спірної квартири не зазначено про наявність згоди позивача на придбання останньої, що є свідченням придбання спірної квартири за власні кошти відповідачки. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] 01.09.1990 уклали шлюб, який було розірвано 11.12.2023 рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова, про що свідчить наявна в справі копія названого судового рішення. Від шлюбу, згідно наданих відповідачем копій свідоцтв про народженя, сторони мають трьох дітей: [PERSON] , 2003 року народження, [PERSON] , 1994 року народженя, та [PERSON] , 1991 року народження, які на момент розгляду справи є повнолітніми. 19.05.2006 за договором купівлі-продажу номер в реєстрі: 3066, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А., копія якого наявна в матеріалах справи, [PERSON] придбала у власність квартири [ADDRESS] . Продаж квартири здійснено, згідно цього договору, за 166700 грн., що як визначено продавцями і покупцем еквівалентно було 33000 дол. США. Право власності на вказану квартиру, як свідчить інформаційна довідка № 433772208 зареєстроване за відповідачкою в частці на підставі свідоцтва про спадщину, в частці на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу. На виконання ухвали суду, постановленої за клопотанням представника відповідача, ГУ ДПС України в Харківській області надано інформацію про доходи сторін. Судом витребувалася інформація за період з 01.09.1990 по 11.12.2023. Так, за даними податкового органу [PERSON] отримувала доходи в період з 01.01.2010 по 29.06.2017, як підприємець. Сума доходів складала від 152286,00 грн. до 2633,00 грн. за рік. Доходи позивача за період з 1998 року по 2023 рік складали від 91 грн. до 30320,09 грн. на місяць. Сторонами не оспорюється, що вказана вище спірної квартири набуто ними під час шлюбу. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписом ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правилами ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. За ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Часиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 1 ст. 71 СК України майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. В ч. 3 вказаної статті встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Як виснував Верховний Суд у постанові від 13.02.2020 за результатами розгляду справ № 320/3072/18 у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При вирішенні спору про поділ майна суд, на підставі ч. 2 ст. 70 СК України, може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч. 3 ст. 70 СК України). Як встановлено вище відповідач отримувала власні доходи з 01.01.2010. Представник відповідача даних про доходи [PERSON] за період 2005 2009 суду не надавала. Тож, згідно наявних у справі матеріалів з 1998 по січень 2010 сторони жили за рахунок доходів позивача. Доказів про заниження свого оподатковуваного доходу позивачем матеріали справи на момент її розгляду не містять, як не містить справа доказів, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Аліменти, як встановлено судом, з позивача на користь відповідача не стягувалися. За відсутності даних про доходи відповідачки за період до 01.01.2010 у суду відсутні підстави вважати, що придбання спірного майна відбулося за власні кошти [PERSON] . Рівними частками частини квартири будуть по 3/8 кожному з подружжя (3/4 : 2). За вказаних обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Представником відповідача на підтвердження своєї позиції, щодо неналежної оцінки спірного майна надано лист Фонду державного майна України. Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно даного листа ТОВ «Аргумент-Експерт» отримало у Фонді сертифікат суб`єкта оціночної діяльності і він є чинним наразі, документ «висновок спеціаліста» не є документом, що підтверджує процедури з оцінки майна та не вважається звітом з оцінки майна. З огляду на вказане та ст. 19 Конституції України Фонд не може висловитися щодо відповідності «висновку спеціаліста» вимогам законодавства. Верховний суд в постанові від 28.04.2022 у справі №910/15316/21 виснував, що уразі якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при розгляді справи. З урахуванням того, що ціна позову 210494 грн. більша за визначену в договорі купівлі-продажу вартість спірної квартири - 166700 грн., відсутні підстави вважати її такою, що вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна. Крім того, інфляційні процеси в Україні визначаються за допомогою індексу споживчих цін, а не за курсом дол. США. Суд за законом не повинен визначати вартість майна чи рецензувати документи, виготовлені суб`єктами оціночної діяльності. Враховуючи наведене і не доведення представником відповідача належними доказами того, що вартість спірного майна вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна у суду відсутні підстави визначати і стягувати з позивача недоплачений судовий збір. Оскільки позивач в позові зазначав про залишення судового збору за власний рахунок, суд не здійснює розподіл судових витрат у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved