Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення в електронній формі 02.05.2025, в якій просила суд: стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №200203892 від 04.06.2019 у загальному розмірі 33 077 грн. 06 коп., що включає: заборгованість за тілом кредиту 24 112 грн. 47 коп., заборгованість за комісією 8 964 грн. 59 коп.; стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 04.06.2019 між АТ «БАНК ФОРВАРД» та [PERSON] було укладено договір про банківське обслуговування фізичних осіб №200203892 (кредитний договір). Підписанням договору відповідач підтвердив, що акцептує публічну пропозицію банку, що розміщена на сайті, в повному обсязі, з урахуванням Паспорту споживчого кредиту, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, Тарифів, що в сукупності складають кредитний договір, укладання якого підтвердив і зобов`язався виконувати його умови. Відповідач підписанням кредитного договору підтвердив, що перед укладенням цього кредитного договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»; вказана в ч.1-2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті. За умовами кредитного договору [PERSON] було відкрито рахунок, надано кредит зі сплатою процентів за користування ним, комісії на умовах строковості. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав перед [PERSON] належним чином, надавши кредит шляхом перерахування грошових коштів протягом обумовленого сторонами строку в безготівковій формі на рахунок позичальника. Однак, протягом обумовленого строку відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання в частині погашення заборгованості, в результаті чого станом на 24.07.2024 виникла заборгованість за тілом кредиту 24 112 грн. 47 коп., заборгованість за комісією 8 964 грн. 59 коп., що загалом складає 33 077 грн. 06 коп. Разом з тим, 25.07.2024 між АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» було укладено договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №200203892 від 04.06.2019, укладеним із [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ». Після відступлення права вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювало. Оскільки відповідач не здійснює платежів для погашення існуючої заборгованості, продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, чим порушує законні права та інтереси ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» як дійсного кредитора, позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 12.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Згідно із клопотанням представника позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» Дудченко К.В., викладеним у прохальній частині позову (п.3), остання просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи неодноразово повідомленим належним чином усіма процесуально можливими способами, визначеними ст.128 ЦПК України. Правом на подання відзиву не скористався, причини неявки суду не відомі. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений судом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 04.06.2019 між АТ «БАНК ФОРВАРД» та [PERSON] було укладено кредитний договір №200203892. Підписанням кредитного договору у формі заяви відповідно до ст.642 ЦК України, [PERSON] акцептує публічну пропозицію АТ «БАНК ФОРВАРД» на укладання кредитного договору. За умовами кредитного договору №200203892 [PERSON] отримав кредит за типом продукту «Cross Up Швидкі гроші» у розмірі 64 702 грн. 00 коп. строком на 1097 днів з 04.06.2019 до 04.06.2022, зі сплатою процентів за користування ним за фіксованою ставкою у розмірі 0,01% річних, щомісячної комісії (плати за обслуговування кредитної заборгованості) 1 934 грн. 59 коп. Одночасно з укладенням кредитного договору, [PERSON] уклав з ТзДВ «СК «АРСЕНАЛ ЛАЙФ» договір добровільного страхування життя, розмір страхового платежу за цим договором страхування становить 9 702 грн. 00 коп. за весь період страхування, вигодонабувачем за цим договором страхування є банк. За умовами кредитного договору, клієнт доручив банку в дату надання кредиту здійснити договірне списання коштів з рахунку клієнта в сумі страхового платежу на користь страховика, згідно з укладеним договором страхування. Сторонами узгоджено порядок погашення заборгованості за договором: платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів обов`язковий платіж. Дата погашення та розмір обов`язкового платежу визначені в Графіку платежів. У відповідності до приписів Закону України «Про споживче кредитування» при укладенні кредитного договору банком була доведена до відома позивальника [PERSON] інформація про умови кредитування, розмір реальної річної процентної ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту, що підтверджується власноручним підписом позивальника під текстом договору, а також під текстом паспорту споживчого кредиту. Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст кредитного договору, його форму, суд дійшов висновку, що кредитний договір укладений сторонами правочину у простій письмовій формі, містить елементи договору приєднання, відповідає вимогам ЦК України. Доказів зворотного відповідач суду не надав, як і не спростував факт укладення договору. При укладенні договору між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, після його підписання у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у АТ «БАНК ФОРВАРД» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини стосовно виконання відповідачем умов укладеного кредитного договору, дійсність якого є доведеною обсягом наявних у справі доказів. У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань та їх розмір. Судовим розглядом також встановлено, що після укладення кредитного договору банк свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок позичальника [PERSON] грошові кошти у розмірі 64 702 грн. 00 коп., з яких також за рахунок суми кредиту сплатив на користь ТзДВ «СК «АРСЕНАЛ ЛАЙФ» страховий платіж від імені позичальника, що підтверджується виписками по рахунку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає право кредитора вимагати їх повернення. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст.624, 625 ЦК України, тобто, при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки від суми боргу та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору. Як визначено у ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Натомість позичальник [PERSON] виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними платежами лише частково, сплативши банку загалом 40 589 грн. 53 коп. на погашення заборгованості за тілом кредиту, 8 грн. 06 коп. процентів за користування кредитом та 10 731 грн. 31 коп. комісії, у т.ч. останні платежі мали місце 03.09.2021. При цьому, усі здійснені відповідачем платежі хронологічно відображені як у виписці по рахунку, так і в повному обсязі зараховані на погашення складових кредитного боргу із відображенням у розрахунку. Станом на 24.07.2024 заборгованість за кредитним договором №200203892 від 04.06.2019 у загальному розмірі 33 077 грн. 06 коп. та включає: заборгованість за тілом кредиту 24 112 грн. 47 коп., заборгованість за комісією 8 964 грн. 59 коп. Оскільки відповідач не навів власного контррозрахунку суми боргу, не надав первинних документів, за якими можна було б прослідкувати здійснені ним платежі, виходячи з обсягу наявних у справі доказів суд вважає доведеним факт сплати відповідачем коштів на погашення тіла кредиту 40 589 грн. 53 коп., залишок боргу складає 24 112 грн. 47 коп. (з розрахунку: 64702-40589,53), на погашення процентів за користування кредитом 8 грн. 06 коп. (борг відсутній), та 10 731 грн. 31 коп. погашення комісії із фактично нарахованої в межах періоду з 04.06.2019 до 24.07.2024 19 695 грн. 90 коп., залишок боргу 8 964 грн. 59 коп. (з розрахунку: 19 695,90-10731,31). У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором. У постанові Верховного Суду від 02.10.2020 у справі №911/19/19 зауважено, що при вирішенні даної категорії справ суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Разом з тим, вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд не може погодитись із законністю та правомірністю нарахування комісії за користування кредитними коштами, та, як наслідок, правильністю зарахування сплачених відповідачем коштів на погашення кредиту, виходячи з такого. Із матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір №200203892 від 04.06.2019 є споживчим. Умовами кредитного договору, у паспорті споживчого кредиту та Графіку платежів встановлено, що під час користування кредитом позичальник оплачує банку щомісячно комісію у фіксованому розмірі по 1 934 грн. 59 коп. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за розрахунково-касове обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч.1 ст.1, ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п.5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19. Таким чином, суд зауважує, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Додатково суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості, що надаються відповідачу, та за які банком встановлена щомісячна комісія. Також позивачем не надано доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем [PERSON] безпосередньо при укладенні кредитного договору. Позаяк, з аналізу змісту договору вбачається, що сплату відповідної комісії банк покладає на позичальника попри те, що дії, за які вона справляється, вчиняються на користь банку, а не позичальника, зокрема, послуги щодо списання та зарахування коштів з метою повернення кредиту, розрахунково-касове обслуговування кредиту, що за логічним змістом є абсурдним. Відтак, положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків з цього приводу дійшов Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 194/1387/19. Нікчемний правочин (ч.2 ст.215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх ( erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/ встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц). По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим, на чому акцентовано увагу Верховним Судом у постанові від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (постанова Верховного Суду від 21.12.2021 у справі № 148/2112/19). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність нарахування заборгованості за комісією в сумі 8 964 грн. 59 коп. за кредитним договором №200203892 від 04.06.2019, а тому вважає, що позовні вимоги в цій частині є такими, що не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Оскільки із сплачених відповідачем коштів на погашення кредиту АТ «БАНК ФОРВАРД» на погашення комісії було зараховано 10 731 грн. 31 коп., відтак зважаючи на неправомірність нарахування комісії та нікчемність положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості, суд вважає за необхідне вказану суму зарахувати на погашення тіла кредиту. За результатами проведеного арифметичного перерахунку судом встановлено, що заборгованість за тілом кредиту підлягає зменшенню до 13 381 грн. 16 коп., виходячи з розрахунку: 24 112,47 10 731,31. Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Так, 25.07.2024 між АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» було укладено договір №GL1N426202/01 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №200203892 від 04.06.2019, укладеним із [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», свідченням чому є копія договору, акти приймання-передачі реєстру боржників, платіжні інструкції про внесення плати за договором, виписка з реєстру боржників, де вимоги до [PERSON] за вказаним договором включені за порядковим №21646 у загальному розмірі 33 077 грн. 06 коп. Відповідно до приписів ст.ст.514, 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як слідує з розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №200203892 від 04.06.2019, сформованої первісним кредитором АТ «БАНК ФОРВАРД», всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо первісним кредитором. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювало. Враховуючи, що АТ «БАНК ФОРВАРД» як первісний кредитор свої зобов`язання за договором перед [PERSON] виконало у повному обсязі, будь-яких доказів в спростування чого судом не встановлено, та з огляду на правомірність набуття прав вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність звернення до суду. Підсумовуючи вищевикладене, проаналізувавши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановивши обставин неналежного виконання [PERSON] кредитно-договірних зобов`язань, істотність їх порушення, часткову обґрунтованість розміру заявлених позивачем вимог, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог із стягненням з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» як правонаступника АТ «БАНК ФОРВАРД» в результаті відступлення прав вимоги, заборгованості за кредитним договором №200203892 від 04.06.2019 у розмірі 13 381 грн. 16 коп., що є заборгованістю за простроченим тілом кредиту. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, які міститься в матеріалах справи, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі пропорційно частині задоволених вимог (40%), що складає 968 грн. 96 коп. судового збору. Вимог про відшкодування інших процесуальних витрат сторонам не заявлено.

Outcome: partial