Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Від ТОВ "Цикл Фінанс" до Шевченківського районного суду міста Полтави надійшла позовна заява до [PERSON] з наступними вимогами: стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №22035000108491 від 25.01.2019 у загальному розмірі 19 327,93 грн; судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. На обґрунтування позову зазначено, що між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір №22035000108491 відповідно до якого банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити плату за кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому договором. Кредит надається у формі кредитної лінії шляхом здійснення операцій за рахунок ліміту кредитної лінії за поточним рахунком клієнта. Відповідачка не виконала свої кредитні зобов`язання належним чином. 28.03.2024 АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило право вимоги за кредитним договором №22035000108491 від 25.01.2019 на користь ТОВ «Цикл Фінанс» на підставі договору факторингу №28/03/24. Згідно договору факторингу сума боргу [PERSON] перед ТОВ «Цикл Фінанс» становить 19327,93 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту: 11449,33 грн, заборгованість по відсотках: 1802,6 грн, заборгованість по комісії: 6076 грн. Позивач ТОВ «Цикл Фінанс» направив на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги, зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору, однак заборгованість погашена не була. Зазначене стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Аргументи учасників справи. Відповідачка відзиву на позов не надала, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не зверталася. Рух справи. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 09.09.2025 справу передано на розгляд до Подільського районного суду міста Полтави. Ухвалою від 15.10.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12.11.2025 о 09.00 годині. 12.11.2025 належним чином повідомлені учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим судовий розгляд відкладено на 22.12.2025 об 11:00 год. 22.12.2025 учасники справи повторно на судовий розгляд не з`явилися. Участь у справі сторін. Представник позивача в позовній заяві просив судовий розгляд провести за відсутності сторони позивача, позов підтримує та просить його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила. Поштова кореспонденція повернулася без вручення з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 по справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) та Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-109гс19); від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18). Відповідно до частини 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідачка не з`явилася в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомила, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачки та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, судом не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Судом встановлено, що 25.01.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір №22035000108491, за яким останній надано грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби в розмірі 12400 грн, строк кредитування 24 місяці, кінцева дата повернення кредиту 25.01.2021, щомісячна комісія за обслуговування кредиту 3,5% від суми кредиту, процентна ставка за користування кредитом фіксована та нараховується в наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом в розмірі 0,001% річних, на прострочену заборгованість 56,0% річних. Банк формує графік платежів, із зазначенням суми погашення основного боргу, сплати процентів, щомісячної комісії. Кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта: [NUMBER] відкритий у АТ «Банк Кредит Дніпро». Платежі з погашення заборгованості, сплати процентів та комісії здійснюються у вигляді ануїтетних платежів. Договір набуває чинності з моменту його підписання до повного виконання. Факт надання грошових коштів [PERSON] підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 25.01.2019 по 29.04.2025. 28.03.2024 відповідно до договору факторингу №28/03/24 АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило ТОВ «Цикл Фінанс» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників згідно додатку №1. За актом приймання передачі реєстру боржників від 28.03.2024 до договору факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 ТОВ «Цикл Фінанс» прийняло від ТОВ «Банк Кредит Дніпро» реєстр боржників, складений за формою згідно додатку №1 до договору, загальна сума заборгованості за кредитними договорами в валюті гривня складає 179870087,10 грн. Платіжною інструкцією №6041 від 28.03.2024 ТОВ «Цикл Фінанс» перераховано АТ «Банк Кредит Дніпро» оплату грошової вимоги згідно договору факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 в розмірі 10200233 грн. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №28/03/21 від 28.03.2024 до ТОВ «Цикл Фінанс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №22035000108491 від 25.01.2019 у розмірі 19327,93 грн, яка складається з: заборгованості по тілу 11449,33 грн, заборгованість по відсотках 1802,6 грн, заборгованість по комісії 6076 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №22035000108491 від 25.01.2019 станом на 27.03.2024 загальна заборгованість складає 19327,93 грн. Сума виданого кредиту 12400 грн, дата надання кредиту: 25.01.2019, кінцева дата погашення кредиту: 25.01.2021, термін користування кредитом: 24 місяців. Сума несплачених відсотків: 1802,60 грн. Сума несплачених комісій: 6076 грн. 20.03.2025 ТОВ «Цикл Фінанс» [PERSON] направлено вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором №22035000108491 від 25.01.2019 в розмірі 19327,93 грн. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких правових норм. Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Наданий позивачу кредит №22035000108491 від 25.01.2019 є споживчим, тому на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відтак, пунктом 9 кредитного договору позичальнику фактично встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29, 31.33 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) дійшла такого висновку: «З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (п. 31.25 постанови). Суд звертає увагу, що пунктом 1.2 кредитного договору №22035000108491 від 25.01.2019 [PERSON] встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Таку плату встановлено без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає, що умова пункту 1.2 кредитного договору №22035000108491 від 25.01.2019 між [PERSON] та АТ «Банк Кредит Дніпро», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених кредитним договором, є нікчемною. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, відповідачка в добровільному порядку заборгованість за кредитними договорами не погасила, чим порушила вимоги договорів і цивільне право позивача підлягає судовому захисту. При цьому, доказів погашення заборгованості суду не надала. Правильність розрахунку щодо основного тіла кредиту та відсотків банком доведена, така ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Водночас, у зв`язку із встановлення судом нікчемності положення пункту 1.2 кредитного договору №22035000108491 від 25.01.2019 між [PERSON] та АТ «Банк Кредит Дніпро» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно за кредитним договором, наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії у розмірі 6076 грн. З врахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості слід задовольнити частково, стягнувши: за кредитним договором №22035000108491 від 25.01.2019 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 11449,33 та заборгованість за відсотками в розмірі 1802,60 грн, а всього стягнути за кредитним договором заборгованість в розмірі 13251,93 грн. Розподіл судових витрат. В частині 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 12480 від 21.07.2025. Крім того, згідно частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України). За змістом ч.ч.3,4,5 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Що стосується витрат на правничу допомогу, то на їх підтвердження позивачем долучено договір про надання правової допомоги від 02.01.2025 №43453613, додаткову угоду №22035000108491 до договору №43453613 про надання правової допомоги від 02.01.2025, акт 22035000108491 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 21.07.2025, детальний опис робіт (наданих послуг) необхідних для надання правничої (правової допомоги) за позовом ТОВ «Цикл Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості, ордер на надання правничої допомоги №1955464, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Враховуючи встановлені судом обставини справи, те що справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження, справа за своєю суттю є нескладною, із приводу спірних правовідносин існує стала судова практика, суд зменшує витрати позивача на правничу допомогу до 3000,00 грн, з урахуванням критеріїв співмірності, розумності та пропорційності. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої, другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2056,80 грн та суми сплаченого судового збору в сумі 1660,80 грн.

Outcome: partial