Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

У листопаді 2025 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з дати звернення до суду. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що в 2015 році позивачка, [PERSON] , познайомилась з відповідачем [PERSON] , офіційно в шлюбі сторони не перебували. [INFO] у сторін народився син, [PERSON] . Починаючи з 2022 року сторони припинили стосунки, де наразі перебуває відповідач, позивачу невідомо, спільна дитина сторін проживає разом з позивачем на повному її утриманні. За весь термін з моменту припинення стосунків між сторонами, позивач отримала від відповідача на утримання, виховання, оздоровлення та навчання сина кошти у розмірі 1700,00 грн., які не покривають всі витрати позивача на утримання сина. Станом на день подання заяви сторони не можуть досягти згоди щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання дитини, угоди про добровільну, систематичну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, тому позивач змушена звернутися до суду з захистом свої прав.Згідно з розрахунком витрат на утримання дитини, які самостійно несе позивач, сума витрат позивача за один місяць складає 10610,00 грн.Заробітна плата, яку отримує позивач не дає можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвиток творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дитини, розвитку обдарувань.На підставі викладеного, позивачка просить стягнути на свою користь з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28листопада 2025 року визначено головуючим у справі суддю Шролик І. С. Ухвалою суду від 02грудня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду на 24 грудня 2025 року. Позивач в судове засідання від 24 грудня 2025 року не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином. При цьому, 24грудня 2025 року позивачка подала до суду клопотання, у якому просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Просила долучити докази поважності її неявки в судове засідання у зв`язку з перебуванням у поїзді, який затримався, а саме: проїзний документ АР № 701273, копія списку групи, копію заяви про бронювання квитків. Відповідач в судове засідання не з`явився про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в 2015 році позивачка, [PERSON] , познайомилась з відповідачем [PERSON] , офіційно в шлюбі сторони не перебували. За твердженнями позивача, починаючи з 2022 року сторони припинили стосунки. [INFO] у сторін народився син, [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 липня 2016 року, виданого Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 1307, його батьками вказано: у графі «батько» - [PERSON] , у графі «матір» - [PERSON] . Позивачка проживає разом з неповнолітнім сином за адресою: [ADDRESS] ,, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади № 2025/017836178 від 28 листопада 2025 року та Витягом з реєстру територіальної громади № 2025/017836120 від 28 листопада 2025 року. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами справи не досягнуто. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). Статтею 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу наведених правових норм, можна дійти висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати спільну з позивачем дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем не надано будь- яких доказів фінансового стану та неможливості сплати аліментів за станом здоров`я, тощо.При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги, те що відповідач будь-яких заперечень не надав. За твердженнями позивача відповідач за весь термін з моменту припинення стосунків між сторонами, позивач отримала від відповідача на утримання, виховання, оздоровлення та навчання сина кошти у розмірі 1700,00 грн., які не покривають всі витрати позивача на утримання сина. Станом на день подання заяви сторони не можуть досягти згоди щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання дитини, угоди про добровільну, систематичну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно з розрахунком витрат на утримання дитини, які самостійно несе позивач, сума витрат позивача за один місяць складає 10610,00 грн. Заробітна плата, яку отримує позивач не дає можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвиток творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дитини, розвитку обдарувань. Тобто, відповідач рідко надає матеріальну допомогу на утримання сина, не цікавиться його життям, не приймає участі в його вихованні та ухиляється від покладених на нього батьківських обов`язків. Син позивачки [PERSON] , зареєстрований та проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , з 05 березня 2019 року, що підтверджуєтьсяВитягом з реєстру територіальної громади № 2025/017836120 від 28 листопада 2025 року. Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» передбачений прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів, суд враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, обов`язок батьків по утриманню дитини, з урахуванням фінансової спроможності відповідача, що не поставить його в край тяжкий майновий стан, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів та стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 5000,00 грн.щомісячно, починаючи з дати звернення до судуі до досягнення дитиною повноліття. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. На підставі викладеного,

Outcome: approved