Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про зобов`язання зняти нарахування за житлово-комунальні послуги, надати окремі рахунки та визнати дії відповідача неправомірними. Позивачка свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є мешканкою квартири за адресою: [ADDRESS] . З квітня 2022 року вона разом зі своєю родиною перебуває за межами України, та з того часу в квартирі ніхто не проживає. 14.05.2024 позивачка шляхом листування через чат Телеграм @CKS_DESN, звернулась до Комунального концерну "Центр комунального сервісу" з питанням щодо перерахунку платежів за житлово-комунальні послуги у зв`язку з тим, що в квартирі ніхто не проживає. Того ж дня вона отримала примірники заяв для перерахунку послуг. 15.08.2024 позивачка заповнила заяви встановленого зразку, а саме заяву до ПрАТ «АК Київводоканал» та дві заяви до Комунального концерну "Центр комунального сервісу" та направила їх в чат Телеграм @CKS_DESN. Однак офіційної відповіді на листи від 15.08.2024 вона не отримала. 04.11.2024 позивачка повторно надіслала заяви й документи в чат Телеграм @CKS_DESN. 07.11.2024 позивачка отримала відповідь, що її заяви передано на опрацювання до відповідних відділів. У подальшому 20.11.2024, 25.11.2024 на електронну пошту позивачці надійшло повідомлення від Комунального концерну "Центр комунального сервісу" щодо її звернення з приводу перерахунку платежів за житлово-комунальні послуги, в яких останній було повідомлено про неможливість зробити перерахунок відповідно до доданих нею копій документів. Оскільки до звернення було надано копії закордонних паспортів, які містять декілька відміток виїзду/в`їзду, тому правильно прийняти інформацію щодо періодів відсутності не було можливим. У подальшому 23.05.2025 позивачка повторно звернулась до Комунального концерну "Центр комунального сервісу" із заявами про перерахунок вартості житлово-комунальних послуг. 26.05.2025 в чат Телеграм @CKS_DESN позивачка отримала відповідь датовану 22.11.2024. Листом від 27.05.2025, позивачка надала Комунальному концерну "Центр комунального сервісу" копії сторінок закордонних паспортів членів родини з відмітками про виїзд за кордон. Однак офіційної відповідь на її лист від 27.05.2025 вона не отримала. На лист позивачки від 28.05.2025 до Комунального концерну "Центр комунального сервісу", вона отримала примірники заяв до ПрАТ «АК Київводоканал» та дві заяви до Комунального концерну "Центр комунального сервісу". 02.06.2025, 17.06.2025 позивачці надійшло повідомлення про реєстрацію її заяв. 19.06.2025 на електронну пошту позивачці надійшло повідомлення від Комунального концерну "Центр комунального сервісу" щодо її звернення з приводу перерахунку платежів за житлово-комунальні послуги, в яких останній було повідомлено, що нею до звернення не надано копії документів, які підтверджують чітко визначені періоди відсутності зареєстрованих у помешканні осіб, тому наразі розглянути питання проведення перерахунку не вбачається можливості. У подальшому 23.06.2025 позивачка звернулась до Комунального концерну "Центр комунального сервісу" з проханням зняти нарахування з постачання гарячої води та вивезення побутових відходів та надати два окремі рахунки х постачання гарячої води та вивезення побутових відходів. Позивачка від Комунального концерну "Центр комунального сервісу" отримала відповідь на її лист від 23.06.2025, однак вона вважає, що відповідь надана не по суті її звернення. На підставі викладеного вище позивачка просить зобов`язати Комунальний Концерн «Центр комунального сервісу» зняти нарахування за житлово-комунальні послуги, в період з 30 квітня 2022 року по 31 травня 2025 року; Зобов`язати відповідача надати окремі рахунки житлового-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , в період до 30 квітня 2022 року; Визнати неправомірними дії Комунального Концерну «Центр комунального сервісу» щодо ненадання письмових відповіді на листи щодо здійснення нарахувань за відсутності фактичного споживання. 02.09.2025 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено відповідачці п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 18.09.2025 до суду від Комунального концерну "Центр комунального сервісу" надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що концерн не є виконавцем житлово-комунальних послуг, а є лише уповноважений виконавцями житлово-комунальних послуг на підставі договірних відносин: здійснювати прийом громадян, актуалізацію даних, проводити нарахування/коригування відповідно до наданої інформації/обсягу виконавцями послуг та укладати договори зі споживачами від інших постачальників послуг. У відзиві вказують, що позивачка дійсно зверталась до концерну з одним й тим же зверненням в чат-бот Телеграм @CKS_DESN. Однак позивачкою до суду надано лише переписку від 14.05.2025, натомість всю іншу переписку надано нею не було. Також зазначають, що [PERSON] надавались відповіді, де їй неодноразово зазначалось, що при виявленні нею таких вимог, як перерахування та зняття нарахувань за надані житлово-комунальні послуги, їй необхідно надати певний (вичерпний) перелік документів, які вимагають виконавці послуг, зокрема необхідно надати документ, що підтверджує право власності на квартиру або витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість позивачка правовстановлюючий документ на квартиру так і не надала, як і в цілому інші документи, що були зазначені відповідачем у його відповідях на звернення позивачки. У додатках до заяв позивачкою надавались лише копії паспортів, ідентифікаційних кодів зареєстрованих осіб у квартирі. Відповідач зазначає, що позивачка достеменно була проінформована відповідачем та знала про вимоги виконавців послуг щодо реалізації прав споживачів відносно перерахунку, здійснення коригування чи зняття нарахувань за послуги з постачання гарячої води та вивезення побутових відходів. Натомість позивачка не подала ні разу відповідачу повного пакету документів. А тому вважають, що їх бездіяльність не підтверджена позивачкою жодними доказами. На підставі викладеного просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 29.09.2025 до суду від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що нею до позовної заяви надані лише ті переписки з відповідачем з чату Телеграм @CKS_DESN, які безпосередньо стосуються предмету спору. А спілкування від 14.05.2025, на яке посилається відповідач, взагалі не відбувалось. Вказує, що відповідач посилаючись на те, що зняття нарахувань залежить від вимог виконавців послуг і саме вони визначають перелік документів, навмисно відвертає увагу від переліку документів, заявлених на їх сайті. Звертає увагу, що заявами від 15.08.2025 відповідач був зобов`язаний проінформувати виконавців послуг про те, що мешканці квартири за адресою: [ADDRESS] , перебувають за кордоном. До того ж відповідачем так і не були надані окремі рахунки для взаєморозрахунків з виконавцями послуг. 21.10.2025 ухвалою Деснянського районного суд м. Києва, було задоволено клопотання Комунального концерну "Центр комунального сервісу", та зобов`язано позивачку надати відповідь на поставленні питання в порядку ст. 93 ЦПК України, а саме: 1. Хто є власником особових рахунків у постачальників послуг за адресою: [ADDRESS] ? Хто є власником особового рахунку за адресою: [ADDRESS] : по послузі з постачання гарячої води; по послузі з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; по послузі з вивезення побутових відходів? 2. Хто є власником квартири за адресою: [ADDRESS] ? 3. Чи є Ви ( [PERSON] ) власником квартири за адресою: [ADDRESS] ? Який документ підтверджує дану обставину? 4. Яким чином порушені Ваші права, якщо Ви не є власником квартири за адресою: [ADDRESS] ? 5. Якщо Ви не є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , ваші звернення до Відповідача були у власних інтересах чи в інтересах власника квартири за адресою: [ADDRESS] ? 6. Які документи від імені власника квартири за адресою: [ADDRESS] Ви надали при зверненнях до Комунального концерну «Центр комунального центру»? 7. Чи надавали Ви Комунальному концерну «Центр комунального центру» повний пакет документів, які були зазначені у неодноразових відповідях Вам Комунальним концерном «Центр комунального центру»? 8. На підставі яких документів Ви уповноважені власником (власниками) представляти інтереси та звертатись із даним позовом до суду? 9. На підставі яких документів Ви уповноважені власником (власниками) представляти інтереси його (їх) інтереси та звертатись до постачальників послуг щодо реалізації права (зняття нарахування за послугу, проведення перерахунку вартості за житлово-комунальні послуги, надання два окремих рахунка)?» 27.10.2025 до суду від [PERSON] надійшла заява на виконання ухвали суду від 21.20.2025, відповідно до якої зазначено, що у своїй відповіді на відзив від 29.09.2025 вона надала вичерпні пояснення щодо підстав позову та своїх порушених прав. Вказує, що відповідач постав більше ніж 10 запитань. А право власності жодним чином не впливає на зняття нарахувань, проведення перерахунку комунальних послуг чи надання окремих рахунків, оскільки обов`язок відповідача здійснити нарахування та коригування не виникає з права власності, а з факту надання (чи ненадання) житлово-комунальних послуг споживачам, зареєстрованим за відповідною адресою. 07.11.2025 до суду від Комунального концерну "Центр комунального сервісу" надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких зазначено, що ухвалою суду позивачку зобов`язано надати письмово відповідь на питання поставлені відповідачем. Однак позивачка так і не виконала вимоги ухвали суду від 21.10.2025. На підставі викладеного, просять відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 10.11.2025 до суду від [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої зазначено, що письмові пояснення відповідача від 07.11.2025 містять надмірні посилання на законодавство, мають характер суб`єктивних оцінок та припущень, а також не стосуються предмету спору. 03.12.2025 до суду від [PERSON] надійшли додаткові пояснення у справі, які аналогічні відповідь на відзив та письмовим заявам по суті справи. Станом на 23.12.2025 закінчились строки для подання додаткових пояснень/доказів/документів, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та ухвалює рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Суд установив такі факти та їх правовідносини. Рішенням Київської міської ради від 14.05.2015 за № 467/1331, було утворено Комунальний концерн «Центр комунального сервісу». Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації від 08.12.2016 № 1244 "Про єдину міську службу для комплексного обслуговування споживачів житлово-комунальних послуг за принципом «єдиного вікна» на базі Комунального концерну "Центр комунального сервісу", було організовано роботу єдиної міської служби для комплексного обслуговування споживачів житлово-комунальних послуг за принципом «єдиного вікна» на базі Комунального концерну "Центр комунального сервісу". Відповідно до п. 2.2 статуту Комунального концерну "Центр комунального сервісу", основними напрямками діяльності концерну є: Забезпечення ведення централізованого обліку дебіторської та кредиторської заборгованості учасників Концерну з метою забезпечення погашення дебіторської заборгованості та розрахунків по зобов`язаннях, які виникли перед кредиторами; Відкриття сервісних центрів обслуговування з надання житлово-комунальних послуг; Здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) житлових та нежитлових приміщень; Забезпечення збору платежів від споживачів житлово-комунальних послуг на користь їх виконавців (виробників) відповідно до укладених договорів; Забезпечення проведення претензійно-позовної роботи учасниками Концерну за єдиною правовою позицією; Надання платних послуг у галузі житлово-комунального господарства фізичним та юридичним особам; Здійснення комплексних заходів по підвищенню платіжної дисципліни населення; Прийом споживачів, проведення систематичної інформаційно-роз`яснювальної роботи щодо порядку надання житлово-комунальних послуг; Участь в організації та проведенні конференцій та інших науково-практичних заходів за участю фахівців учасників Концерну; Підготовка, публікація та розповсюдження навчальної, методичної та довідкової літератури; Забезпечення супроводження фонду для фінансування заходів по впровадженню енергозбереження та реінновації окремих житлових будинків; Створення та забезпечення роботи єдиної бази кадрових документів працівників учасників Концерну; Забезпечення здійснення компенсаційних виплат спеціальних пільгових пенсій для окремої категорії працівників учасників Концерну; Проведення енергоаудиту будівель з метою підвищення енергоефективності будівель міста Києва; На договірних засадах надання послуг по монтажу, демонтажу, опломбуванню, розпломбуванню квартирних засобів обліку, на умовах підряду. Відповідно до відомостей зазначених в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності Комунального концерну «Центр комунального сервісу» є 82.11 надання комбінованих офісних адміністративних послуг, а також 82.20 діяльність телефонних центрів, 63.11 оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність, 63.99 надання інших інформаційних послуг, 69.10 діяльність у сфері права. Таким чином Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» є уповноважений виконавцями житлово-комунальних послуг на підставі договірних відносин здійснювати прийом громадян, актуалізацію даних, проводити нарахування/коригування відповідно до наданої інформації/обсягу виконавцями послуг та укладати договори зі споживачами від інших постачальників послуг. Згідно із відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА, відповідачка [PERSON] з 22.02.1996 по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як убачається з скіншотів переписки чат Телеграм @CKS_DESN, [PERSON] 14.05.2024, 05.06.2024, 27.06.2024, 28.06.2024, 15.08.20254, 16.08.2024, 19.08.2024, 15.10.2024, 04.10.2024, 07.11.2024, 08.11.2024, 23.05.2025, 26.05.2025 - 30.05.2025, 02.06.2025, 23.06.2025, 25.06.2025 зверталась до Комунального концерну "Центр комунального сервісу" з питанням щодо перерахунку платежів за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з тим, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] , ніхто не проживає. Також як убачається із скіншотів переписки чат Телеграм @CKS_DESN, уповноважений представник Комунального концерну "Центр комунального сервісу" на кожне запитання відповідачки, у період з 14.05.2024 по 25.06.2025 надавав відповідь по суті звернення [PERSON] . До того ж, Комунальним концерном "Центр комунального сервісу" було повідомлено [PERSON] про необхідність надання певного переліку документів, необхідних для здійснення перерахунку. Зокрема зазначено, що до переліку документів, які є підставою для зняття нарахувань в період тимчасової відсутності проживаючих відносяться: довідка, що підтверджує тимчасове проживання споживача за іншою адресою; акт про не проживання з фактичного місця реєстрації із зазначеним періодом і особами хто не проживає; документ що підтверджує тимчасове перебування споживача за кордоном; заява встановленого зразка, паспорт, картку платника податків, документ що підтверджує право власності/користування житловим приміщенням/квартири, що дійсне на дату подання та/або витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що дійсне на дату подання заяви. Із скіншотів переписки чат Телеграм @CKS_DESN, яка відбувалась між [PERSON] та Комунальним концерном "Центр комунального сервісу" вбачається, що позивачкою [PERSON] для перерахування платежів за житлово-комунальні послуги, були надані заповнені заяви встановленого зразку, додані копії закордонних паспортів, копії паспортів громадян України, ідентифікаційних кодів та витяги про місце реєстрації. Однак позивачкою [PERSON] під час переписки чат Телеграм @CKS_DESN було повідомлено, що у неї виникають труднощі з наданням документу, що підтверджує право власності/користування житловим приміщенням/квартири. Та зазначено, що у неї немає в наявності документа, що підтверджує право власності, але є прописка. На неодноразові звернення [PERSON] до Комунального концерну "Центр комунального сервісу" під час переписки чат Телеграм @CKS_DESN, позивачці [PERSON] повідомлялось, що нею надано не повний пакет документів для здійснення перерахунку. Також повідомлялось, які документи їй необхідно додати, і де їх можна отримати. Зокрема повідомлено, де та як можна отримати невистачаючу довідку з прикордонної служби України, Виписку з показниками по електроенергії, Акт з обслуговуючої організації Із листування в чат Телеграм @CKS_DESN, яка відбувалась між [PERSON] та Комунальним концерном "Центр комунального сервісу" вбачається, що позивачкою [PERSON] так і не було надано повний пакет документів для здійсненний перерахунку. У матеріалах справи також містяться листи від Комунального концерну "Центр комунального сервісу" від 19.11.2024 № 02/РЦ-9780, від 22.11.2024 № 02/РЦ-9808, від 17.06.2025 № 02/РЦ-5386, від 19.06.2025 № 02/РЦ-5415, від 04.07.2025 № 222-Д адресовані [PERSON] . У яких, зокрема останні повідомлено, що її заяви скеровані за належністю роз`яснено, та що для здійснення перерахунку їй необхідно надати повний, вичерпний пакет документів. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. 3 та 4 ст. 8, ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року). Суб`єктами Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV). Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною 1 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Цім Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Згідно із ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ч. 1 ст. 66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Згідно із ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно із пункту 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45) мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі) розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар). Пунктом 13 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45) передбачено, що спори, що виникають під час користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, розв`язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку. Розподіл особового рахунку є можливим лише за умови укладення з кожним із споживачів окремих договорів про надання послуг. Питання поділу особового рахунку вирішується шляхом звернення особи з відповідною заявою та документами на підтвердження права власності на частину квартири до житлово-експлуатаційної організації. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суд від 09 вересня 2020 року у справі № 751/1560/19 та від 04 березня 2024 року у справі № 750/7250/22. Зокрема суд зауважує, що відкриття особових рахунків на кожного зі співвласників на оплату житлово-комунальних послуг можливе тільки після виділення часток кожного зі співвласників в натурі та встановлення окремих обчислювальних приладів щодо окремих видів житлово-комунальних послуг. Матеріали справи не містять належних, допустимих доказів на підтвердження того, що позивачка у встановленому законом порядку зверталася до відповідного органу із заявою про поділ особового рахунку з повним пакетом документів як того вимагають приписи законів та отримала відмову, тому суд вважає, що такі вимоги є передчасними та не підлягають до задоволення. Згідно зі статтею 40 Конституції України, статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів. Визначення заяви (клопотання) міститься у статті 3 Закону України «Про звернення громадян» та означає звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Статтею 5 Закону України «Про звернення громадян» окреслено вимоги до звернення, а саме звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Звернення може бути усним чи письмовим. Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні гарячі лінії та записується (реєструється) посадовою особою. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності. За змістом статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. У частині першій статті 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. Таким чином, питання щодо звернення з заявами, скаргами та надання відповіді чітко врегульовані Законом України «Про звернення громадян». З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не порушувався Закон України «Про звернення громадян», вчасно надавалися відповіді на все звернення [PERSON] , крім того відповіді містять чіткий алгоритм дій щодо відновлення зазначеного позивачкою порушень. Стаття 4 ЦПК України, передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, регламентує, що кожна особа, права якої порушено, не визнано або оспорено має право на захист такого права. Отже, підставою звернення до суду є наявність порушеного, не визнаного або оспорюваного права та інтересу. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Статтею 16 ЦК України визначено захист цивільних прав та інтересів судом. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, який стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 і підстави для відступлення від неї відсутні. Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (рішення у справі «Скордіно проти Італії» (8согбіпо v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 201 Ороку, яке набуло статусу остаточного 14 січня 201Іроку). Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Конституція України, проголосивши Україну соціальною, правовою державою, визначила зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов`язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини (статті 1,3 Конституції України). Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Встановивши, що позивачем не доведено порушення її прав та інтересів і незаконності дій Комунального концерну "Центр комунального сервісу", суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного та житлового законодавства України, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-81 ЦПК України, і тому не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed