Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за договорами №1682414 від 26.03.2021, №926875 від 07.10.2021 у розмірі 24 334,81 грн., а також судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26.03.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір №1682414. Крім того, 26.03.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір №926875. Позикодавець належним чином виконав зобов`язання за вказаними договорами, надавши позичальнику (відповідачу) кредит, водночас останній, отримавши грошові кошти, належним чином зобов`язань не виконує. 27.01.2022 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір №27/01/2022, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги за договором №1682414. Також, 25.01.2022 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір №25/01/2022/1, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги за договором №926875. 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір №10-01/2023, за умовами якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права вимоги за кредитними договорами №1682414 та №926875. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за вказаними договорами у загальному 24 334,81 грн., яка підлягає стягненню в судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2025 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 09.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Гринів Т.В. в судове засідання не з`явився, подав заяву, відповідно до якої просить здійснювати розгляд справи без його участі, щодо ухвалення судом заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань до суду не скеровував. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За умовами ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Враховуючи неявку сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч. 3 ст. 207 ЦК України). Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Частинами 3, 4, 5, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Згідно зі ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При дослідженні доказів, судом встановлено наступне. 07.10.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики №926875, підписаний позичальником електронним підписом відтвореним одноразовим ідентифікатором vW5dW9AHAT відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», за умовами якого позикодавець (ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ») зобов`язалось передати позичальнику (відповідачу) у власність грошові кошти (позику) на узгоджений сторонами строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити проценти від суми позики. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови: сума позики становить 1 000 грн., строк кредитування складає 30 днів (дата повернення позики 06.11.2021), тип процентної ставки фіксована, у розмірі 2,00% за кожен день користування коштами. Крім того встановлено, що 26.03.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики №1682414, підписаний позичальником електронним підписом відтвореним одноразовим ідентифікатором faWb568CsV відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», за умовами якого позикодавець (ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ») зобов`язалось передати позичальнику (відповідачу) у власність грошові кошти (позику) на узгоджений сторонами строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити проценти від суми позики. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови: сума позики становить 6 200 грн., строк кредитування складає 30 днів (дата повернення позики 25.04.2021), тип процентної ставки фіксована, у розмірі 1,99% за кожен день користування коштами. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», на підставі укладеного з ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018, здійснило переказ 07.10.2021 позики у розмірі 1 000 грн. та 26.03.2021 позики у розмірі 6 200 грн. на картковий рахунок позичальника (відповідача) [NUMBER] , що підтверджується довідками ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» від 03.07.2024 та 04.07.2024. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Таким чином, встановлено, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» виконано в повному обсязі зобов`язання за укладеними з відповідачем договорами, шляхом надання останньому позики в розмірі та порядку, встановлених цими договорами. За відсутності доказів на спростування факту отримання відповідачем кредитних коштів, беручи до уваги вище встановлені обставини, у задоволенні клопотання позивача про витребування інформації, що містить банківську таємницю, слід відмовити, адже надані докази надають можливість встановити дійсні фактичні обставини справи. Водночас, [PERSON] зобов`язання щодо своєчасного повернення позики та сплати процентів за користування грошовими коштами належним чином не виконував, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, що згідно з розрахунками ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» становить 3 200 грн. за договором №926875 від 07.10.2021, з яких: 1 000 грн. тіло кредиту, 2 200 грн. проценти; а також 21 002,89 грн. за договором №1682414 від 26.03.2021, з яких: 6 200 грн. тіло кредиту, 14 802,89 грн. проценти. Будь-яких доказів на спростування факту укладення кредитних договорів та отримання відповідачем кредитних коштів на умовах, що передбачені цими договорами, матеріали справи не містять. Водночас встановлено, що 25.01.2022 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ВЕРДИК КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №25/01/2022/1, за умовами якого та відповідно до акту приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді від 25.01.2022, акту приймання-передавання реєстру боржників від 25.01.2022, платіжного доручення №323430001 від 25.01.2022, реєстру боржників №1 від 25.01.2022, ТОВ «ВЕРДИК КАПІТАЛ» набуло права вимоги за договором №№926875, боржником за яким є [PERSON] , на загальну суму заборгованості 3 200 грн. Крім того, 27.01.2022 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ВЕРДИК КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №27/01/2022, за умовами якого та відповідно до акту приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді від 27.01.2022, акту приймання-передавання реєстру боржників від 27.01.2022, платіжного доручення №32465 від 27.01.2022, реєстру боржників №1 від 27.01.2022, ТОВ «ВЕРДИК КАПІТАЛ» набуло права вимоги за договором №1682414, боржником за яким є [PERSON] , на загальну суму заборгованості 21 002,89 грн. 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прави вимоги, за умовами якого та відповідно до акту прийому-передачі боржників від 10.01.2023, акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023, реєстру боржників (том №2 та №4), ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права вимоги за договором №926875 на загальну суму заборгованості 3 218,46 грн., та договором №1682414 на загальну суму заборгованості 21 116,35 грн., боржником за якими є відповідач. Таким чином, згідно з розрахунками позивача, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, у нього існує непогашена перед ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість у загальному розмірі 24 334,81 грн., зокрема, за договором №1682414 від 26.03.2021 у розмірі 21 116,35 грн., з яких: 6 200 грн. за тілом кредиту, 14 802,89 грн. за відсотками, 14,26 грн. 3% річних, нарахованих на дату відступлення права вимоги 10.01.2023, 99,20 грн. інфляційних збитків, нарахованих на дату відступлення права вимоги 10.01.2023, за договором №926875 від 07.10.2021 у розмірі 3 218,46 грн., з яких: 1 000 грн. за тілом кредиту, 2 200 грн. за відсотками, 2,46 грн. 3% річних, нарахованих на дату відступлення права вимоги 10.01.2023, 16 грн. інфляційних збитків, нарахованих на дату відступлення права вимоги 10.01.2023 Зважаючи на наведене, з урахуванням презумпції правомірності правочину, зважаючи на те, що будь-яких доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитними договорами матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про те, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» має право вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості у загальному розмірі 4 836,41 грн., з яких: заборгованість за кредитним договором №926875 від 07.10.2021 у розмірі 1 618,46 грн. (1 000 грн. тіло кредиту, 600 грн. проценти, нараховані у межах строку кредитування, тобто за період з 07.10.2021 до 06.11.2021, 2,46 грн. 3% річних, 16 грн. інфляційні збитки), заборгованість за кредитним договором №1682414 від 26.03.2021 у розмірі 3 217,95 грн. (3 104,49 грн. тіло кредиту, з урахуванням внесених боржником коштів у розмірі 6 796,91 грн. в рахунок погашення заборгованості, 14,26 грн. 3% річних, 99,20 грн. інфляційні збитки), відтак позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. Водночас, розглядаючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами за процентами, нарахованими після закінчення строку кредитування, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що за умовами кредитного договору №926875 від 07.10.2021 відповідач отримав кредитні кошти та зобов`язався такі повернути у визначений договором строк, а саме до 06.11.2021, за кредитним договором №1682414 від 26.03.2021 до 25.04.2021. Отже, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за договором позики припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, позикодавець відповідно до положень статті 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 28 вересня 2021 року, а після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12; від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. За таких обставин, проценти за кредитним договором №926875 від 07.10.2021 у розмірі 1 600 грн., за кредитним договором №1682414 від 26.03.2021 у розмірі 11 101,49 грн. стягненню з відповідача не підлягають, оскільки у кредитора, після закінчення строку, на який укладався договір позики, виникло право на отримання від позичальника інфляційних втрат та 3% річних, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, а не процентів, передбачених договором, як плату за користування кредитом. При цьому, задовольняючи позовні вимоги частково, суд врахував те, що за кредитним договором №1682414 від 26.03.2021 у кредитора після закінчення його строку дії (тобто 25.04.2021) припинилось право нараховувати проценти, а відповідачем за період з 25.04.2021 до 08.09.2021 внесено грошові кошти у загальному розмірі 6 796,91 грн. в рахунок погашення наявної заборгованості, що вбачається з наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості, з яких судом зараховано 3 701,40 грн. в погашення процентів (в межах строку кредитування) та 3 095,51 грн. в погашення тіла боргу, відтак встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним договором без урахування 3% річних та інфляційних втрат становить 3 217,95 грн. При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Встановлено, що стороною позивача заявлено розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн. На підтвердження розміру витрат, понесених на професійну правничу допомогу, позивачем надано наступні докази: договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, укладений між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №278 від 01.07.2025, витяг з акту №12 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025. Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням складності справи, малозначності спору, враховуючи те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, зважаючи на час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, ціну позову, значення справи для сторони та співмірність розміру витрат та часткове задоволення позовних вимог, суд приходить висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу до 700,00 грн., оскільки такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, закріпленим ЦПК України. Окрім цього, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 481,43 грн., що відповідатиме пропорційності розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial