Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» на його користь страхове відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 130 000 грн. та стягнути з [PERSON] на його користь матеріальні збитки, заподіяні дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 101 629,21 грн., вартість витрат послуги вантажного автомобільного перевезення (евакуатор) 13 700 грн., вартість витрат за складання висновку експерта 5 000 грн. В обґрунтування свого позову зазначає, що 12 червня 2023 року о 16:42 год. по вул. Свободи, 8 в м. Дубно, Рівненської області водій [PERSON] керував автомобілем «ВАЗ 21093», д.н.з. [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alkotest Drager №0004», що підтверджується тестом №105 від 12.06.2023 о 16:52 год., результат огляду становить 0,65 проміле, чим порушив п.2.9а ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. 17.06.2023 о 14:20 год. а/д 0-180404 «Дубно-Тараканів-Великі Загорці» 0км+900м, водій [PERSON] , [INFO] , керував автомобілем «ВАЗ 21093», д.н.з. [NUMBER] : не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме: ніколи не отримував посвідчення водія відповідної категорії, чим повторно протягом року вчинив порушення. 12.06.2023 відносно нього винесено постанову в справі про адмінправопорушення серії ДП-18 №860768 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, чим порушив п.2.1а ПДР та ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух»; не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, почав обгін на крутому повороті, де оглядовість ділянки дороги обмежена, чим створив перешкоду для транспортного засобу «Mercedes Benz», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по смузі зустрічного напрямку, змусив водія різко гальмувати, змінити напрямок руху та подати звуковий сигнал, щоб уникнути зіткнення, чим створив аварійну обстановку та порушив п.2.3 д, 14.2 а ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 5 ст. 122 КУпАП. Постановою Лубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27.07.2023 року по справі № 559/2077/23 [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 122, ч. 5 ст. 126 і ч. 1 ст.130 КУпАП, та застосовано стягнення: - за ч. 5 ст. 122 КУпАП у виді штрафу розміром вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1445 (одну тисячу чотириста сорок п`ять) гривень штрафу в дохід держави; - за ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу розміром дві тисячі чотириста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень штрафу в дохід держави; - за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу розміром одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень штрафу в дохід держави. На підставі ст. 36 КУпАП України шляхом повного поглинання менш суворого адміністративного стягнення у виді штрафу більш суворим, остаточно призначено [PERSON] , [INFO] , стягнення у виді штрафу розміром дві тисячі чотириста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень штрафу в дохід держави. Таким чином, діями водія відповідача 1 транспортному засобу «Mercedes Benz», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , завдано матеріальних збитків. Позивач посилається, що згідно висновку експерта № 037/23 від 26.07.2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mercedes Benz», д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, становить 231 629,21 грн.; вартість витрат на послуги вантажного автомобільного перевезення (евакуатор) становить 13 700 грн.; вартість витрат за складання висновку експерта по факту ДТП за участі автомобіля «Mercedes Benz», д.н.з. [NUMBER] , становить 5000 грн. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «ВАЗ 21093», д.н.з. [NUMBER] , застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Еталон». З огляду на викладене, вважає, що з ПАТ «Страхова компанія «Еталон» підлягає стягненню страхове відшкодування, а саме: матеріальний збиток, який визначений з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, в межах граничної суми страхового відшкодування, передбаченого Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09 квітня 2019 року № 538 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що набрало чинності 21 вересня 2019 року, чинного на момент укладення договору страхування у розмірі 130 000,00 грн. Листом від 23.06.2024 року № 02-24-832 ПАТ «Страхова компанія «Еталон» відмовила у здійсненні страхового відшкодування забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ 21093», д.н.з. [NUMBER] . Вказує, що оскільки, розмір майнового збитку, завданого позивачу з вини відповідача 1, перевищує ліміт страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача 2, тому, з відповідача 1 підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, а саме: 101 629,21 грн. (231 629,21 грн. - 130 000 грн.). Станом на дату скоєння ДТП власником транспортному засобу «Mercedes Benz», д.н.з. [NUMBER] , був [PERSON] . Однак, [INFO] він загинув при виконанні завдань пов`язаних із захистом Батьківщини. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №76130818 від 07.03.2024 року спадкоємцем рухомого майна [PERSON] , а саме, транспортного засобу «Mercedes Benz», д.н.з. [NUMBER] , визнано [PERSON] . Враховуючи відмову винуватця ДТП та страховика відшкодувати спричинену позивачу матеріальну шкоду, останній змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В судове засідання, призначене на 10 червня 2025 року сторони не з`явились. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, зазначив, що позивач свої вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач 1 та відповідач 2 належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явились. 31 січня 2025 року від представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» - Кравченко О.О. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що дані правовідносини регулюються нормами ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним законом з посиланням на п.1.4 ст. 1, п.1.6 ст. 1, ст. 5, ч.32.1 ст. 32, п.37.1.3 ст. 37 зазначеного закону. За наявності правової колізії щодо порядку відшкодування шкоди страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, застосовується саме норми спеціального закону. Також представник відповідача наголошує на тому, що Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області у справі № 559/2077/23 від 27.07.2023 встановлено, що водій автомобіля ВАЗ-21093, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] не мав при собі та ніколи не отримував посвідчення водія з правом керування транспортними засобами відповідної категорії, отже дії водія транспортного засобу ВАЗ-21093, д.н.з. [NUMBER] суперечать вимогам пункту 1.4 та пункту 1.6 вищезазначеного закону, а цивільно-правова відповідальність особи, яка неправомірно володіє та користується транспортним засобом не є застрахованою, тому відсутні підстави для виплати страхового відшкодування за пошкоджений під час ДТП, що сталась 17.06.2023 року, автомобіль «Mercedes Benz», д.н.з. [NUMBER] , у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] не є застрахованою за полісом ЕР-213153603, оскільки зазначена особа не мала законних підстав для керування забезпеченим транспортним засобом. У зв`язку з вищевикладеним, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 27 листопада 2024 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15 квітня 2024 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наданих позивачем доказів, які містяться у матеріалах справи. Датою рішення у відповідності до ч.5 ст. 268 ЦПК України та правової позиції ОП КЦС ВС у справі 1519/2-5034/11 від 05.09.2022, є дата складання повного судового рішення - 24.12.2025 року. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. У ст. 12 ЦПК України, зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2023 року о 16:42 год. по вул. Свободи, 8 в м. Дубно, Рівненської області водій [PERSON] керував автомобілем «ВАЗ 21093», д.н.з. [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alkotest Drager №0004», що підтверджується тестом №105 від 12.06.2023 о 16:52 год., результат огляду становить 0,65 проміле, чим порушив п.2.9а ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. 17.06.2023 о 14:20 год. а/д 0-180404 «Дубно-Тараканів-Великі Загорці» 0км+900м, водій [PERSON] , [INFO] , керував автомобілем «ВАЗ 21093», д.н.з. [NUMBER] : - не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме: ніколи не отримував посвідчення водія відповідної категорії, чим повторно протягом року вчинив порушення. 12.06.2023 відносно нього винесено постанову в справі про адмінправопорушення серії ДП-18 №860768 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, чим порушив п.2.1а ПДР та ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух»; - не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, почав обгін на крутому повороті, де оглядовість ділянки дороги обмежена, чим створив перешкоду для транспортного засобу «Mercedes Benz», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по смузі зустрічного напрямку, змусив водія різко гальмувати, змінити напрямок руху та подати звуковий сигнал, щоб уникнути зіткнення, чим створив аварійну обстановку та порушив п.2.3 д, 14.2 а ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 5 ст. 122 КУпАП. Постановою Лубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27.07.2023 року по справі № 559/2077/23 [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 122, ч. 5 ст. 126 і ч. 1 ст.130 КУпАП, та застосовано стягнення: - за ч. 5 ст. 122 КУпАП у виді штрафу розміром вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1445 (одну тисячу чотириста сорок п`ять) гривень штрафу в дохід держави; - за ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу розміром дві тисячі чотириста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень штрафу в дохід держави; - за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу розміром одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень штрафу в дохід держави. На підставі ст. 36 КУпАП України шляхом повного поглинання менш суворого адміністративного стягнення у виді штрафу більш суворим, остаточно призначено [PERSON] , [INFO] , стягнення у виді штрафу розміром дві тисячі чотириста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень штрафу в дохід держави (а.с. 7-9). Із вищевказаної постанови слідує, що дорожньо-транспортна пригода 17 червня 2023 року о 14:20 год. по вул. Свободи, 8 в м. Дубно Рівненської області сталася з вини відповідача [PERSON] . Згідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до копії полісу № ЕР-213153603, цивільно-правова відповідальність водія автомобілю ВАЗ-21093, д.н.з. [NUMBER] була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ЕТАЛОН». [PERSON] був власником автомобілю «Mercedes Benz», д.н.з. [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №76130818 від 07.03.2024 року спадкоємцем рухомого майна [PERSON] , а саме, транспортного засобу «Mercedes Benz», д.н.з. [NUMBER] , визнано [PERSON] (а.с. 57-58). Згідно висновку експерта № 037/23 від 26.07.2023 року за результатами проведення експертного авто товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 037/23 від 26.07.2023 р., вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортному засобу «Mercedes Benz», д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, яка сталась 17.06.2023 року, станом на дату проведення дослідження становить 231 629,21 грн (а.с. 10-51). Згідно акту виконаних робіт від 20.06.2023 року вартість витрат на послуги вантажного автомобільного перевезення (евакуатор) становить 13 700 грн. (а.с. 53). Згідно рахунку № 120 від 10.07.2023 року вартість витрат за складання висновку експерта по факту ДТП за участі автомобіля «Mercedes Benz», д.н.з. [NUMBER] , становить 5000 грн. (а.с. 52). [PERSON] звертався до ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» з заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку. Листом від 23.06.2024 року № 02-24-832 ПАТ «Страхова компанія «Еталон» відмовила у здійсненні страхового відшкодування забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ 21093», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 55-56) У відмові ПАТ «Страхова компанія «Еталон» посилалась на те, що власник застрахованого транспортного засобу не мав права передавати керування транспортним засобом особі, яка не має посвідчення водія, тому згідно п.1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач не вважає таку особу такою, що правомірно володіє транспортним засобом, а цивільно-правову відповідальність такої особи застрахованою. Таким чином, спричинена шкода позивачу внаслідок ДТП не відшкодована. Як слідує з санкції ч. 2 ст. 126 КУпАП, за адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою цієї статті, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, передбачене стягнення лише у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Разом з тим, з постанови Лубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27.07.2023 року по справі № 559/2077/23, винесеної за фактом вчинення ДТП слідує, що [PERSON] посвідчення водія не отримував. Отже, суд вважає доведеним факт керування [PERSON] транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом. Разом з тим, в постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2021 року по справі № 610/2229/18 зазначено, що у попередній редакції норми права, а саме у редакції Закону № 3045-VI, пункт 1.4 статті 1 Закону № 720-ІХ визначав, що особи, відповідальність яких застрахована, - це особи, страхувальник та інші особи, які експлуатують забезпечений транспортний засіб на законних підставах. Чинна редакція пункту 1.4 статті 1 Закону № 720-ІХ (в редакції Закону № 5090-VI) визначає, що особи, відповідальність яких застрахована, - це страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Отже, з 04 листопада 2012 року з дня набранням чинності Законом № 5090-VI законодавець по-іншому визначив поняття «особи, відповідальність яких застрахована», поклавши в основу такого визначення критерій «правомірного володіння», а не «законної експлуатації» транспортного засобу. Разом з тим, у пунктах 1.6 та 1.7 статті 1 Закону № 720-ІХ залишилися визначення термінів, які вживають у Законі, із використанням поняття «експлуатація», а саме: власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах (пункт 1. 6 статті 1 в редакції Закону № 3565-VI); забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункт 1.7 статті 1 в редакції Закону № 3045-VI). Враховуючи, що формулювання законів не завжди є однозначними, Верховний Суд зобов`язаний у тлумаченні наведених норм права виходити із темпорального критерію: зі змісту більш пізнього у часі законодавчого акта, яким змінено підходи до визначення осіб, відповідальність яких застрахована. Верховний Суд наголошує на тому, що власником, володільцем транспортного засобу може бути будь-яка правоздатна фізична особа. Вона вправі реалізовувати будь-які повноваження щодо такого автомобіля, безпосередньо не заборонені законом. Проте експлуатація транспортного засобу перебуває у сфері регулювання норм публічного права, оскільки стосується прав невизначеного кола осіб та суспільства і держави в цілому, й можлива в силу наявності певного дозволу від держави. Правомірність володіння транспортним засобом не виключає неправомірності його експлуатації. Ці дві категорії використовуються різними галузями законодавства та мають відмінне правове призначення. Експлуатація оцінюється у сфері дорожнього руху, регулюється нормами публічного права. Натомість володіння оцінюється за загальними правилами цивільного права, виходячи з презумпції правомірності будь-якого фактичного володіння. Верховний Суд у контексті спору про регресне стягнення страхового відшкодування надавав розмежування понять «правомірна експлуатація транспортного засобу» і «правомірне володіння транспортним засобом» (постанова № 610/2229/18 від 08 листопада 2021 року). Так, власником, володільцем транспортного засобу може бути будь-яка правоздатна фізична особа. Вона вправі реалізовувати будь-які повноваження щодо такого автомобіля, безпосередньо не заборонені законом. Проте експлуатація транспортного засобу перебуває у сфері регулювання норм публічного права, оскільки стосується прав невизначеного кола осіб та суспільства і держави в цілому, й можлива в силу наявності певного дозволу від держави. Правомірність володіння транспортним засобом не виключає неправомірності його експлуатації. Ці дві категорії використовуються різними галузями законодавства та мають відмінне правове призначення. Експлуатація оцінюється у сфері дорожнього руху, регулюється нормами публічного права. Натомість володіння оцінюється за загальними правилами цивільного права, виходячи з презумпції правомірності будь-якого фактичного володіння. Фактична передача власником транспортного засобу іншій особі навіть із порушенням публічно-правових норм, зокрема, особі, яка не має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, тим не менше породжує правомірне володіння, з огляду на наявність волі власника транспортного засобу. У такому випадку має місце неправомірна експлуатація особою транспортного засобу, що не є тотожним неправомірному володінню особою транспортним засобом, а тому у розумінні пункту 1.6 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа не може вважатися такою, відповідальність якої не застрахована. У випадку заподіяння шкоди третім особам під час ДТП особою, яка правомірно володіє забезпеченим транспортним засобом, проте не має посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, такий випадок є страховим і, як наслідок, у страховика виникає обов`язок здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу. При цьому, права страховика у такому випадку захищені підпунктом «б» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. Таким чином, страховик Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЕТАЛОН» був зобов`язаний здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до полісу № ЕР-213153603, згідно якого була застрахована цивільно-правова відповідальність володільця автомобілю ВАЗ-21093, д.н.з. [NUMBER] . Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Положеннями ч. 2ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1188 Цивільного Кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 50 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування» страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства. Відповідно доп.59 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб. Згідно статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Таким чином, судом встановлено, що позивачу була завдана шкода джерелом підвищеної небезпеки (транспортним засобом) в розмірі 231 629,21 грн. відповідно до звіту №037/23 від 26.07.2023 р. про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля «Mercedes Benz», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] , що встановлено постановою Лубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27.07.2023 року по справі № 559/2077/23. Розмір спричиненого збитку відповідачами не оспорювалась. Відповідно дост.1194ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми відповідно до цього Закону. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова (регламентна) виплата уразі пошкодження транспортного засобу розраховується як сума документально підтверджених витрат,пов`язаних із: 1) відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, включаючи пошкодження, зроблені умисно для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку, визначеному частинами другою і третьою цієї статті; 2)евакуацією (доставкою) транспортного засобу в межах 150 кілометрів (якщо інша відстань не погоджена між страховиком (МТСБУ) та потерпілою особою) від місця дорожньо-транспортної пригоди на території України до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки на території України,або до місця здійснення відновлювального ремонту на території України,а також від місця проживання потерпілої особи або місця стоянки на території України до місця здійснення відновлювального ремонту на території України; 3) оплатою послуг стоянки, якщо транспортний засіб з поважних причин необхідно перемістити на стоянку, але не більше ніж до дати отримання страхової виплати. Витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу (страхова (регламентна) виплата), відшкодовуються страховиком (МТСБУ) у розмірі вартості відновлювального ремонту, що забезпечує приведення транспортного засобу у стан, який мав такий транспортний засіб до настання дорожньо-транспортної пригоди, та визначається відповідно до частини третьої цієї статті. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-69цс15, постанові Верховного Суду від 22.04.2020року у справі № 756/2632/17 зазначено, що правильним є стягнення з винуватця ДТП різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Отже, враховуючи, що винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17 червня 2023 року, визнано відповідача [PERSON] та внаслідок вказаного ДТП спричинена матеріальна шкода у розмірі - 231 629,21 грн., яка позивачу не відшкодована, заперечень щодо розміру відшкодування відповідачами не надано, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 2 503,29 грн., пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved