Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

У поданій 14 жовтня 2025 року заяві позивач [PERSON] просить збільшити розмір стягуваних з [PERSON] за судовим наказом аліментів на утримання їх доньки [PERSON] , [INFO] з 1/6 до 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з 16 вересня 2006 року вона з відповідачем перебувала у шлюбних відносинах. Від цих стосунків у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської областівід 09 липня 2020 року у справі 562/1132/20 шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Судовим наказом Здолбунівського районного суду Рівненської областівід 19 січня 2023 року в справі 562/114/23 стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікута не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 11 січня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Після досягнення сином [PERSON] повноліття, відповідач сплачує аліменти на лише утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходу. Водночас, дочка продовжує перебувати на її утриманні, є неповнолітньою дитиною та потребує матеріального забезпечення, а стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу відповідача для забезпечення базових потреб дитини є недостатній та не покриває усіх витрат, які вона несе у зв`язку з утриманням та лікуванням дочки, тому виникає необхідність у перегляді і збільшенні розміру аліментів. Відповідач має постійне місце роботи, проходить військову службу в ЗСУ та окрім аліментів на їх доку ніяких інших стягнень з нього не проводиться. Інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні у відповідача немає, а тому його матеріальне становище дозволяє сплачувати кошти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі частини зі всіх видів доходів щомісячно. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 жовтня 2025 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. У відзиві на позов від 22.10.2025 вх. №14194/25 представник відповідача адвокат Ярмольчук В.С. з позовними вимогами не погодився, мотивуючи тим, що відповідач приймає участь в утриманні дитини, аліменти сплачує в повному обсязі та заборгованості по аліментах не має. Розмір аліментів становить щомісячно понад 10 000 грн. Зазначив, що обов`язок утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття є абсолютним та покладається на кожного з батьків, аліменти повинні використовуватися виключно для задоволення потреб дитини і не повинні спонукати безпідставному збагаченню одержувача аліментів. Просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю та безпідставністю позовних вимог. Також судом залишено без задоволення клопотання представника відповідача, викладене у відзиві на позов, про витребування від державного виконавця довідки про сплату аліментів відповідачем, з огляду на його необгрунтованість та не відповідність вимогам ст. 84 ЦПК України. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю. З доводами представника відповідача, вкладеними у відзиві на позов не погодилася, вказала на їх необгрунованості та наголосила, що такі спрямовані на затягування розгляду справи. Відповідач та його представник адвокат Ярмольчук В.С. в судове засідання повторно не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чиному передбаченому ЦПК України порядку. Суд дійшов до висновку про можливість проведення судового засідання за їх відсутністю, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд бере до уваги необхідність розгляду справи у розумні строки. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 01 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 16 вересня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської областівід 09 липня 2020 року у справі 562/1132/20. В цьому шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Здолбунівського районного суду Рівненської областівід 19 січня 2023 року в справі 562/114/23 з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікута не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 11 січня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. На теперішній час, з огляду на досягнення сином позивачки та відповідача [PERSON] , [INFO] повноліття, відповідач у справі [PERSON] припинив сплачувати аліменти на його утримання, що свідчить про покращення його матеріального стану. Відповідно до довідки від 15.09.2025 №03-23/73, [PERSON] навчається у Славутському ліцеї Славутської міської ради Вишгородського району Київської області в 22 групі (9 клас). Із виписки з медичної карти від 29.09.2025 та консультаційного висновку спеціаліста №5981904 від 24.10.2023, [PERSON] рекомендовано диспансерний нагляд нефролога, діагноз: хронічний пієлонефрит з частими епізодами загострення. Як видно із витягів з реєстру територіальної громади сформованих Мозоцькою територіальною громадою з позивачем зареєстровані її син [PERSON] , 2007 року народження, неповнолітня дочка [PERSON] , 2010 року народження та малолітня дочка від іншого шлюбу [PERSON] , 2023 року народження. Відповідно до довідки про доходи, виданої відділом освіти Сватівської міської ради від 15.09.2025 №10 позивач працює(дистанційно) у комунальному закладі «Сватівський ліцей №6 Сватівської міської ради Луганської області вчителем англійської мови та її заробітна плата за шість місяців 2025 року складала 84585 грн. 89 коп. Згідно з інформацією від 10.09.2025 про виконавче провадження №70988461 боржник [PERSON] отримує дохід у військовій частині [NUMBER] . Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом із тим, стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, згідно з частиною першою цієї статті, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Крім того, відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічний висновок зазначено Верховним Судом в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 766/5464/16-ц. Виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обидва батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку, матір. Суд також враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18, які фактично зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та в інших випадках, передбачених СК України. На час розгляду справи судом встановлена зміна матеріального стану відповідача [PERSON] у зв`язку з досягненням старшим сином [PERSON] , [INFO] , повноліття та припиненням сплати аліментів на його утримання. Також судом враховано, що позивач має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , [INFO] від іншого шлюбу, в якому вона перебуває. Крім цього, суд вважає, що після виданого Здолбунівським районним судом Рівненської областісудового наказу, з віком дитини, збільшилися потреби дочки [PERSON] , яка навчається у ліцеї, враховуючи інфляційні процеси в державі, розмір аліментів який стягується є замалим, його слід збільшити. З урахуванням зазначених обставин та приймаючи до уваги інтереси неповнолітньої дитини, а саме те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст. 7 СК України, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги про збільшення розміру аліментів ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини та визначає до стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідачем не подано суду доказів, які б підтверджували неможливість сплати ним аліментів у більшому розмірі, визначеному судом, як і не надано доказів, що аліменти які з нього стягуються витрачалися позивачем не за призначенням. Відповідач офіційно працевлаштований, проходить військову службу в Збройних Силах України та отримує регулярний дохід. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні та судом не здобуто. При цьому, суд враховує і обов`язок матері утримувати неповнолітню дочку. Згідно частини першої статті 430 ЦПК України суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз.4 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Ураховуючи, що позивач при подачі позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, суд при ухваленні рішення відповідно до частин 1, 2, 6 ст.141 ЦПК України присуджує стягнення судового збору з відповідача в прибуток держави у розмірі 1211,20 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved