Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

23.07.2025 позивачка звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього на її користь у відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири [ADDRESS] , у сумі 21 110,00 грн та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн, а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2 422,40 грн, 5 000,00 грн вартості висновку експерта для встановлення розміру матеріальної шкоди та витрати на правничу допомогу. Позов обґрунтовується тим, що 18.04.2025 у квартирі [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , сталася пожежа, унаслідок гасіння якої працівниками ДСНС України в Чернігівській області відбулося залиття квартири [ADDRESS] , розміщеної поверхом нижче, власницею якої є [PERSON] , про що ЖЕК-13 Чернігівської міської ради склав Акт про залиття від 22.04.2025. Згідно висновку експерта С-25019 від 02.06.2025 дійсний розмір матеріальної шкоди, завданої внутрішньому оздобленню квартири позивачки внаслідок її залиття, становить 21 110,00 грн. Також позивачка зазначила, що у зв`язку із залиттям квартири їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та тяжкості вимушених змін у її житті. На пропозицію позивачки, адресовану [PERSON] про вирішення питання компенсації в позасудовому порядку, останній не відреагував, у зв`язку з чим [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Супрун О.П. ухвалою від 30.07.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, яку призначив до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначив для розгляду по суті на 13.10.2025. 13.10.2025 розгляд справи відкладений на 24.12.2025 у зв`язку з неявкою відповідача. У судове засідання 24.12.2025 учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи оповіщені в установленому законом порядку. Представник позивачки подав заяву, у якій просив позов задовольнити та провести розгляд справи без його участі в порядку заочного провадження. Сторони про причини неявки не повідомили, відповідач відзиву, заяв та клопотань не подав. За письмовою згодою представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, відповідно до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України). На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8). Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 9). 18.04.2025 у квартирі [ADDRESS] сталася пожежа, за наслідком якої уповноваженою посадовою особою ДСНС провідним інспектором ВЗНС ЧРУ ГУ ДСНС України у Чернігівській області старшим лейтенантом служби цивільного захисту Ткаченком Б.А. був складений Акт про пожежу від 27.04.2025 (а.с. 10). Згідно Висновку про причини виникнення пожежі від 18.04.2025, причиною виникнення пожежі стало потрапляння малокалорійного джерела запалювання на горючий матеріал (а.с. 13-14). Унаслідок гасіння пожежі працівниками ДСНС України в Чернігівській області відбулося залиття квартири [ADDRESS] , розміщеної поверхом нижче, власником якої є позивачка. 22.04.2025 складено Акт про залиття квартири позивачки, затверджений головним інженером КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради Титенком М.В., згідно якого причиною залиття визнано пожежу у розташованій вище квартирі [ADDRESS] (а.с. 16). Із акта вбачається, що при обстеженні було встановлено: кімната сліди затікання на стелі /клеєве фарбування/ в кількості 1,2 м2, вологі шпалери на стінах в кількості 2,5 м2; туалет сліди затікання на стелі /клеєве фарбування/ в кількості 1,0 м2; коридор сліди затікання на стелі /водоемульсійне фарбування/ в кількості 0,8 м2. Як убачається з висновку експерта С-25019 від 02.06.2025 експертного будівельно-технічного дослідження щодо оцінки дійсного розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири [ADDRESS] , розмір завданої позивачці шкоди становить 21 110,00 грн (а.с. 17-20). Із квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 1 убачається, що позивачка за вказаний висновок сплатила 5 000,00 грн (а.с. 29). Зі слів позивачки, вона зверталася до відповідача з питанням компенсації заподіяної матеріальної та моральної шкоди в позасудовому порядку, проте відповідач залишив таку пропозицію без задоволення, у зв`язку з чим [PERSON] звернулася до суду за захистом порушеного права. Також позивачка зазначила, що у зв`язку із залиттям квартири їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та тяжкості вимушених змін у її житті. У добровільному порядку відповідач завдану позивачці шкоду не відшкодував. Відповідно до частин першої та другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина перша, шоста статті 81 ЦПК України). Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). Ураховуючи вимоги закону, обставини справи та надані позивачкою докази, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. На думку суду, доводи позивачки про спричинення їй моральної шкоди, завданої відповідачем залиттям її квартири, тобто пошкодженням майна, ґрунтуються на положеннях пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України та статті 1167 ЦК України, оскільки вона була вимушена змінити свій звичний спосіб життя, уживаючи заходів щодо ліквідації наслідків залиття. Суд уважає, що розмір моральної шкоди, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки, виходячи з принципу виваженості, розумності та справедливості, тривалості вимушених змін у житті та враховуючи роз`яснення пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», становить 10 000 грн. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. Правничу допомогу позивачці надавав адвокат Новик М.С. на підставі Договору про надання юридичних послуг від 25.04.2025 (а.с. 30). Згідно розрахунку суми витрат за надану правову допомогу, вартість наданих адвокатом послуг становить 8 000 грн, а саме: надання консультації 2 000 грн за 1 годину роботи, підготовка процесуальних документів 8 000 грн за 3 години роботи (а.с. 33). Суд не має правових підстав для зменшення заявлених витрат на правничу допомогу за власною ініціативою, а тому такі витрати належить відшкодувати пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 7 600, 00 грн (76 %). Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог (76 %). Ураховуючи викладене,

Outcome: partial