Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

31.10.2025 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання їхнього шлюбу. Позов мотивує тим, що нею, [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] , було укладено шлюб 05 червня 2013 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Мюнстер Федеративної Республіки Німеччини, актовий запис № Е 422/2013 згідно Бланку В від 05 червня 2013 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. За останні два роки між ними постійно виникали незгоди, відповідач створював конфліктні ситуації, що негативно впливали на їхні відносини, а останній рік вони між собою взагалі не спілкуються і живуть окремо. Внаслідок цього вона зрозуміла, що кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Її неодноразові намагання налагодити нормальні відносини не дали позитивних наслідків. Вони припинили сімейні відносини, сім`я розпалась і кожен живе окремо, своїм особистим життям. Вважає, що подальше спільне життя при таких обставинах є неможливим і формальне збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхніх дітей. Надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин. Тому, це лише погіршить їхні стосунки та продовжить їх перебіг в часі. Ухвалою від 18.11.2025 провадження в зазначеній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін на 18.12.2025. Копію ухвали з позовною заявою та додатками направлено відповідачу. 12.12.2025 від відповідача надійшла заява про визнання позову. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає задоволенню з огляду на таке. Матеріалами справи встановлено, що 05.06.2013 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Мюнстер Федеративної Республіки Німеччини, актовий запис № Е 422/2013 згідно Бланку В від 05 червня 2013 року. У шлюбі в сторін народилася двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] Відповідно до п. п. 4, 5, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначення, право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом, є правом учасників правовідносин (вибір права). Автономією волі є принцип, згідно з яким учасники правовідносин з іноземним елементом можуть здійснити вибір права, що підлягає застосовуванню до відповідних правовідносин. Правовою кваліфікацією є визначення права, що підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом. При визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом (ст. 7 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Статтею 56 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що форма і порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, а також між іноземцями або особами без громадянства визначаються правом України. Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним (ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Положеннями ст. 61 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що подружжя може обрати для регулювання майнових наслідків шлюбу право особистого закону одного з подружжя або право держави, у якій один з них має звичайне місце перебування, або, стосовно до нерухомого майна, право держави, у якій це майно знаходиться. Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Таким чином, виходячи з вищевикладених положень закону, суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин норми Сімейного кодексу України, оскільки позивачка разом з неповнолітніми дітьми має зареєстроване місце проживання в Україні та проживає в ній протягом тривалого часу. Крім цього, в п.5 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.207 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що позов про розірвання шлюбу з особою, яка не має в Україні місця проживання або місце проживання якої невідоме, може пред`являтися за місцем знаходження майна відповідача, або за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а у випадку, коли з позивачем проживають його малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача за місцем проживання позивача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за місцем проживання будь-кого з них. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3\~статті 105 Сімейного кодексу України\~передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Позивачка скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишити без змін.

Outcome: approved