Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося у суд з позовом через систему «Електронний суд», в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] , заборгованість по кредитному договору № 7561278 від 08 лютого 2024 року у розмірі 81 172 гривні, з яких: 22 300 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 58 872 гривні - заборгованість за процентами від суми позики, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме судовий збір у розмірі 2 422 гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 гривень. В обґрунтування вимог зазначає, що 08 лютого 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 7561278 про надання споживчого кредиту. Кредитний договір укладено відповідно до правил надання коштів у позику, зокрема на умовах фінансового кредиту, встановлених ТОВ «Авентус Україна» та оприлюднених у вільному доступі на сайті https://creditplus.ua/documents. Відповідач самостійно обрав час для ознайомлення з цими правилами, після чого добровільно, без примусу чи тиску, висловив бажання отримати кошти. Для цього він зареєструвався на сайті, пройшов процедуру ідентифікації та верифікації й надав свої персональні ідентифікаційні дані. Відповідно до Розділу 7 Правил, відповідач самостійно обрав бажані умови кредитування, зокрема суму й строк та розпочав реєстрацію на вебсайті товариства. Під час першого етапу реєстрації на вебсайті шляхом проставлення відповідної відмітки він підтвердив надання згоди на обробку персональних даних, вказав особисті засоби зв`язку, створив пароль доступу до Особистого кабінету. Після проходження першого етапу реєстрації товариство направило клієнту вказаними засобами зв`язку код (одноразовий ідентифікатор), який він ввів на сайті товариства. За результатами цього сформувалося електронне повідомлення товариству. У разі правильного введення коду товариство створило обліковий запис клієнта в інформаційній системі. Одночасно відповідач підтвердив, що одноразовий ідентифікатор є його електронним підписом та використовується ним як аналог власноручного підпису. Після входу до особистого кабінету боржник продовжив реєстрацію, заповнивши поля електронної анкети для отримання кредиту. Перед подачею заявки він ще раз підтвердив бажані умови кредитування (суму, строк). У разі прийняття позитивного рішення товариство зробило клієнту в його Особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі електронного кредитного договору, яка містила всі істотні умови. Про підтвердження своєї повної обізнаності та згоди з усіма істотними умовами кредитного договору та ознайомлення з правилами прийняття пропозиції (оферти) свідчить натиснута клієнтом кнопка «погоджуюсь» у Особистому кабінеті. Після цього товариство направило споживачу засобами зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді коду, який він ввів, тим самим підтвердивши підписання кредитного договору згідно із Законом України «Про електронну комерцію». Датою укладення кредитного договору є дата одержання товариством електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). Дата та час отримання повідомлення зафіксовані у кредитному договорі в розділі «Реквізити та підписи сторін». Електронний підпис одноразовий ідентифікатор C6029 введено 08.02.2024 10:50:01, зокрема дана інформація підтверджується Розділом 10 кредитного договору та додатком №1 до нього. Введення Позичальником одноразового ідентифікатора відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та прирівнюється до підписання Договору. В свою чергу, Товариство також підписує договір шляхом накладення аналогу власноручного підпису та відтиску печатки уповноваженої особи, що погоджено Сторонами при укладенні кредитного договору. Варто зазначити, що товариством також накладається кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника Товариства із позначкою часу, протокол підпису долучено до позовної заяви. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, прийняття відповідних умов надання кредиту, а також повідомлення кредитодавцем у встановленій законом формі всіх умов, які є необхідними відповідно до вимог чинного законодавства України. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а отже належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Укладення кредитного договору з первинним кредитором можливе лише за умови проходження всіх необхідних етапів, зокрема: створення облікового запису в системі товариства, ознайомлення з офертою, надання згоди та введення електронного ідентифікатора. Без проходження процедури верифікації, авторизації на сайті товариства й у Особистому кабінеті, а також без отримання та введення одноразового ідентифікатора, Кредитний договір між первинним кредитором та Відповідачем не міг би бути укладений. Таким чином, сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20). Водночас, підписуючи цей кредитний договір, відповідач підтвердив, що перед його укладенням отримав повну та зрозумілу інформацію відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», зокрема через паспорт споживчого кредиту та дані, розміщені на вебсайті. Він ознайомлений з умовами та Правилами ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», повністю їх розуміє, погоджується з ними та зобов`язується їх дотримуватися. Боржник підтвердив актуальність своїх персональних даних, зазначених у договорі, та погоджується, що можливі неточності не впливають на його зобов`язання. Отже, зі змісту кредитного договору вбачається, що у ньому визначені основні істотні умови, характерні для такого виду договору, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Відповідач погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору товариство мало зобов`язання надати відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно з п. 1.3. кредитного договору сума кредиту(загальний розмір) складає: 21 500 гривень. Тип кредиту - кредит. Сторонами укладено Додаткову угоду до кредитного договору № 7561278 від 08.02.2024, якою погоджено наступні зміни до кредитного договору: 1.1 Викласти п. 1.3 Договору в новій редакції: «1.3. Сума кредиту(загальний розмір) складає: 22 300,00 гривень. Тип кредиту - кредит» Таким чином, зобов`язання за кредитним договором настало після перерахування товариством суми кредиту на платіжну картку Відповідача, реквізити якої він зазначив під час реєстрації або заповнення даних в Особистому кабінеті чи мобільному застосунку. Товариство ініціювало переказ коштів за Кредитним договором шляхом безготівкового зарахування через компанію ТОВ «ПЕЙТЕК» на платіжну картку (маска-карти) № 5375-41ХХ-ХХХХ-7821, що свідчить про прийняття відповідачем пропозиції кредитодавця - ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Товариство ініціювало переказ коштів за кредитним договором шляхом безготівкового зарахування через компанію ТОВ «ПЕЙТЕК» на платіжну картку (маска-карти) № [NUMBER] , що свідчить про прийняття відповідачем пропозиції кредитодавця - ТОВ «АВЕНТУС Україна». Отже, первісний кредитор свої зобов`язання щодо надання грошових коштів виконав в повному обсязі, що підтверджується листом №12102/24-Е від 27.11.2024 з відміткою ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та повідомленням від платіжної системи, яка здійснювала перерахування коштів - PaytechFinancial. Таким чином, позивачем долучено всі наявні докази, що передані в результаті факторингового ланцюгу та підтверджують зобов`язання відповідача за кредитним договором. Згідно з кредитним договором та Додатковою угодою до нього сторони погодили наступні умови кредитування: сума кредиту(загальний розмір) складає: 22 300 гривень. Тип кредиту - кредит (п. 1.3.); строк кредиту 360 дні (день). Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі (п. 1.4.). Відповідно до п. 1.5. тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 2,20 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору (п. 1.5.1.); знижена процентна ставка 0,88 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач до 09.03.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання Споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки (п. 1.5.2.). Згідно із Додатковою угодою до Кредитного договору, денна процентна ставка на дату укладання Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2,20% в день. (Розрахунок: (176 528 грн / 22300,00 грн. )/360 дн. х 100% = 2,20% в день) за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 2,09% в день. (Розрахунок: (167 750,00 грн. / 22300,00 грн. )/360 дн. х 100% = 2,09% в день). З огляду на вищезазначене, відповідач під час укладення кредитного договору ознайомився з його текстом та змістом, у тому числі з графіком щомісячних платежів за кредитним договором, паспортом споживчого кредиту. Жодних заперечень щодо уточнення чи зміни викладення умов договору відповідачем не здійснювалось, зокрема він погодився, що зміст договору ніяким чином не порушує його законних прав та інтересів, про що свідчить його електронний підпис (одноразовий ідентифікатор). Розрахунки заборгованості, підготовлені первинним кредитором за кредитним договором наведено у додатках до позовної заяви. В наданому розрахунку відображено фактичне нарахування відсотків за весь період користування кредитом, відповідно до умов договору та норм чинного законодавства. Розрахунок здійснено на підставі визначеної договором процентної ставки. Таким чином, сума заявленої до стягнення заборгованості є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Сума основного боргу та загальна сума заборгованості вказана станом на останню дату, зазначену в розрахунку, а загальна сума нарахованих відсотків за весь строк кредитування в останній графі (всього). Позивачем жодних нарахувань за кредитним договором не здійснювалось, до того ж неустойка, штраф та пеня не стягуються. Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, тому виникла заборгованість у розмірі 81 172 грн, яка складається: 22 300 грн - заборгованість за тілом кредиту; 58 872 грн - заборгованість за процентами від суми позики. Зазначена сума підтверджується випискою з особового рахунку на період 20.01.2025 - 13.02.2025. В наданому розрахунку відображено фактичне нарахування відсотків за весь період користування кредитом, відповідно до умов договору та норм чинного законодавства. Розрахунок здійснено на підставі визначеної договором процентної ставки. Таким чином, сума заявленої до стягнення заборгованості є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Сума основного боргу та загальна сума заборгованості вказана станом на останню дату, зазначену в розрахунку, а загальна сума нарахованих відсотків за весь строк кредитування в останній графі (всього). Проценти від суми позики нараховувались первинним кредитором відповідно до ст. 1048 ЦК України. Важливо зазначити, що згідно з матеріалами справи відповідач виконував умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі та укладав Додаткові угоди до кредитного договору. Це свідчить про те, що він усвідомлював існування даного договору та визнавав його зобов`язання за ним. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і відповідно щодо правомірності вимог позивача за кредитним договором. Аналогічної позиції притримується Верховний Суд в пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144це18) та від 23 грудня 2020 року по справі № 127/23910/14-ц, а саме судом зазначено: не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу або суми санкцій є тією, яка свідчить про визнання боргу. 23.10.2024 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» уклали Договір факторингу №23.10/24-Ф, згідно з умовами якого право вимоги перейшло до останнього. Відповідно до п.1.1. договору Фактор передав грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу), а клієнт відступив факторові право грошової Вимоги. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно з Додатком №1 та є невід`ємною частиною Договору. Згідно із п. 1.2. договору перехід від клієнта до фактора Прав Вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №3, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора Прав Вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Таким чином, відповідно до витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу №23.10/24-Ф від 23.10.2024 від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 81 172 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №23.10/24-Ф від 23.10.2024 та платіжною інструкцією №166 від 30.10. 2024, яка свідчить про виконання Фактором своїх обов`язків за вищевказаним Договором факторингу . 20 січня 2025 ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивач уклали Договір факторингу № 20/01/2025-01, згідно з умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до п. п.1.1 фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно з п. 1.2. договору перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно з Додатком № 1, що є невід`ємною частиною Договору. Пунктом 1.3. Договору встановлено, що перехід від клієнта до фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Прав Вимоги згідно з Додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Відповідно до витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу № 20/01/2025-01 від 20.01.2025 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 81 172 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Прав Вимоги за Договором факторингу № 20/01/2025-01 від 20.01.2025 та платіжними інструкціями №213 від 20.01.2025 та №253 від 10.02.2025, які свідчать про виконання фактором своїх обов`язків за вищевказаним Договором факторингу. Сторони підписали Акт прийому-передачі Прав Вимог за цим Договором після повної (100%) сплати фактором на користь клієнта ціни продажу, відповідно до умов, передбачених Розділом 3 цього Договору. Отже, підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Прав Вимоги - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Документи щодо переходу права вимоги за договорами факторингу містять конфіденційну інформацію. Така інформація належить до таємниці фінансової послуги відповідно до статті 10 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Отже, у зв`язку з необхідністю забезпечення збереження конфіденційних даних, їх нерозголошення та невикористання на користь третіх осіб до матеріалів позовної заяви долучено саме витяги з документів. Позивачем належним чином було доведено факт отримання кредитних коштів відповідачем, зокрема, попереднє підписання кредитного договору та ознайомлення з його умовами, в результаті чого боржник взяв на себе зобов`язання повернення кредиту, які він не виконав в повному обсязі, тобто не здійснював часткові та своєчасні погашення. В ході передачі прав вимоги за факторинговим договором, право вимоги за договором № 7561278 від 08.02.2024 перейшло до позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до Відповідача в розмірі 81 172 грн. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс в зв`язку із розглядом справи складає 9 422 грн 40 коп. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат: судовий збір: 2 422 грн 40 коп., витрати на професійну правничу допомогу: 7 000 грн. Витрати на професійну правничу складаються: вивчення матеріалів справи: 2 год.- 1000 грн; складання адвокатського запиту: 1 год.- 500 грн; складання клопотання про витребування доказів:1 год.- 500 грн, складання позовної заяви: 2 год.- 5 000 грн. Зазначений попередній розрахунок суми судових витрат включає в себе витрати, понесені із зверненням позивача за наданням правничої допомоги згідно з Договором № 10/02/25-02 від 10.02.2025, Додаткової угоди до нього № 5 від 10.02.2025, Акта прийому-передачі наданих послуг до договору надання правничої допомоги згідно з Договором № 10/02/25-02 від 10.02.2025. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Такої ж позиції притримується Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19. Ухвалою судді від 13 березня 2025 року позовну заяву ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» прийнято до розгляду, у справі відкрито провадження та постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Ухвалою суду від 28 квітня 2025 року задоволено клопотання представника позивача Тараненка А.І. про витребування доказів. У письмових поясненнях від 02 червня 2025 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та в обґрунтування заперечення зазначає, що жодним доказом, який надано позивачем разом із позовною заявою, не доведено: 1) укладення Договору про надання споживчого кредиту від 08.02.2024 №7561278 між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна»; 2) надання (перерахування) ТОВ «Авентус Україна» відповідачу коштів у кредит за кредитним договором від 08.02.2024 №7561278; 3) відступлення права вимоги до відповідача на користь позивача за Договором про надання споживчого кредиту від 08.02.2024 №7561278; 4) наявність будь-якої заборгованості відповідача перед позивачем. Усі твердження позивача є надуманими, бездоказовими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, суб`єктивних міркуваннях позивача, та не доведені документально доказами, які були подані разом із позовною заявою. Відсутність доказів укладення кредитного договору від 08.02.2024 №97561278. Практично у всіх справах саме на сторони, особливо на позивача - як ініціатора судового спору, покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається. Так, одним із основних принципів доказування в цивільному процесу є «affirmanti incumbit probatio» («хто стверджує, той і доводить»). Таким чином, саме на позивача (як кредитора та заявника позовних вимог) покладається основний тягар доказування його тверджень та вимог. Проте, стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про укладення між відповідачем та позивачем кредитного договору та виникнення між ними будь-яких правовідносин. Кредитний договір можна вважати укладеним за наявності двох обставин: 1) передання грошових коштів; 2) підписання його обома сторонами (кредитодавцем та позичальником) з огляду на двосторонню природу даного виду договорів та його обов`язкову письмову форму. Позивач стверджує, що кредитний договір було укладено в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Відсутність пропозиції укласти кредитний договір, у своєму позові позивач не пояснює, ким і коли була зроблена вказана пропозиція (оферта), докази такої пропозиції відсутні у позовній заяві та додатках до неї. Відсутність обставини підписання (укладення) кредитного договору. Позивачем не надано необхідних, достатніх та достовірних доказів підписання цього кредитного договору позичальником (відповідачем) та первісним кредитодавцем - ТОВ «Авентус Україна». За твердженням позивача оспорюваний кредитний договір підписано позичальником (відповідачем) - одноразовим ідентифікатором С6029; первісним кредитором (ТОВ «Авентус Україна») - двома способами: шляхом накладення аналогу власноручного підпису та відтиску печатки уповноваженої особи; кваліфікованим електронним підписом (КЕП). Але дані твердження позивача не відповідають фактичним обставинам справи та наданим позивачем доказам. Відсутність підпису відповідача із допомогою одноразового ідентифікатора. Отже, законодавець встановив, що процедура підписання електронного кредитного правочину із допомогою одноразового ідентифікатора передбачає такі обов`язкові стадії (кроки в хронології): формування кредитором одноразового ідентифікатора; відправлення такого ідентифікатора позичальнику на його мобільний телефон, електронну адресу або інший засіб зв`язку; отримання ідентифікатора позичальником. Електронний підпис та електронна печатка є саме електронними даними, які не мають візуального відображення на електронному документі. Їх накладення змінює дані в електронному документі (його електронно-цифрову структуру) без відповідного відображення, подібного до власноручного підпису та «мокрої печатки». Якщо позивач стверджує, що це аналог власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису), то відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України: «Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.» Окрім цього, згідно із абзацом 4 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» використання аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) можливе тільки за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідач ніколи не надавав таку згоду ТОВ «Авентус Україна», а позивач не надав суду докази наявності такої згоди. Отже, кредитний договір також не підписано первісним кредитором - ТОВ «Авентус Україна». Окрім цього, позивач вказує у позові (цитата): «... Варто зазначити, що Товариством також накладається кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника Товариства із позначкою часу, протокол підпису долучено до Позовної заяви (Додаток 5).» Дійсно, додатком 5 до позову є електронна копія Протоколу створення та перевірки та кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 11.02.2025. Відповідно до даних цього документа: Підписувач: [PERSON] ; Час підпису: 16:39:1111.02.2025. Однак [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) є представником позивача (ТОВ «Юніт Капітал») у цій справі, а не первісного кредитора (ТОВ «Авентус Україна»). Докази того, що [PERSON] є службовою (уповноваженою) особою ТОВ «Авентус Україна» із правом підпису кредитних правочинів, позивачем не надано. Ба більше, за твердженням позивача кредитний договір було укладено 02.02.2024, але відповідно до вказаного протоколу таке підписання відбулось лише 11.02.2025, що протирічить доказам позивача та його позиції. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в п.п. 6.15 постанови від 26.10.2022 у справі №227/3760/19-ц (https://revestr.court.gov.ua/Review/107219918): «Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової Форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.» Водночас, виходячи з правової позиції, висловленої Верховним Судом у своїй постанові від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, згідно з принципом змагальності саме позивач має довести, коли було укладено договір, а перекладення цього обов`язку на відповідача нівелює застосування принципу змагальності. Таким чином, Верховний Суд підкреслює, що для встановлення факту вчинення електронного кредитного правочину матеріали справи мають містити докази: застосування самим відповідачем ідентифікатора електронного підпису; реєстрації саме відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) кредитодавця. Постає важливе питання: «Де докази такого підписання зі сторони відповідача вказаним одноразовим ідентифікатором? Зокрема, отримання такого ідентифікатора та його використання відповідачем». Як бачимо, воно залишається без відповіді. Під час розгляду цієї справи слід також вернути увагу на постанову Київського апеляційного суду від 26.12.2023 у справі №381/3993/23 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17.02.2020 №609805245, який за твердженням позивача у цій справі було укладено між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (https://reyestr.court.gov.ua/Review/115943488). Відповідно до мотивувальної частини цієї постанови (цитата): «В обґрунтування заявлених позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС» зазначало; що кредитний договір №609805245 від 17 лютого 2020 року був підписаний відповідачкою [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор №U4N6QB46 був направлений позичальнику 17.02.2020 року о 11:13:37 год. на номер мобільного телефону, який вказаний нею в заявці на отримання грошових коштів - Н0МЕР_1. Одноразовий персональний ідентифікатор був введений позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 17.02.2020 року о 11:16:27 год., після чого відповідачка натиснула кнопку «Відправити/Підписати»», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відразу після вчинених дій 17.02.2020 року Товариством були перераховані грошові кошти 9 000,00 грн. на банківську карту № [NUMBER], яка належить відповідачці, що підтверджено відповідним платіжним дорученням. Разом з тим, ТОВ «ФК «ЕЙС» не надало суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин. Матеріалам справи не підтверджено укладення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] кредитного договору, погодження ними умов кредитування та надання відповідачці кредиту.» Далі суд вказує (цитата): «Укладений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] кредитний договір N°609805245 від 17 лютого 2020 року між ТОВ «ФК «ЕЙС» та [PERSON] та додаткова угода не містять інформації про підписання їх [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора (а.с. 59-62)». Також суд зазначає (цитата): «Укладений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] кредитний договір N°609805245 від 17 лютого 2020 року між ТОВ «ФК «ЕЙС» та [PERSON] а додаткова угода не містять інформації про підписання їх [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора (а.с. 59-62)». Також суд зазначає (цитата): «В матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б установити, що ОСОБА І пройшла ідентифікацію у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через номер телефону [NUMBER], який вона сама зазначила.» Звертаємо увагу суду на позицію Київського апеляційного суду, що викладена ним в постанові від 18.12.2024 у справі №759/4308/24(https://revestr.court.gov.ua/Review/123907153). Так, відповідно до мотивувальної частини цієї постанови (цитата): «В той же час, матеріали справи не містять доказів підписання кредитного договору та банківських документів, на підтвердження обставин видачі кредитних коштів відповідачу, а наданий позивачем розрахунок не є первинним банківським документом, а отже і належним доказом надання банківських послуг. Саме позивач звернувся до суду з позовом, а тому повинен був надати докази на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував заявлені позовні вимоги, а саме обставин укладання кредитного договору, надання кредиту та невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, проте цей процесуальний обов`язок не виконаний позивачем. Будь-яких доказів отримання і використання кредиту, видачі кредитних коштів до матеріалів справи позивачем надано не було. Матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме відповідачем цього одноразового ідентифікатора. За вказаних обставин, а також враховуючи недоведеність позивачем заявлених позовних вимоги, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача тіла кредиту та відсотків». Також, відповідно до висновку Черкаського апеляційного суду, що викладений у постанові від 29.04.2025 у справі №705/3004/24 (https://revestr.court.gov.ua/Review/126981528): «Також ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надало суду належних та допустимих доказів надсилання електронного повідомлення на укладення електронного договору, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації відповідача [PERSON] при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Позивачем долучено довідку ТОВ «Мілоан», яка підтверджує, що [PERSON] , з яким укладено договір №101887248 від 18.12.2022 ідентифікований. Акцепт договору підписаний аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора W35174, час відправки ідентифікатора: 18.12.2022 23:32, номер телефону: [NUMBER] . Вказана довідка сформована самим кредитодавцем ТОВ «Мілоан» і не може вважатися безспірним доказом проведення ідентифікації відповідача при укладенні договору (а.с. 13)». Аналогічно, позивач не надає із позовом жодних доказів ідентифікації відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) ТОВ «Авентус Україна» при вході в особистий кабінет, відправлення/отримання одноразового ідентифікатора та його використання Відповідачем для підписання оспорюваного кредитного договору. Додатком 4 до позову є електронна копія «Правил надання коштів у позику». Але повністю відсутні докази ознайомлення Відповідача із такими правилами. Так, відповідно до абзаців 5-8 правової позиції ВСУ при розгляді справи №6-240цс14 (Постанова від 11.02.2015):«Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суди апеляційної й касаційної інстанцій погоджуючись з доводами позивача щодо застосування п`ятирічного строку позовної давності, не звернули увагу на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачкою вони не підписувались». Також, згідно із правовою позицією ВСУ у справі №6-16цс15 (Постанова від 11.03.2015): «Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника; а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже у цій справі зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника, містить розбіжності». Відповідно до позиції Великої Палати Верховного суду, що викладена у Постанові ВП ВС від 03.07.2019 по справі №342/180/17 (http://revestr.court.fiov.ua/Review/82998244): «При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування». Далі в даній постанові зазначено: «Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим AT КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову». За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Більше того, у Постанові вказано: «Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms./, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору; укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань». Оскільки дані Правила (як окремий документ) не містять доказів їх підписання відповідачем, їх не можна вважати частиною кредитного договору. Отже, твердження позивача, що кредитний договір від 08.02.2024 №7561278 був укладений та є чинним, не відповідає дійсності. Дані копії електронних та письмових доказів є сумнівними та мають бути виключені із числа доказів. відсутні також достовірні та необхідні докази перерахування коштів відповідачу за кредитним договором. Додатками до позову є електронні копії: листа ТОВ «Пейтек» від 13.11.2024 №20241113-1/1; листа ТОВ «Авентус Україна» від 27.11.2024 №12102/24-Е. Позивачем надано не увесь вказаний лист, а лише витяг із нього. Зокрема, відомості за переліком включають операції: 1-3,1453-1459, 5870-5876 та 6311-6315. На думку позивача, інформація про переказ коштів на виконання Договору про надання споживчого кредиту від 08.02.2024 №7561278 містяться у даному витязі за номерами 1458 (на суму 21 500 грн) та 5873 (на суму 800 грн). Одночасно у даному доказі повністю відсутні відомості, що вказані перекази здійснено на виконання оспорюваного кредитного договору. Окрім цього, позивач не пояснює доказами, яку роль у переказі коштів відіграє ТОВ «Пейтек», і чому варто приймати до уваги діловий лист вказаної юридичної особи. Відповідні договори (правочини) не були додані до позову. Лист ТОВ «Авентус Україна» від 27.11.2024 N912102/24-E є лише витягом із первісного документа, оскільки містить відомості про операції за номерами 1-43, 1812-1879, 6572-6639 та 7116-7130. Окрім цього, даний доказ не можна вважати первинним документом фінансово- бухгалтерського обліку. Єдиними письмовими доказами, що можуть доводити отримання грошових коштів та наявність заборгованості, є оригінали первинних фінансово-господарських документів. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у своїй Постанові від 30.01.2018 по справі №29-05/2023-Ф61/16891/15-ц (провадження №61-517св18, http://revestr.court.gov.ua/Review/72348791). Відповідно до тексту Постанови (цитата): «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи; які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року N9 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту». До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі №200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц. Отже, позивачем не доведено надання коштів в кредит за кредитним договором від 08.02.2024 №7561278. У позовній заяві позивач зазначає, що право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту від 08.02.2024 №7561278 було відступлено на користь ТОВ «Юніт Капітал» за Договором факторингу від 23.10.2024 №23.10/24-Ф та Договором факторингу від 20.01.2025 №20/01/2025-01. На підтвердження факту, що права вимоги до Відповідача були відступлені на користь ТОВ «Юніт Капітал», позивач подав разом із позовом електронні копії: Договору факторингу від 23.10.2024 №23.10/24-Ф; Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу від 23.10.2024 №23.10/24-Ф; Договору факторингу від 20.01.2025 №20/01/2025-01; Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу від 20.01.2025 №20/01/2025-01, але у відповідача є обґрунтовані сумніви щодо достовірності наданих позивачем Витягів. Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу від 23.10.2024 №23.10/24-4 містить лише 3 (три) сторінки із Реєстру боржників до Договору факторингу від 23.10.2024 №23.10/24-Ф. При цьому сторінка із даними щодо відповідача не містить будь-яких підписів та печаток. Таким чином, неможливо встановити, що вказані відомості є частиною відповідного Реєстру. Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу від 20.01.2025 №20/01/2025-01 містить лише 3 (сторінки) з Реєстру боржників до Договору факторингу від 20.01.2025 №20/01/2025-01. Відомості про відповідача містить окрема сторінка без ознак її підписання. Отже, цілісність Реєстру боржників була порушена. На доказ того, що за переліченими Договорами факторингу новими кредиторами (факторами) було здійснено оплату, позивачем було надано електронні копії платіжних інструкцій: 1) від 30.10.2024 №166 на суму 3 217 772 грн; 2) від 20.01.2025 №213 на суму 1 100 000 грн; 3) від 10.02.2025 №253 на суму 7375,89 грн. Однак, вказані платіжні документи не містять відмітку банку (AT «Універсал Банк») про прийняття та виконання цих платіжних інструкцій. Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2021 у справі №911/3185/20). Отже, позивачем не надано суду достовірні докази відступлення права вимоги до відповідача та дійсності такої вимоги. Витрати, які поніс/понесе позивач під час розгляду справи, не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved