Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

До Марганецького міського суду Дніпропетровської області 30 жовтня 2025 року надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 6922998 від 01.08.2023 року у розмірі 21917,5 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. В порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. В обґрунтування своїх вимог, позивач вказав на те, що 01 серпня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено електронний Договір № 6922998 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого сума кредиту складає 5500 грн., строк кредиту 360 днів, дата повернення кредиту (26.07.2024) вказана в Таблиці обчислення загальної вартост і кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього Договору. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 5500 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Відповідно до п. 1.5.1 Кредитного договору, стандартна процентна ставка становить 1,99% в день. Відповідач свої зобов`язання щодо сплати відсотків та тіла кредиту не виконав. За користування кредитними коштами в період з 28.05.2024 р. по 26.08.2024 р. було здійснено нарахування, за стандартною процентною ставкою, процентів, що складає 6567 грн. 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення. Отже, позивач є новим кредитором відповідача за кредитним договором. До Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, який складається з: 5500 грн. - сума кредиту, сума процентів за користування кредитом 9850,5 грн. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає: 5500 грн. - тіло кредиту, 9850,5 грн. - нараховані проценти, та 6567,00 грн. нараховані проценти позивачем за 60 календарних дні, а всього 21917,50 грн. Згідно рішенню № 251124/1 від 25.11.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2025 року по справі відкрито провадження та визначено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в прохальній частині позовної заяви просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] , через систему «Електронний суд» надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. В якій визнала факт укладання кредитного договору № 6922998 від 01.08.2023 року, просила звільнити її від відповідальності за порушення зобов`язань за кредитним договором. Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку. Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 статті 639 ЦК України визначено що у випадку, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, вказаний Закон визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 01 серпня 2023 року між кредитором ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 6922998 з використанням інформаційно телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Підписавши вищевказаний договір електронним підписом відповідач [PERSON] добровільно погодилася у письмовому вигляді на умови кредитування. Таким чином, матеріалами справи підтверджується укладання між сторонами кредитного договору, який підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «С5229», після чого відповідач отримала кредит в сумі 5500 грн. на свою платіжну картку. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19. Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Авентус Україна» надано відповідачу позику у сумі 5500 грн., строком кредитування на 360 днів, що підтверджується копією даного договору, довідки про ідентифікацію позичальника. Відповідно до п.1.3 договору, товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 5500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування кредитом. Згідно з п.1.4 договору, строк кредитування 360 дні. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені графіком платежів, що є Додатком №1 до договору. Відповідно до п.1.5.1 стандартна процентна ставка становить 1,99% за кожен день користування кредитом. ТОВ «Авентус Україна» повністю виконало свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором, надавши їй кредит, шляхом зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача. Відповідач [PERSON] своїх зобов`язань за договором не виконала, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість. При цьому, суд звертає увагу на те, що в кредитному договорі у розділі «Реквізити сторін» зазначено номер особистого електронного платіжного засобу відповідача [PERSON] . Виконання ТОВ «Авентус Україна» обов`язку щодо надання грошових коштів відповідачці [PERSON] підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» від 06 грудня 2024, з якого вбачається здійснення переказу коштів 01 серпня 2023 року на суму 5500 гривень на електронний платіжний засіб (карту) [NUMBER] . Згідно інформації АТ «КБ «Приватбанк» від 24.11.2025 року, яка надійшла на виконання ухвали Марганецького суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2025 року, про забезпечення доказів, на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] , на яку здійснено переказ коштів 01 серпня 2023 року на суму 5500 гривень. Згідно розрахунку заборгованості, який виконано первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна», заборгованість [PERSON] , за кредитним договором № 6922998 від 01 серпня 2023 року становить 15350 грн 50 коп., а саме: 5500 грн. тіло кредиту, 9850 грн. 50 коп. нараховані проценти. Відповідно до розрахунку заборгованості позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість відповідача [PERSON] , за кредитним договором за 60 календарних днів (28.05.2024 року 26.07.2024 року) становить: 5500 грн. сума основного боргу, 6567 грн. 00 коп. нараховані проценти. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» повністю виконало свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] за кредитним договором, надавши їй кредит, шляхом зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача. 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Згідно рішенню № 251124/1 від 25.11.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. На підставі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правил статті 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнт) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до умов договору факторингу №27.05/24-Ф та відповідно до вимог ЦК України у зобов`язанні позичальника за кредитним договором відбулася заміна кредитора, тому ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» набуло статусу нового кредитора. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань перед ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» з повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк (статті 526, 530 ЦК України). За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється зокрема виконанням, проведеним належним чином. Позивач умови укладеного договору виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в розмірі 5500 грн., шляхом перерахування коштів на платіжну карту. Відповідачем доказів виконання обов`язку по сплаті заборгованості за кредитним договором суду не надано, як і не надано доказів на спростування розрахунку заборгованості, поданого позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки у встановлений договором строк відповідач не повернув кредитні кошти та не сплатив нараховані проценти за користування кредитом, суд вважає, що у позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» виникло право на заявлення вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 21917 грн. 50 коп. (тіло кредиту та нараховані відсотки), тому позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Щодо вимог позивача про нарахування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку частин 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних витрат і 3% річних, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 10, 11 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при прийнятті рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні відносини між сторонами у справі виникли 1 серпня 2023 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку частин 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також надання даному органу роз`яснень щодо порядку проведення нарахувань у разі часткового погашення боргу, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Крім того, позивач просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн., яку підтверджують договором № 10/12-2024 про надання правничої допомоги від 10 грудня 2024 року, актом № 11302 від 20 жовтня 2025 року, детальним описом робіт від 20 жовтня 2025 року та заявкою № 11302 на виконання доручення по договору № 10/12-2024 від 22 вересня 2025 року. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За змістом нормст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. При цьому згідно статті 30 згаданого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ усправі «East/WestAllianceLimited»проти України»). В даному випадку сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката не співмірна із складністю справи, оскільки адвокат не з`являвся в судові засідання та подав заяву про розгляд справи без його участі, тому визначені представником позивача витрати на правничу допомогу в сумі 10000 гривень є неспівмірними зі складністю справи та фактично вчиненими послугами адвоката. Виходячи з принципу розумності, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 2 500 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: partial