Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ОСББ «Ефект-КР» та просить суд зобов`язати відповідача негайно видалити з усіх без винятку джерел та інформаційних ресурсів і знищити всю без винятку інформацію, персональні дані у будь яких трактуваннях та варіаціях щодо нього, в якого на сторінці 7 в графі «особливі відмітки» є відмітка Криворізької Південної ОДПІ від 06.07.2015 про право здійснення будь яких платежів за серією та номером паспорта, про що скласти відповідний акт, направивши засвідчену копію акту позивачу. В обґрунтування вимог позивачем зазначено про порушення прав позивача шляхом подання відповідачем первісного позову, оскільки збирання, зберігання, обробка, використання та поширення конфіденційної інформації про особисте та сімейне життя людини, будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки, тощо, пов`язані з особою та членами її сім`ї, без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Позивач ніколи не надавав у спосіб, встановлений законом, згоди відповідачу на обробку, зберігання та використання персональних даних, безпідставно звернувшись з позовом про стягнення неіснуючої заборгованості в рамках даної справи. До позовної заяви ОСББ «Ефект-КР» не додано письмових доказів, які б беззастережно доводили суду про існування цивільно-правових відносин між [PERSON] та [PERSON] або юридичною особою ОСББ «Ефект-КР» . Відсутній договір, в якому [PERSON] погоджується добровільно на збирання, зберігання, обробку, використання та поширення конфіденційної інформації про особисте та сімейне життя, будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події стосунки, тощо, пов`язані з ним та членами сім`ї. Проте [PERSON] вільно та на власний розсуд використовує конфіденційну інформацію про особисте та сімейне життя, будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки, тощо, пов`язані із [PERSON] , а саме ім`я, по батькові, прізвище, адресу проживання, місце знаходження нерухомого майна та інше. В позовній заяві зазначені персональні дані згоду на збирання, зберігання, обробку, використання та поширення [PERSON] ніколи не надавав [PERSON] , з якими незнайомий взагалі, про що свідчить відсутність в матеріалах справи доказів про існування таких обставин та дій. Вважає, що протиправні дії [PERSON] підпадають під дію статті 182 КК України, а персональні дані, які являються конфіденційною інформацією вилученню з матеріалів справи та негайному знищенню в присутності володільця даних, тому наполягає на задоволенні вимог. Ухвалою суду від 08 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 10 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви-клопотання [PERSON] про розгляд справи за правилами загального провадження з повідомленням (викликом) сторін. На виконання вимог ухвали суду від 08 грудня 2025 року представником відповідача ОСББ «Ефект-КР» подано до суду відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що позивач ставить під сумнів законність використання його персональних даних (зокрема адреси нерухомого майна) при поданні ОСББ позову про стягнення заборгованості, однак дії відповідача були зумовлені імперативними вимогами процесуального законодавства щодо виключної підсудності. Так, 08 липня 2024 року ОСББ «Ефект-КР» звернулось до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати внесків. Зазначення адреси квартири ( [ADDRESS] ) та прив`язка до неї персональних даних власника були процесуальною необхідністю, а не свавіллям ОСББ з огляду на вимоги частини 1 статті 30 ЦПК України та пункту 2 частини 3 статті 175 ЦПК України. Крім того, інформація щодо власника житлового приміщення розміщена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, отримання інформації з якого не вважається втручанням у приватне життя, оскільки сам факт реєстрації права власності робить цю інформацію публічною в межах, визначених законом. Вважає, що позивач хибно трактує Закон України «Про захист персональних даних» та просить відмовити у задоволенні вимог. Дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, 08 липня 2024 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулось Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ефект-КР» з позовом до [PERSON] , вказавши на виконання вимог пункту 2 частини 3 статті 175 ЦПК України дату народження відповідача як [INFO] , адресу реєстрації як: [ADDRESS] , про стягнення заборгованості зі сплати внесків та платежів,у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, співвласника ОСББ «Ефект-КР» (витрат на управління багатоквартирним будинком) за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37-46 копія позовної заяви). Так,\~згідно статті\~1\~Закону України\~«Про захист\~персональних даних»,\~уей Закон\~регулює правові\~відносини,\~пов`язані із\~захистом і\~обробкою персональних\~даних,\~і спрямований\~на захист\~основоположних прав\~і свобод\~людини і\~громадянина,\~зокрема права\~на невтручання\~в особисте\~життя,\~у зв`язку\~з обробкою\~персональних даних. Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів. Персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (стаття 2 Закону). Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством (частина 5 статті 6 Закону). Відповідно до\~статті 11\~Закону України\~«Про захист\~персональних даних»,\~підставами для\~обробки персональних\~даних є: 1)\~згода суб`єкта\~персональних даних\~на обробку\~його персональних\~даних; 2)\~дозвіл на\~обробку персональних\~даних,\~наданий володільцю\~персональних даних\~відповідно до\~закону виключно\~для здійснення\~його повноважень; 3)\~укладення та\~виконання правочину,\~стороною якого\~є суб`єкт\~персональних даних\~або який\~укладено на\~користь суб`єкта\~персональних даних\~чи для\~здійснення заходів,\~що передують\~укладенню правочину\~на вимогу\~суб`єкта персональних\~даних; 4)\~захист життєво\~важливих інтересів\~суб`єкта персональних\~даних; 5)\~необхідність виконання\~обов`язку володільця\~персональних даних,\~який передбачений\~законом; 6) необхідність захисту законних інтересів володільця персональних даних або третьої особи, якій передаються персональні дані, крім випадків, коли потреби захисту основоположних прав і свобод суб`єкта персональних даних у зв`язку з обробкою його даних переважають такі інтереси. Відповідно до статті 15 Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані видаляються або знищуються в порядку, встановленому відповідно до вимог закону. Персональні дані\~підлягають видаленню\~або знищенню\~у разі: 1)\~закінчення строку\~зберігання даних,\~визначеного згодою\~суб`єкта\~персональних даних\~на обробку\~цих даних\~або законом; 2)\~припинення правовідносин\~між суб`єктом\~персональних даних\~та володільцем\~чи розпорядником,\~якщо інше\~не передбачено\~законом; 3)\~видання відповідного\~припису Уповноваженого\~або визначених\~ним посадових\~осіб секретаріату\~Уповноваженого; 4) набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних. Персональні дані, зібрані з порушенням вимог цього Закону, підлягають видаленню або знищенню у встановленому законодавством порядку. Персональні дані, зібрані під час виконання завдань оперативно-розшукової чи контррозвідувальної діяльності, боротьби з тероризмом, видаляються або знищуються відповідно до вимог закону. Частиною першою статті 24\~Закону «Про\~захист персональних\~даних» передбачено, що володільці, розпорядники персональних даних та треті особи зобов`язані забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних. Виходячи з аналізу зазначених правових норм для зобов`язання відповідача видалити персональні дані позивача слід установити факт їх незаконної чи недостовірної обробки. Відповідно до частин першої, другої статті 32\~Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Зазначеним вимогам Конституції України кореспондують положення законодавства України, якими передбачено, що: збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац другий частини першої статті 302 ЦК України); поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав людини та для проведення Всеукраїнського перепису населення (ч. 2\~ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних»). У рішенні Конституційного\~Суду України\~від 20\~січня 2012\~року №2-рп/2012 зазначається, що відповідно до частин першої, другої статті 32\~Основного Закону\~України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених\~Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Зазначеним вимогам Конституції України кореспондують положення законодавства України, якими передбачено, що: збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац другий частини першої статті 302 Цивільного кодексу України); поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга\~статті 14 Закону України «Про захист персональних даних» від 1 червня 2010 року); конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частина друга статті 21 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року\~зі змінами; розпорядники інформації, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга\~статті 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року). Таким чином, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці. Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення частин першої, другої статті 32 Конституції України, вважає, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Даючи офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 32\~Конституції України у системному зв`язку з частиною другою статті 34 цієї Конституції, Конституційний Суд України дійшов висновку, що збирання, зберігання, використання та поширення державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням в її особисте та сімейне життя, яке допускається винятково у визначених законом випадках і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У свою чергу ст.34 Конституції України\~передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно з частиною другою статті 21 Закону України «Про інформацію», конфіденційною є інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом. З матеріалів справи вбачається, що при зазначенні персональних даних [PERSON] у тексті позовної заяви, ОСББ «Ефект-КР» зазначено дату народження, яка не співпадає з датою, вказаною у довіреності [PERSON] , що додана до позовної заяви в цій справі (в частині року народження), як і не співпадає\~адреса реєстрації\~місця проживання останнього (згідно тієї ж довіреності), що позбавляє суд за відсутності відомостей у цій справі про достовірні персональні дані [PERSON] (в тому числі копії паспорта) свідчити про порушення прав позивача у цій частині збиранню, обробці, використанню та поширенню саме його персональних даних. У даному випадку доводи сторони позивача ґрунтуються виключно на власних припущеннях та не підтверджені належними доводами. При цьому суд погоджується з доводами сторони відповідача про право звернення ОСББ «Ефект-КР» до суду з метою захисту прав співвласників багатоквартирного будинку щодо стягнення в судовому порядку відповідних внесків та платежів ,а отже виконання в даному випадку вимог частини 3 статті 175 ЦПК України, де серед іншого міститься обов`язок зазначити у тексті позовної заяви повне ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, тощо, що і було виконано ОСББ «Ефект-КР». За таких обставин виконання вимог закону в частині зазначення в тексті позовної заяви прізвища, імені, по батькові, дати народження особи та адреси виникнення боргу, не можна розцінювати як протиправність дій по збиранню, з0беріганню, обробці та використанні і поширенню конфіденційної інформації стосовно [PERSON] . Згідно з частиною другою статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15\~ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частинами першою, другою статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. З урахуванням цих положень правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Так, персональні дані, зібрані з порушенням вимог цього Закону, підлягають видаленню або знищенню у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про захист персональних даних» особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід`ємними і непорушними. Зокрема у пунктах 6, 9 частини другої зазначеної статті визначено, що суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними, а також застосовувати засоби правового захисту в разі порушення законодавства про захист персональних даних. З системного аналізу вказаних норм права вбачається, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, що складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимоги про захист порушеного права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, у позовній заяві повинна чітко зазначити, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якого пред`явлено позов, та призначає, які саме дії необхідно вчинити судом для відновлення права. У своєму розгляді суд має перевірити доводи, на яких ґрунтовуються позовні вимоги, у тому числі матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи воно буде відновлено у заявлений спосіб. Згідно частини 1-3 статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18. Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів,які надають позивач та відповідач. Таким чином, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, беручи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження обставин, що відповідачем здійснено протиправні дії щодо збирання, зберігання, обробки та використанню персональних даних позивача, а також те, що ці відомості чи сукупність відомостей про позивача є його персональними даними та мають обмежений доступ, що призвело до порушення його особистих немайнових прав. Між іншим, відсутні відомості і щодо поширення такої інформації відносно позивача. Оскільки позивач, відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, то відповідно його слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed