Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі за текстом ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 96 670 грн. Позов мотивовано тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено два договори позики № 2121433 від 06.09.2024 та № 73784121 від 07.09.2024, суми виданих кредитних коштів 5 000 грн та 5 000 грн, за якими заборгованість складає 15 450 грн (з них 5 000 грн - за основною сумою боргу, 4,5 грн - за процентами, 10 000 грн - за пенею, штрафами, 445,50 грн - за комісією за надання позики) та 16 490 грн (з них 5 000 грн - за основною сумою боргу, 750 грн - за процентами, 9 990 грн - за пенею, 750 грн - за комісією за надання позики). Також, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 8239312 від 30.08.2024, сума кредиту 24 000 грн, за яким заборгованість складає 64 730 грн (з них 24 000 грн - за основною сумою боргу, 28 730 грн - за процентами, 12 000 грн за пенею, штрафами). Посилаючись на відступлення права вимоги до відповідача від первісних кредиторів до позивача, згідно з договорами факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 та № 24042025 від 24.04.2025, складених актів прийому-передачі реєстрів боржників, реєстрів боржників, просить стягнути з відповідача заборгованості в сумі 96 670 грн за трьома кредитними договорами. Також, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028 грн та витрати пов`язані з розглядом справи (витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів) в розмірі 1 514 грн, відповідно до попереднього розрахунку. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. Заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, інші процесуальні дії не вчинялись. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. У визначену дату та час судового засідання відповідач у справі [PERSON] не з`явилась. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. При цьому, суд бере до уваги позицію Верхового Суду, сформульовану у Постанові КЦС ВС від 24.10.2024 у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони чи їх представники, інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У ситуації, що розглядається, суд дійшов висновку, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого рішення у справі не відкладаючи її розгляду. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 19.12.2025 постановлено провести заочний розгляд цивільної справи на підставі наявних у ній доказів. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Щодо кредитного договору № 2121433 від 06.09.2024 Судом встановлено між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено Договір позики № 2121433 від 06.09.2024, відповідно до якого [PERSON] отримала кредитні кошти в розмірі 5 000грн на строк 10 днів зі сплатою процентів з фіксованою ставкою 0,01 % в день, та сплатою комісії в розмірі 8,91 % від суми позики, що складає 445,50 грн (п. 2.1. - 2.4. Договору). Разом з тим, Договір позики у п. 2.4 (2 арк. договору) містить відомості про денну процентну ставку в розмірі 0,9 %, процентну ставку 5,0 % за понадстрокове користування позикою, пеню 5 % в день, орієнтовну реальну річну процентну ставку 3 194,95 %, загальну вартість позики - 5 450 грн. Відповідачем у справі договір позики підписано в порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису в формі одноразового ідентифікатора «038113». Відповідно до абз. 1 п. 18 у разі якщо сума позики не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений Договором строк позикодавець має право нарахувати проценти за понадстрокове користування позикою за ставкою, визначеною у п. 2 Договору (2,7 %) за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. Позивачем не надано розрахунку заборгованості за Договором позики № 2121433 від 06.09.2024 із зазначенням періодів та розміру ставки, згідно яких здійснено нарахування процентів та пені. Позивачем не надано доказів продовження строку дії Договору позики. На підтвердження стверджуваної обставини виконання первісним кредитором своїх зобов`язань, передбачених п. 1 договору позики № 2121433 від 06.09.2024, щодо передачі позичальнику у власність грошових коштів, позивачем не надано жодного доказу. Відомості про реквізити банківської карти відповідача містяться в заключній частині договору позики - зазначено номер електронного платіжного засобу [PERSON] - 4149-62хх-хххх-0403. Додаток №1 до Договору позики містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, із зазначенням суми кредиту 5 000 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 445,50 грн, комісії за видачу кредита в розмірі 445,50 грн, реальну процентну ставку в розмірі 3 194,98 %, загальну вартість кредиту 5 450 грн. Позивачем не надано паспорт споживчого кредита. Згідно із розрахунком заборгованості, здійснено позивачем за період з 24.12.2024 до 31.05.2025 за кредитним з договором з моменту відступлення права вимоги від первісного кредитора позивачу - 23.12.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» нарахування за договором не здійснювалось. Загальний розмір заборгованості складає 15 450 грн, в тому числі 5 000 грн - заборгованість за тілом кредита, 4,5 грн - проценти, 450,50 грн - комісія за видачу кредита, 10 000 грн - заборгованість за пенею. Суд звертає увагу на те, що розрахунок ТОВ «ФК «ЄАПББ» та позовна заява не містить відомостей про порядок, підстави із посиланням на пункт договору, період та ставку нарахування пені. Щодо кредитного договору № 73784121 від 07.09.2024 Судом встановлено між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено Договір позики № 73784121 від 07.09.2024, відповідно до якого [PERSON] отримала кредитні кошти в розмірі 5 000 грн на строк 30 днів зі сплатою процентів з фіксованою ставкою 0,5 % в день, та сплатою комісії за видачу кредиту в розмірі 15,00 % від суми позики, що складає 750 грн (п. 2.1. - 2.4. Договору). Разом з тим, Договір позики у п. 2.4 (2 арк. договору) містить відомості про денну процентну ставку в розмірі 1,0 %, процентну ставку 2,70 % за понадстрокове користування позикою, пеню 2,7 % в день, орієнтовну реальну річну процентну ставку 2 617,16 %, загальну вартість позики - 6 500 грн. Відповідачем у справі договір позики підписано в порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису в формі одноразового ідентифікатора «27066». Відповідно до абз. 1 п. 18 у разі якщо сума позики не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений Договором строк позикодавець має право нарахувати проценти за понадстрокове користування позикою за ставкою, визначеною у п. 2 Договору (2,7 %) за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. Позивачем не надано розрахунку заборгованості за Договором позики № 73784121 від 07.09.2024 із зазначенням періодів та розміру ставки, згідно яких здійснено нарахування процентів та пені. Позивачем не надано доказів продовження строку дії Договору позики. На підтвердження стверджуваної обставини виконання первісним кредитором свої зобов`язань, передбачених п. 1 договору позики № 73784121 від 07.09.2024, щодо передачі позичальнику у власність грошових коштів, позивачем не надано жодного доказу. Відомості про реквізити банківської карти відповідача містяться в заключній частині договору позики - зазначено номер електронного платіжного засобу [PERSON] - 4149-62хх-хххх-0403. Додаток №1 до Договору позики містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, із зазначенням суми кредиту 5 000 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 750 грн, комісії за видачу кредита в розмірі 750 грн, реальну процентну ставку в розмірі 2 617,16 %, загальну вартість кредиту 6 500 грн. Умови, зазначені в паспорті споживчого кредита містять відомості про суму кредиту 5 000 грн, строк дії договору 30 днів, орієнтовану реальну річну процентну ставку 0,5 % в день, 182,50 - відсотки річні, комісію за надання кредиту в розмірі 15 % в сумі 750 грн, загальні витрати за кредитним договором 1 500 грн, загальну вартість кредиту - 6 500 грн, реальну річну процентну ставку 2 617,16 %, пеню 2,7 % в день, та 2,7 % за понадстрокове користування кредитними коштами. Згідно із розрахунком заборгованості від 10.06.2025 за кредитним договором № 73784121 від 07.09.2024, здійсненого первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», нарахування процентів в сумі 25 грн щодня здійснювалось у період з 07.09.2024 до 06.10.2024, та пеня в розмірі 135 грн щодня з 07.10.2024 до 19.12.2024. Сума заборгованості за основною сумою боргу складає 5 000 грн, за процентами - 750 грн, за пенею 9 990 грн, за комісією за видачу кредита - 750 грн. Щодо відступлення права вимоги від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитними договорами № 2121433 від 06.09.2024 та № 73784121 від 07.09.2024 Між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений Договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (з подальшими укладенням додаткових угод до Договору факторингу № 2 від 28.07.2021, № 7 від 13.06.2022, № 45 від 23.12.2025, № 47 від 24.01.2025), відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги і за Договорами позики № 2121433 від 06.09.2024 та № 73784121 від 07.09.2024, що укладені між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] . Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників № 39 від 23.12.2024 за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, та витягу з реєстру боржників № 39 ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримано право вимоги до відповідача у цій справі за кредитним договором № 2121433 від 06.09.2024 на суму 15 450 грн, з них: 5 000 грн - за основною сумою боргу, 4,5 грн - за процентами, 10 000 грн - за пенею, штрафами, 445,50 грн - за комісією за надання позики, Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників № 42 від 24.01.2025 за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, та витягу з реєстру боржників № 42 ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримано право вимоги до відповідача у цій справі за кредитним договором № 73784121 від 07.09.2024 на суму 16 490 грн, з них: 5 000 грн - за основною сумою боргу, 750 грн - за процентами, 9 990 грн - за пенею, 750 грн - за комісією за надання позики. Щодо кредитного договору № 8239312 від 30.08.2024 Між відповідачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» укладено договір про надання споживчого кредиту № 8239312 від 30.08.2024. Зазначений договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «А3613», який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача [NUMBER] . Відповідно до умов договору споживчого кредиту № 8239312 від 30.08.2024 ТОВ "Авентус Україна" [PERSON] надано кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту 17 000 грн на банківський картковий рахунок позичальника № [NUMBER] на строк 360 днів із стандартною процентною ставкою у розмірі 1 % в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору (360 днів), знижена процентна ставка 0,95 % в день застосовується у період застосування зниженої процентної ставки за умов, якщо споживач до 29.09.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою платить кошти у сумі не менше суму першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв?язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки (п.1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2 договору). Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2 333,95 % річних, що складатиме зобов`язання на суму 60 945 грн (п.1.8, 1.9 договору). За цим договором відповідач взяв на себе обов`язок повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору. Відповідачем також було підписано паспорт споживного кредиту. Встановлено, що відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором та не повернув отримані кредитні кошти, не сплатив проценти за користування кредитними коштами у встановлений строк. Розділом 6 кредитного договору передбачено відповідальність сторін. Так, відповідно до п. 6.4-6.4.2 Договору встановлено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф у розмірі 1 350 гривень на четвертий день такого невиконання та/або неналежного виконання; у розмірі 300 гривень починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання. Додатком № 1 до договору надання споживчого кредиту № 8239312 від 30.08.2024 передбачено строк дії кредитного договору впродовж 360 днів, 12 розрахункових періодів по 30 днів, суму кредиту 17 000 грн, 60 945 грн сума процентів за увесь строк користування кредитом, загальну вартість кредиту в 77 945 грн. Паспорт споживчого кредиту містить умови, які відповідають умовам кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту підписано [PERSON] електронним ключем за допомогою одноразового ідентифікатора «ХР1422». Позивачем позовні вимоги в частині стягнення заборгованості не обґрунтовані в позовній заяві наявністю додаткової угоди від 31.08.2024 до договору № 8239312 від 31.08.2024, копію якого долучено до позовної заяви. Так, відповідно до додаткової угоди від 31.08.2024, сторони домовились збільшити розмір кредиту на 7 000 грн, із денною процентною ставкою 1 % на строк 360 днів. Додаткова угода підписана [PERSON] електронним ключем за допомогою одноразового ідентифікатора «С1073». Щодо відступлення права вимоги від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитними договором № 8239312 від 31.08.2024 Між ТОВ «Авентус Україна" та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 24042025 від 24.04.2025. Згідно з п. 1.1 зазначеного договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, суми грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до положень п.1.2 вказаного договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості на є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з умовами договору факторингу № 24042025 від 24.04.2025, акту прийому-передачі реєстру боржників від 24.04.2025, витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 24042025 від 24.04.2025 до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 8239312 розмірі 64 730 грн, в тому числі 24 000 грн заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), 28 730 грн - за процентами, 12 000 - заборгованість за пенею, штрафами. Відповідно до розрахунку заборгованості здійсненого ТОВ «Авентус Україна» зобов`язання [PERSON] за кредитним договором становлять 64 730 грн, в тому числі 24 000 грн заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), 28 730 грн - за процентами, 12 000 - заборгованість за пенею, штрафами. Позивачем не надано доказів на підтвердження обставини виконання первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» відповідно до умов п. 2.1. - надання кредитних коштів на безготівковою формою на банківську карту позичальника - відповідача у цій справі [PERSON] . Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитних договорів, отриманням на їх виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини), на підставі права вимоги, що виникає у позивача внаслідок відступлення права вимоги (договорів факторингу). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1054 ЦК України також передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань (постанова Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 361/2105/16-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжений та діє на даний час. Водночас, відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Згідно з ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Так основним регулятором договірних відносин є Цивільний кодекс України, а не окремі закони, що відповідно до аналізу висновків постанови Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 362/2159/15-ц. За таких обставин суд дійшов висновку, що штрафи, неустойка, пеня та інші платежі, як захід відповідальності на період воєнного стану не нараховуються за такими договорами і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на усі види кредитних (позикових) боргових зобов`язань, як перед юридичними, так і перед фізичними особами та розповсюджується як на відповідальність, визначену статтею 625 ЦК України, так і на інші види відповідальності, визначені відповідними кредитними договорами: штрафи, неустойку, пеню та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 висловила правову позицію у справі № 910/4518/16. Так, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови). Тобто твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Законом України «Про споживче кредитування», прикінцеві та перехідні положення якого встановлюють, що неустойка не застосовується до кредитів, що були укладені до 24.01.2024 (оскільки ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набрав чинності 24.12.2023 + 30 днів), а з 24.01.2024 заборона нарахування відсутня. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування у цій справі є факт укладення кредитних договорів, а також - що є визначальним для виникнення зобов`язання - факт реального надання (передачі) грошових коштів відповідачу. Судом встановлено, що позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, надав копії договорів, підписаних із використанням електронного підпису. Разом з тим, суд наголошує, що факт підписання договору в електронній формі фіксує лише досягнення згоди щодо його умов, проте не є доказом виконання кредитодавцем обов`язку з передачі коштів. Доказами перерахування коштів у безготівковій формі на рахунок позичальника є платіжні інструкції, меморіальні ордери або виписки з банківського рахунку. Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які платіжні документи, які б підтверджували вибуття грошових коштів з рахунків первісних кредиторів та їх зарахування на банківський рахунок (картку) [PERSON] за жодним із трьох зазначених у позові договорів. Дотримуючись принципу диспозитивності, суд зазначає, що позивач, як професійний учасник ринку фінансових послуг, не був обмежений у праві надати такі докази разом із позовною заявою. Крім того, у разі неможливості самостійно надати докази зарахування коштів на рахунок відповідача, наприклад, через банківську таємницю, позивач мав право скористатися правом, передбаченим ст. 84 ЦПК України, та подати до суду заяву про витребування доказів, зокрема, інформації від банківських установ щодо руху коштів по рахунку відповідача. Однак, такого клопотання від позивача до суду не надходило. Суд не може перебирати на себе роль сторони у процесі та з власної ініціативи збирати докази, оскільки це суперечило б принципам змагальності та неупередженості суду. За таких обставин, враховуючи відсутність доказів фактичного отримання відповідачем кредитних коштів, суд дійшов висновку, що правовідносини за вказаними договорами не перейшли у стадію реального виконання з боку кредитора, а отже, у відповідача не виникло обов`язку щодо повернення коштів, які вона не отримувала. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із [PERSON] , а саме не доведено факт надання позичальнику кредитних коштів за вказаними кредитними договорами та утворення заборгованості у нього перед первісними кредиторами, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частини 1, 2 ст. 141 ЦПК України визначають, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судовий збір Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог позивача, витрати понесені позивачем зі сплати судового збору слід покласти на позивача. Витрати пов`язані з розглядом справи Позивачем при зверненні до суду зазначено про витрати пов`язані з розглядом справи - витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів в розмірі 1 514 грн, відповідно до попереднього розрахунку. Так, ст. 133, 140 ЦПК України передбачають, що до судових витрат належать, зокрема, витрати пов`язані з розглядом справи - витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду. Позивачем не надано належного розрахунку таких витрат, у зазначеній справі судом забезпечення доказів не застосовано, докази за місцезнаходженням не досліджувались, на підтвердження обставин витребування доказів представником позивача та понесення витрат підтверджуючих документів суду не надано. Відтак, за недоведеності обставини наявності витрат у позивача, пов`язаних з розглядом справ та, прийняте рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, відсутні підстави для прийняття рішення щодо їх розподілу.

Outcome: dismissed