Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

21 липня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (надалі також позивач, ТОВ «Споживчий Центр») через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд» звернулось до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 17.12.2024-100001370 від 17 грудня 2024 року в розмірі 42006 грн 85 коп. Ухвалою суду від 24 липня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 30). Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року відмовлено відповідачу у задоволенні заяви про передачу справи за підсудністю (а.с. 57). Ухвалою суду від 21 жовтня 2025 року залишено без розгляду відзив [PERSON] на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 80-81). Ухвалою суду від 20 листопада 2025 року продовжено відповідачу [PERSON] процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Також вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів у цивільній справі, відкладено судове засідання у справі № 542/1284/25 (а.с. 133-134). Ухвалою суду від 23 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів. Аргументи учасників справи В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] 17 грудня 2024 року укладено Кредитний договір (оферти) № 17.12.2024-100001370, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 15000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 17 грудня 2024 року, строком на 140 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 1 % за 1 день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, та денною процентною ставкою загальними витратами за споживчим кредитом за кожен день користування кредитом у розмірі 0,82%, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Вказаний договір також передбачав нарахування комісії, пов`язаної з наданням Кредиту 15 % від суми Кредиту, що дорівнює 2250 грн 00 коп. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. ТОВ «Споживчий Центр» зазначено, що відповідачем було здійснено часткову сплату по кредитному договору на загальну суму 3730 грн 98 коп. На даний час [PERSON] у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 42006 грн 85 коп., чим порушені права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». З огляду на викладене, позивач звернувся до суду та просив стягнути вказану заборгованість. 16 жовтня 2025 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву (а.с. 61-76), який був залишений судом без розгляду (а.с. 80-81). В подальшому, 23 жовтня 2025 року до суду відповідачем надіслано клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позов та відзив з додатками по справі № 542/1284/25 (а.с. 83-102). За змістом відзиву на позов [PERSON] просила: визнати вимоги позивача частково лише в межах залишку тіла кредиту 11757 грн 06 коп.; визнати несправедливими та нікчемними умови договору щодо 1% на день, 150 грн/день, неустойки 15%, комісії; зменшити розмір заборгованості до фактичного залишку тіла кредиту; витребувати у позивача документи, зокрема, оригінал договору з усіма додатками, журнал нарахувань, банківські виписки, SMS-логи підпису, копії звернень і реєстр комунікацій з клієнтом, документи, що підтверджують перевірку платоспроможності. Також просила стягнути з позивача 43000 грн моральної шкоди та покласти на нього судові витрати. Крім цього, врахувати гуманні, медичні та соціальні обставини справи, а також свідоме затягування кредитором розгляду, спрямоване на штучне збільшення боргу. В обґрунтування своїх вимог відповідач підтвердила, що між нею та ТОВ «Споживчий центр» було укладено кредитний договір № 17.12.2024-100001370 від 17 грудня 2024 року на суму 15000 грн. Зазначила, що на момент пред`явлення позову позивач вимагає сплатити суму у розмірі 42006 грн 85 грн, яка складається із тіла, відсотків, неустойки та комісії, але фактично нею вже було сплачено 3230 грн 98 коп., а тому відповідач вважає, що залишок основного боргу складає 11757 грн 06 коп., який вона погоджується сплатити. Вказала, що кредит було взято у зв`язку із необхідністю термінового лікування її чоловіка, про що вона неодноразово повідомляла операторів кредитора, надсилала їм фото та медичні документи, просила тимчасово призупини нарахування штрафів та відсотків, однак позивач не відреагував, що свідчить про повну відсутність гуманності з його боку. Зазначила, що регулярно здійснювала платежі, останній із яких був на суму 3230 грн 98 коп., що не ухиляється від сплати. Відповідач вказала, що позивач мав перевірити її платоспроможність, оскільки на момент видачі кредиту вона вже мала заборгованості, а також не мала офіційного чи будь-якого іншого доходу. Отже вважала, що позивач порушив вимоги статей 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», а саме: не оцінив фінансовий стан клієнта перед видачою коштів та свідомо видав кредит неплатоспроможній особі. Зазначила, що не мала можливості належно ознайомитись із умовами договору, які є незрозумілими для простого клієнта та мають багато тексту. Вказала, що договір, підписаний у електронному кабінеті, та той, що надсилали на пошту, порівняти не можливо. [PERSON] вважала умови договору незаконними та несправедливими, зазначивши, що дії кредитора привели її до моральних страждань. Також відповідач наголошувала на стягненні подвійних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, що суперечить принципу співмірності. Зазначила, що у паспорті вказано розмір комісії 15% (2250 грн), проте у договорі не вказано, за яку саме послугу така комісія стягується. Крім того, вказала, що графік платежів не відповідає фактичним нарахуванням у довідці і такі розбіжності, на думку відповідача, свідчать про порушення обов`язку повідомити споживача про повну вартість кредиту. Відповідач зазначала, що жодне її звернення не було розглянуто, що вказує на порушення кредитором норм законодавства. Наголошувала на тому, що кредитором здійснювались маніпулятивні дії під час оформлення кредиту. Зазначала, що кожного разу з нею спілкувались різні оператори, а її звернення не фіксувались, що також свідчить про порушення правил внутрішнього документообігу та норм законодавства. [PERSON] вказала, що позивачем застосовано надмірно високі процентні ставки, комісії та приховані платежі. 11 листопада 2025 року до суду від ТОВ «Споживчий Центр» надійшла відповідь на відзив, за змістом якої представник позивача зазначив наступне (а.с. 107-111). Посилаючись на норми Закону України «Про споживче кредитування», які, на думку представника позивача, повністю спростовують доводи відповідача щодо незаконності розміру процентної ставки, представник позивача зазначив, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Як передбачено розділом ІV «Прикінцевих та перехідних положень «Закону України «Про споживче кредитування», який набув чинності 24 грудня 2023 року, тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %, Отже, денна процентна ставка у розмірі 1% є застосованою та законною, оскільки кредитний договір № 17.12.2024-100001370 був укладений 17 грудня 2024 року. Представником позивача зазначено, що відповідач заперечує вірність розрахунку спірної заборгованості, проте всупереч позиції Верховного Суду, котра міститься у постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року по справі №367/4970/13-ц, провадження №61-19992св18, власного розрахунку ним до суду не було надано. Крім того, відповідачем були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата заборгованості, зокрема: 30.12.2024 в сумі 3 230 грн 98 грн, 23.01.2025 в сумі 300 грн 00 коп., 26.01.2025 в сумі 200 грн 00 коп., яка була врахована при формуванні довідки про заборгованість та суми позовної вимоги, тобто позивачем було враховано факт оплати та змінено суму заборгованості. Вказано, що відповідно до частини 1 статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. На підтвердження черговості погашення заборгованості позивачем до матеріалів справи додано картку субконто з детальним розрахунком заборгованості, яку позивач вважає належним та допустимим доказом. Також зазначено, що будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляла, а оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема, надання кредитів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Представником позивача вказано, що комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу. Враховуючи, що ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданою. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «Швидко Гроші»), уникнувши додаткових витрат. З посиланням на висновок Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 (провадження 14-53цс21) зазначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Зазначено, що своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. За відсутності доказів оскарження відповідачем умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача. Представником позивача зазначено, що неустойка за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню, з огляду на таке. Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. На підставі змін, за договорами, укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений 17.12.2024 року, тобто після набуття чинності змін до ЗУ "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. 18 грудня 2025 року від [PERSON] надійшли заперечення (а.с. 122-125), в яких вона просила стягнути з неї лише залишок тіла кредиту в розмірі 11757 грн 06 коп., відмовити у стягненні інших сум, стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 50000 грн 00 коп. та визнати надані позивачем документи неналежними та недопустимими доказами, витребувати докази. Наголосила на тому, що позивачем не надано жодного документу, про які вона зазначала у відзиві на позовну заяву. Вказала, що позивач надсилає кореспонденцію на її зареєстровану адресу проживання, хоча в договорі зазначена її фактична адреса проживання. В таких запереченнях повторно зазначені аргументи відповідачки, що є аналогічними тим, які зазначені у відзиві на позовну заяву від 23 жовтня 2025 року. 28 листопада 2025 року від [PERSON] надійшли пояснення (а.с. 136-143), в яких вона просила визнати вимоги позивача частково лише в межах залишку тіла кредиту 11757 грн 06 коп., визнати умови договору несправедливими та нікчемними про 1% на день, 150 грн/день неустойки, 15% комісії, зменшити розмір заборгованості до фактичного залишку тіла кредиту, виключивши незаконні нарахування, судові витрати покласти на позивача, врахувати гуманні, медичні та соціальні обставини справи, а також свідоме затягування кредитором розгляду, спрямоване на штучне збільшення боргу, виключити комісію 1119 грн та необґрунтовані проценти, врахувати її оплату 3127 грн. У наданих пояснення відповідач посилалась на обставини, що є аналогічними тим, які зазначені у відзиві на позовну заяву від 23 жовтня 2025 року та у запереченнях від 18 листопада 2025 року (а.с. 122-125). В подальшому, 12 грудня 2025 року від [PERSON] надійшли додаткові пояснення (а.с. 163-164), в яких вона просила долучити до матеріалів справи докази належного виконання нею зобов`язань, зокрема: копію квитанції iPay.ua № 943013563 від 08.12.2025 на суму 11941 грн 80 коп., із яких 11900 грн 00 коп. до сплати, та 41 грн 80 коп. комісія (а.с. 167), скріншот/роздруківку з її особистого кабінету на сайті ТОВ «ШвидкоГроші» із зазначенням про платіж в сумі 3230 грн 98 коп., здійснений 30 грудня 2024 року. (а.с. 166). З огляду на оплату зазначених сум, відповідач просила визнати тіло кредиту в сумі 15000 грн 00 коп. повністю погашеним, а зобов`язання за кредитним договором в цій частині припиненим. Крім цього, просила закрити провадження у справі в частині стягнення тіла кредиту, як такого, що фактично виконане боржником, а врешті позовних вимог - відмовити, оскільки вони є неспіввісними, необґрунтованими та порушують права споживача. 22 грудня 2025 року від ТОВ «Споживчий Центр» надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 172), за змістом якої представник позивача просив стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором в розмірі 30106 грн 85 коп., зокрема: 3088 грн 04 коп. тіло кредиту, 18399 грн 79 коп. відсотки, 1119 грн 02 коп. комісія, 7500 грн 00 коп. неустойка. Позивач у судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечив, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 170). У прохальній частині позовної заяви (а.с. 5-зі звороту) та прохальній частині відповіді на відзив (а.с. 111) позивач просив здійснювати розгляд справи без участі представника ТОВ «Споживчий центр». Відповідач у судове засідання, призначене на 23 грудня 2025 року, не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 171), клопотань про відкладення судового засідання не надсилала, про причини неявки [PERSON] не повідомила. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 17 грудня 2024 року [PERSON] звернулась із заявкою до позичальника ТОВ «Споживчий Центр» на отримання кредиту в сумі 15000 грн строком на 140 днів, дата повернення кредиту 05 травня 2025 року (а.с. 20-23). 17 грудня 2024 року [PERSON] підписала Пропозицію про укладення Кредитного договору (оферта) (кредитної лінії), в якій визначені дата надання кредиту, сума кредиту, дата повернення, проценти, що відповідають встановленим у Заявці, також визначені умови надання та повернення кредиту, права та обов`язки сторін (а.с. 17-20). Відповідно до умов Кредитного договору № 17.12.2024-100001370 [PERSON] 17 грудня 2024 року надано кредит у розмірі 15000 грн строком на 140 днів до 05 травня 2025 року із фіксованою процентною ставкою у розмірі 1% за 1 день користування Кредитом, та з денною процентною ставкою - загальними витратами за споживчим кредитом за кожен день користування кредитом у розмірі 0,82%, які застосовуються протягом всього строку, на який надається кредит. Згідно з пунктом 3.1. пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) № 17.12.2024-100001370 від 17 грудня 2024 року, за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію. Відповідно до пункту 3.2. пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) № № 17.12.2024-100001370 від 17 грудня 2024 року, Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з пунктом 4.1. пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії)№ 17.12.2024-100001370 від 17 грудня 2024 року, Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-43хх-хххх-9023. Відповідно до пункту 4.3. пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) № 17.12.2024-100001370 від 17 грудня 2024 року, днем надання Кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця, а днем погашення Кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу Кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок Кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитодавця. Згідно з пунктом 6.1. пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) № 17.12.2024-100001370 від 17 грудня 2024 року, Позичальник зобов`язався використати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України, і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата Процентів, Комісії - у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойки, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Відповідно до пункту 9.1. пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) № 17.12.2024-100001370 від 17 грудня 2024 року, у разі несплати Кредиту та/або Процентів та/або Комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню Кредиту та/або Процентів та/або Комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених Договором. У разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленої суми Кредиту та/або несплати нарахованих Процентів та/або Комісії до Позичальника може бути застосована неустойка згідно п. 7.6. кредитного договору. Також Позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до статі 625 Цивільного кодексу України на вимогу Кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми (база розрахунку) у розмірі, встановленому у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Пунктом 7 заявки кредитного договору (кредитної лінії) № 17.12.2024-100001370 від 17 грудня 2024 року передбачено, що комісія, пов`язана з наданням Кредиту 15% від суми Кредиту та дорівнює 2250 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Згідно із пунктом 15 заявки кредитного договору (кредитної лінії) № 17.12.2024-100001370 від 17 грудня 2024 року передбачено, що неустойка дорівнює 150 грн 00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Вказаний договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору надання грошових коштів у позику, що акцептована відповідачем 17 грудня 2024 року шляхом підписання електронним підписом. Встановлено, що факт отримання коштів [PERSON] підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. № 154-1607 від 16 липня 2025 року, відповідно до якого вбачається, що 17.12.2024 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 15000 грн 00 коп. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 598088907 (а.с. 16). Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості, яка подана разом із позовною заявою, вбачається, що заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором складає 14988 грн 04 коп. основний борг, 18399 грн 79 коп. проценти, 1119 грн 02 коп. комісія, 7500 грн 00 коп. неустойка. Всього: 42006 грн 85 коп. Вказано, що проценти по кредиту нараховані за період з 17 грудня 2024 року по 05 травня 2025 року (а.с. 13). ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання відповідно до кредитного договору № 17.12.2024-100001370 від 17 грудня 2024 року виконало в повному обсязі. Поряд із цим, суд зазначає, що позивач 22 грудня 2025 року зменшив позовні вимоги, надавши новий розрахунок, відповідно до якого сума заборгованості складає 30106 грн 85 коп., зокрема: 3088 грн 04 коп. тіло кредиту, 18399 грн 79 коп. відсотки, 1119 грн 02 коп. комісія, 7500 грн 00 коп. неустойка (а.с. 178-184). Проаналізувавши вказані документи, суд встановив, що кредитор свої зобов`язання відповідно до кредитного договору № 17.12.2024-100001370 від 17 грудня 2024 року, виконав у повному обсязі.В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим має непогашену заборгованість по кредиту. З огляду на викладене, позивач просив стягнути із [PERSON] суму вказаної заборгованості, у зв`язку з чим звернувся до суду в цим позовом (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог). Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону№ 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з частинами 1, 2 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Висновки щодо правозастосування Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] 17 грудня 2024 року укладено кредитний догорів (оферта) № 17.12.2024-100001370, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 15000 грн 00 коп., строком на 140 днів, із 17 грудня 2024 року по 05 травня 2025 року. Як вбачається зі змісту кредитного договору, шляхом накладення електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором відповідач прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про перерахування суми кредиту, грошові кошти у сумі 15000 грн 00 коп. за договором перераховані на картковий рахунок відповідача (а.с. 16). Суд зазначає, що у всіх поданих до суду заявах по суті, відповідач не спростовувала факту укладення вказаного кредитного договору та факт отримання кредитних коштів в сумі 15000 грн. З матеріалів справи встановлено, що відповідач в повному обсязі не виконала належним чином умови договору щодо повернення отриманої суми кредиту за кредитним договором № 17.12.2024-100001370 від 17 грудня 2024 року, не сплатила заборгованість за процентами в сумі 18399 грн 79 коп. та комісію за надання кредиту в сумі в сумі 1119 грн 02 коп. Судом встановлено, що відповідачем, здійснена часткова оплата заборгованості за договором № 17.12.2024-100001370 від 17 грудня 2024 року, зокрема, як вбачається з картки субконто контрагента [PERSON] за договором № 17.12.2024-100001370, боржником сплачено 30.12.2024 - 3 230 грн 98 грн, з яких 2100 грн зараховано на рахунок 373 (на погашення процентів) та 1130 грн 98 коп. на рахунок 376 (на погашення комісії). Також, боржником сплачено 23.01.2025 заборгованість в сумі 300 грн 00 коп., з яких 288 грн 04 коп. зараховано на рахунок 373 (на погашення процентів) та 11 грн 96 коп. на рахунок 3771 (на погашення тіла кредиту). Крім цього, 26.01.2025 боржником сплачена заборгованість в сумі 200 грн 00 коп., яка була зарахована на рахунок 373 (на погашення процентів). З дослідженої картки субконто контрагента [PERSON] за договором № 17.12.2024-100001370 вбачається, що зазначені суми були враховані при формуванні довідки про заборгованість та суми позовної вимоги, тобто позивачем було враховано факт оплати та змінено суму заборгованості. З огляду на це, суд зазначає, що позивач правомірно та з урахуваннями приписів статті 534 ЦК України розподілив сплачені [PERSON] кошти на погашення заборгованості. І враховуючи таке розподілення отриманих коштів на погашення заборгованості позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення з відповідача 14988 грн 04 коп. основного боргу, 18399 грн 79 коп. процентів, 1119 грн 02 коп. комісії, 7500 грн 00 коп. неустойки. Поряд з цим, під час розгляду справи відповідачем сплачено в погашення наявної заборгованості за кредитним договором 11900 грн, що підтверджується квитанцією про сплату № 943013563 від 08.12.2025 (а.с. 167). Вказану обставину також підтвердив й позивач, подавши до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, за змістом якої представник позивача просив стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором в розмірі 30106 грн 85 коп., зокрема: 3088 грн 04 коп. тіло кредиту, 18399 грн 79 коп. відсотки, 1119 грн 02 коп. комісія, 7500 грн 00 коп. неустойка (а.с. 172). Отже, позивач зменшив суму заборгованості на 11900 грн, врахувавши оплату відповідача в погашення боргу по тілу кредиту. З огляду на викладене, станом на дату розгляду справи, сума заявлений позовних вимог складає: 30106 грн 85 коп., зокрема: 3088 грн 04 коп. тіло кредиту, 18399 грн 79 коп. відсотки, 1119 грн 02 коп. комісія, 7500 грн 00 коп. неустойка (а.с. 172). Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач не виконала у повному обсязі умови кредитного договору та не сплатила визначені договором усі платежі і підстав для закриття провадження, про які [PERSON] зазначає у додаткових поясненнях, що надійшли до суду 12 грудня 2025 року, не має. Оцінюючи інші аргументи відповідача, наведені у заявах по суті, щодо відсутності підстав для задоволення позову суд зазначає наступне. Щодо твердження відповідачки про те, що позивач мав перевірити її платоспроможність, оскільки на момент видачі кредиту вона вже мала заборгованості, а також не мала офіційного чи будь якого іншого доходу, суд акцентує на його неспроможності, оскільки законодавством не передбачено обов`язку кредитора здійснювати перевірки контрагента відносно обставин його платоспроможності. Відносно аргументів відповідачки про те, що вона не мала можливості належно ознайомитись із умовами договору, суд зазначає, що відповідачка звернулась із заявкою до позичальника ТОВ «Споживчий Центр» на отримання кредиту в сумі 15000 грн, яку електронним цифровим підписом підписала, аналогічно відповідачка підписала Пропозицію про укладення Кредитного договору (оферта) (кредитної лінії), в якій визначені дата надання кредиту, сума кредиту кредитування, дата повернення, проценти, що відповідають встановленим у Заявці, також визначені умови надання та повернення кредиту, права та обов`язки сторін. Щодо твердження відповідачки про те, що у паспорті вказано розмір комісії 15% (2250 грн), проте у договорі не вказано за яку саме послугу така комісія стягується, суд зазначає, що пунктом 7 заявки кредитного договору (кредитної лінії) № 17.12.2024-100001370 від 17 грудня 2024 року передбачено, що комісія, пов`язана з наданням Кредиту, 15% від суми Кредиту та дорівнює 2250 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Отже, у підписаній відповідачем заявці чітко зазначено, що комісія пов`язана із наданням послуги. Як пояснено позивачем, така послуга передбачає перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу. Враховуючи, що ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданою. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «Швидко Гроші»), уникнувши додаткових витрат. Відносно аргументів відповідачки про незаконні умови договору, подвійні санкції, високу процентну ставку та приховані платежі, то вказані твердження не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час розгляду справи. Судом встановлено, що позивачем нараховувалась процентна ставка у розмірі 1 % за день користування кредитними коштами, комісія 2250 грн, та неустойка, як передбачено умовами договору. Суд вважає, що процентна ставка у розмірі 1 % - є такою, що відповідає нормам чинного законодавства. Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Як передбачено розділом ІV «Прикінцевих та перехідних положень «Закону України «Про споживче кредитування», який набув чинності 24 грудня 2023 року, тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %, Отже, денна процентна ставка у розмірі 1% є застосованою та законною, оскільки кредитний договір № 17.12.2024-100001370 був укладений 17 грудня 2024 року. Поряд з цим, щодо позовних вимог про стягнення неустойки у розмірі 7500 грн 00 коп., суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд зазначає, що відповідні положення процитованої норми стосуються звільнення від обов`язків сплачувати на користь кредитодавця неустойку, штраф, пеню та інших платежів за прострочення виконання договору у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. З огляду на викладене, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, позовна вимога про стягнення неустойки в сумі 7500 грн 00 коп., задоволенню не підлягає, оскільки така неустойка нарахована у період дії воєнного стану. Вимога відповідача про необхідність врахування гуманних, медичних та соціальних обставин справи, не спростовую обов`язку боржника виконати взяте на себе зобов`язання. Аргументи відповідача про те, що позивач не розглянув її звернення, виходять за межі предмета спору. Більше того, з матеріалах справи відсутні, такі звернення, їх копії чи примірники, з огляду на що суд позбавлений можливості надати оцінку їх змісту. Маніпулятивна та агресивна поведінка кредитора також відповідачем не доведена. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення з позивача моральної шкоди в сумі 45000 грн, заявленої у відповіді на позовну заяву (запереченнях) (а.с. 143), суд зазначає, що така вимога не може бути судом оцінена, оскільки не є позовною вимогою в розумінні цивільного процесуального законодавства, так як не заявлена відповідачем в процедурі зустрічного позову або окремої позовної заяви. Отже, вимога відповідача про стягнення моральної шкоди розгляду не підлягає. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 та статті 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Складаючи повний текст даного рішення суду за наслідками розгляду по суті спору сторін, та наводячи у ньому мотивовану оцінку аргументів сторін, заявлених як підстави для задоволення та відмови у задоволенні позову, суд відповідно до норм частини 4 статті 10 ЦПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» враховує практику Європейського суду з прав людини як джерело права, відповідно до якої Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово посилався на те, що згідно зі статтею 6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, статтю 6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. (Салов проти України, рішення від 06 вересня 2005 року, заява №65518/01, п.89). З огляду на викладене, враховуючи наявність у [PERSON] непогашеної заборгованості за кредитним договором, з урахуванням зменшення позовних вимог, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивача, а саме: стягнути заборгованість за договором № 17.12.2024-100001370 від 17 грудня 2024 року, що складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 3088 грн 04 коп., заборгованості за відсотками у сумі 18399 грн 79 коп. та заборгованості за комісією у сумі 1119 грн 02 коп., всього 22606 грн 85 коп., оскільки зазначені суми підтверджені наданим позивачем розрахунком й відповідачем не спростовані. У вимозі про стягнення неустойки в сумі 7500 грн необхідно відмовити. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп. Із відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 75,09 % з розрахунку: 22606 грн 85 коп. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 30106 грн 85 коп. (сума заявлених позовних вимог) = 75,09 % (відсоток задоволених позовних вимог). Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 1818 грн 98 коп. із розрахунку: 2422 грн 40 коп. (сума сплаченого судового збору) х 71,77 % (відсоток задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial