Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ), та [PERSON] (останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] ), якою просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів на його користь борг за розпискою в сумі 56000 гривень та 2000 доларів США та 3% річних у розмірі 253 гривні 15 копійок та 9 доларів США 04 центи. Разом з цим також просить стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати. Ухвалою від 28 жовтня 2025 року провадження у справі було відкрито. Справу вирішено розглянути за правилами спрощеного позовного провадження, а перше судове засідання призначено на 28 листопада 2025 року об 11 годині. Останній раз суд призначив судове засідання на 23 грудня 2025 року о 13 годині 30 хвилин. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Позивач просив розглянути справу без його участі, свої вимоги підтримав. У випадку неявки відповідача, не заперечували проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Аргументи учасників спору. Позиція позивача полягала в тому, що 20 червня 2025 року до нього звернулася [PERSON] з проханням дати у борг кошти у розмірі 2000 доларів США та 56 тисяч гривень. На підтвердження отримання відповідачем цих грошових коштів, була складена письмова розписка від 20 червня 2025 року, в якій були зазначені умови повернення грошових коштів. Але відповідач зобов`язання з повернення позики, не зважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови повернення грошових коштів, не виконала. І оскільки на його звернення з проханням повернути позику, відповідач не реагувала, він звернувся до суду за захистом своїх порушених прав щодо повернення грошових коштів, з урахуванням 3% річних. Разом з цим, оскільки відповідачка перебуває у зареєстрованому шлюбі други відповідач має солідарний обов`язок щодо сплати заявленого боргу. Відповідачі правом на подачу відзиву на позов не скористались, і будь-які докази суду не надали; були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилися без повідомлення причин; позивач та його представник не заперечують проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Щодо заочного розгляду справи. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Оцінка суду щодо фактів. 20 червня 2025 року [PERSON] , склала письмову розписку, в якій зазначила, що вона позичила у [PERSON] , 2000 доларів США та 56000 гривень, які зобов`язується повернути в термін до 26 червня 2025 року (а.с.18). У зв`язку із неповерненням [PERSON] грошових коштів у вказаний в розписці строк, позивач подав до неї позов, яким просить стягнути з неї борг у розмірі 56000 гривень та 2000 доларів США та 3% річних у розмірі 253 гривні 15 копійок та 9 доларів США 04 центи. (а.с.2-17). Оцінка суду правовідносин учасників спору. Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини, в яких позивач виступає позикодавцем, а відповідач позичальником, та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобов`язанні, на повернення йому відповідачем, як боржником у цьому зобов`язанні, отриманої позики. Оцінка суду щодо права. Права і обов`язки громадянина визначаються виключно законами України (пункт 1 частини 1 статті 92 Конституції України). Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 Цивільного Кодексу України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статті 1046 Цивільного Кодексу України за договором про надання позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З огляду на фактичні дані, які містяться у розписці від 20 червня 2025 року сторони уклали договір позики, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 2000 доларів США та 56 000 гривень, а відповідач взяв на себе зобов`язання їх повернути шляхом повернення суми позики у строк до 26 червня 2025 року (а.с.18). Факт належного виконання позикодавцем [PERSON] свого зобов`язання з передачі позики [PERSON] , підтверджується розпискою (а.с.18), яка також свідчить і про те, що позику отримала саме [PERSON] . Виходячи з положень частин перших статей 526, 529 та 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Поряд з цим, згідно з частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Сторони договору встановили, що [PERSON] , зобов`язується повернути суму позики шляхом сплати суми позики саме у розмірі 2000 доларів США та 56000 гривень і у строк до 26 червня 2025 року (а.с.18). Отже, позивач та відповідач, встановили порядок і строк виконання зобов`язання з повернення позики. Суд вважає, що встановлений сторонами договору зміст зобов`язання та умови його виконання повністю узгоджуються з положеннями статті 1046, частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо повернення грошей саме у валюті США. Оскільки за вказаними положеннями, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Також суд враховує, що в силу положень статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, однак сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Що в свою чергу узгоджується із положеннями статті 533 ЦК України за якими, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, але якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Разом з цим, суд враховує і застосовує правовий висновок Великої палати Верховного Суду, наданий ним у постанові від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц. Зокрема у тій частині, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право увалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини 1 статті 1046 ЦК України, а також частини 1 статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до положень частини першої статті 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання). В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позичальник належно виконала взяте на себе зобов`язання по поверненню суми позики позикодавцю у розмірі 2000 доларів США та 56000 гривень (а.с.1-114). Тож зважаючи на встановлені обставини, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов`язання на підставі договору позики, по її поверненню, а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення йому відповідачем, як боржником, суми позики у розмірі 2000 доларів США та 56 000 гривень. І оскільки відповідачами не спростовано доводи позивача про перебування відповідачки з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2021 року, та презумпції використання грошових коштів позики в інтересах сім`ї, суд погоджується із аргументами позивача про те, що борг узятий під час перебування відповідачів у шлюбі є солідарним зобов`язанням обох відповідачів, на підставі ч.1 ст.36 Сімейного кодексу України, з урахуванням ч.4 ст.65 та ч.3 ст.61 цього ж кодексу. Висновок суду по суті позову. Тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення з них заборгованості за договором позики в розмірі 2000 доларів США та 56 000 гривень, підлягають задоволенню повністю. Щодо стягнення 3% річних Відповідно до п. 18 до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У зв`язку із чим, вимоги про стягнення з відповідачів 3% річних у розмірі 253 гривні 15 копійок та 09 доларів і 04 центи США, задоволенню не підлягають. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Оцінка суду щодо судового збору. В силу положень частини 1 статті 133 і пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу) покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З огляду на це та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а сплачений позивачем судовий збір документально підтверджений і складає 1998 гривень 98 копійок (а.с.72,75), він підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1989 гривень 98 копійок. А у стягненні судового збору і більшому розмірі слід відмовити. Оцінка суду щодо витрат на правничу допомогу. З огляду на положення частини 2 статті 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Разом з цим, ч.4 та ч.5 ст.137 ЦПК України передбачають, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат, вказував представник, складає 50000 гривень. На підтвердження чого надав суду: договір (а.с.32-33),заявку на надання юридичних послуг (а.с.35), які підписані і позивачем і адвокатом. Відповідно до яких, вказана сума складається з винагороди за надані послуги «гонорар успіху» в розмірі 50 000 гривень. Однак оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача у розмірі 49775 гривень. У стягненні витрат на правову допомогу у більшому розмірі слід відмовити. Отже,

Outcome: partial