Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

03 жовтня 2025 року [PERSON] через свого представника звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до Татарбунарської міської ради, в якому просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказував на те, що 06 липня 2016 року [PERSON] на випадок своєї смерті залишив заповіт на його ім`я, посвідчений секретарем Надеждівської сільської ради Арцизького району Одеської області Павалукою С.В. та зареєстрований в реєстрі за №24. За змістом заповіту [PERSON] заповів позивачу земельну ділянку площею 3,79 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовану на території Струмківської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області в масиві № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] . Вказана земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД №036079 від 16.02.2004 року. [INFO] [PERSON] помер, однак, про наявність заповіту, як і про смерть спадкодавця, [PERSON] стало відомо тільки 21 жовтня 2024 року, оскільки з 2010 року він не перебував а ні за місцезнаходженням спадкового майна, а ні за місцем проживання спадкодавця. 29 жовтня 2024 року позивач звернувся приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за заповітом, однак, отримав відмову у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач вказав, що не був родичем спадкодавця та після переїзду у 2010 році з с.Спаського Білгород-Дністровського району Одеської області до постійного місця проживання та роботи в м.Києві, не мав з ним та його родичами жодного спілкування, тому позивач не знав а ні про наявність заповіту на його ім`я, а ні про смерть спадкодавця. Жодних дій для його повідомлення як спадкоємця про відкриття спадщини шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі ні нотаріусом, ні посадовою особою місцевого самоврядування, уповноваженою на вчинення нотаріальних дій, не здійснювалося. Посилаючись на поважність причин пропуску ним строку для прийняття спадщини, позивач просив визначити йому додатковий строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом померлого [INFO] [PERSON] , зареєстрованим в реєстрі за №24, тривалістю у три місці з дня набрання законної сили судовим рішенням. 03 жовтня 2025 року у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Дем`янову О.А. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської від 07 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Папуша А.О. у судове засідання не з`явилася. 30 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» подала суду заву, в якій просила справу розглядати без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, додаткових пояснень не має. Представник відповідача Татарбунарської міської ради адвокат Логінов О.Г. у судове засідання не з`явився, через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" подав заву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову у повному обсязі не заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 12ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77,81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [INFO] в смт Овідіополь Овідіопольського району Одеської області у віці 65 років помер [PERSON] , [INFO] , про що Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зроблено актовий запис №528. 21 вересня 2023 року Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повторно видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). За життя [PERSON] зробив заповідальне розпорядження, яким земельну ділянку (пай) площею 3,79 га, яка розташована на території Струмківської сільської ради в масиві № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] (державний акт на право власності на землю ІV-ОД №036079), виданий йому на підставі розпорядження Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області №299/А-2002 від 16.08.2002 року, заповів [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчений 06 липня 2016 року секретарем Надеждівської сільської ради Арцизького району Одеської області Павалукою С.В. та зареєстровано в реєстрі за №24 (а.с.12). 22 жовтня 2024 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Голубенка О.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті померлого [INFO] [PERSON] (а.с.10). 03 вересня 2025 року приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулаков П.В. виніс постанову, якою відмовив [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 3,7864 га, що розташована на території Струмківської сільської ради, Білгород-Дністровського району Одеської області, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі п. 1 ч.1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» (а.с.9). Як вбачається з наказу №145/к від 31.03.2014 року, [PERSON] з 01.04.2014 року призначено на посаду виконавчого директора ПрАТ «Столичний завод шампанських вин», яке розташоване за адресою: м.Київ, вул. Сирецька, буд.27-В (а.с.23). 07 лютого 2014 року [PERSON] уклав з [PERSON] . Договір оренди квартири (житлового приміщення), предметом якого стала передача у строкове платне користування житлового приміщення (квартири), розташованої за адресою: [ADDRESS] . Строк оренди приміщення, що орендується складає 12 місяців (а.с.21-22). 07 лютого 2015 року, 07 лютого 2017 року, 17 березня 2021 року, 17 березня 2023 року, 17 березня 2024 року та 17 березня 2025 року вказаний договір оренди квартири неодноразово продовжувався шляхом укладання Додаткових угод до Договору оренди квартири від 07.02.2014 року (а.с.18,19,20). Зазначені матеріали підтверджують, що [PERSON] , починаючи з 2014 року постійно проживав та працював у м.Києві, тобто постійно перебував на значній віддаленості від місця проживання спадкодавця та місця знаходження спадкового майна. Із матеріалів Спадкової справи, наданої приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим П.В. на виконання ухвали Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 листопада 2025 року, вбачається, що 22.10.2024 року приватним нотаріусом Голубенко О.М. до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів внесено запис про надходження заяви серії та номер бланка НТО 647689 (а.с.51). Згідно з Витягом зі Спадкового реєстру №78937205, 29 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. зареєстровано Спадкову справу до майна померлого [INFO] [PERSON] під №304/2024 із номером у Спадковому реєстрі №73206925 (а.с.56). Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №78937056 від 29.10.2025 року підтверджується, що 06.07.2016 року Надеждівською сільською радою Арцизького району Одеської області посвідчено заповіт №24 [PERSON] , [INFO] , який у Спадковому реєстрі зареєстрований під №60330094 (а.с.55). Також, матеріали Спадкової справи містять повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть [PERSON] , №00047710637 від 29 жовтня 2024 року (а.с.58). Згідно з довідкою №130, виданою 16 червня 2025 року Татарбунарською міською радою, [PERSON] , який помер [INFO] , з 2006 року на території с.Струмок не проживав, тому ніяка інформація про нього невідома (а.с.53). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №78937049 від 29.10.2025 року слідує, що свідоцтва про право на спадщину до майна [PERSON] , померлого [INFO] , не видавалися (а.с.54). За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Статтями 1216-1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Згідно з ч.ч.1,3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті та воно виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.1 ст. 1272 УЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, а також дослідженої у судовому засіданні Спадкової справи, інших спадкоємців до майна померлого [PERSON] немає. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно з ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до Постанови ВП ВС від 26.06.2024 року у справі № 686/5757/23, «з урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. За змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17 зроблено висновок,що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини,суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В постанові Верховного суду від 11.11.2020 року у справі № 750/262/20 викладено наступну правову позицію: «поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо». В цій же постанові Верховним судом зазначено, що саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Проте, згідно правової позиції, що викладена в постанові від 06.09.2017 року по справі № 315/765/14-ц необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач з 2010 року постійно проживає у місті Києві, де мав орендоване житло та працював на посаді виконавчого директора ПрАТ «Столичний Завод Шампанських Вин». Таким чином, позивач постійно проживав в м. Київ з 2010 року, зі спадкодавцем не перебував у родинних відносинах, не мав з ним та його родичами жодного спілкування, тому не знав, та не міг знати про те, коли спадкодавець помер. Також, йому не було відомо про наявність заповіту, вчиненого на його ім`я [PERSON] . Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок № 296/5), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, статусу території, яка є місцем відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (пункт 3.2 глави 10 розділу II Порядку № 296/5). Пунктом 3.14 глави 10 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкодавця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. При цьому, жодних дій для його повідомлення як спадкоємця про відкриття спадщини шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі ні нотаріусом, ні посадовою особою місцевого самоврядування, уповноваженою на вчинення нотаріальних дій, не здійснювалося. Тому позивач звернувся із відповідною заявою про прийняття спадщини лише 29.10.2024 року та Спадкова справа до майна спадкодавця [PERSON] була заведена саме за його заявою. В постанові від 22.12.2021 року Верховним Судом зроблено наступний висновок: «Оскільки позивач не знав про заповіт, а нотаріус про заповіт не повідомив, то суд першої інстанції правильно вказав на те, що нотаріус на порушення Закону України «Про нотаріат», пункту 2.2 глави 9, пунктів 2.2 і 3.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 не вчинив дій для розшуку спадкоємця, зокрема й засобами публічного оголошення або повідомлення у пресі, якщо йому не було відомо місце проживання місце проживання або місце роботи спадкоємця». Отже, необізнаність спадкоємця про заповіт є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, що зазначено у ч.3 ст.1272 ЦК України. Враховуючи обставини справи щодо наявності заповіту на користь позивача, як спадкоємця за заповітом до майна померлого [PERSON] , необізнаність позивача про наявність заповіту, а також наведені позивачем обставини щодо його не проживання за місцем відкриття спадщини, які є об`єктивними та істотними труднощами, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, визначивши його у межах передбаченого законом загального терміну строком три місяці, перебіг яких рахується після набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved