Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» посилались на те, що 10.10.2024 року між товариством та [PERSON] укладено Договір №502270-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 10.10.2024 року направили [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 502270-КС-003 про надання кредиту. Цього ж дня, 10.10.2024 року, [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 502270-КС-003 про надання кредиту на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направили [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-4737 на номер телефону [NUMBER] , зазначений позичальником у його анкеті в особистому кабінеті, який останнім було введено/відправлено. Таким чином, 10.10.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 502270-КС-003 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Умовами Договору кредиту сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1 процент за кожен день користування кредитом. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконали та надали позичальнику грошові кошти в розмірі 75000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , яку вказано останнім при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. Однак, [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, а тому станом на 28.05.2025 року утворилась заборгованість у сумі 254250 грн., яка складається із прострочених платежів по тілу кредиту - 75000 грн., прострочених платежів по процентах - 126750 грн., по штрафам - 37500 грн., суми прострочених платежів за комісією - 15000 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача та судові витрати. Ухвалою судді від 18.06.2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено проведення підготовчого засідання та витребувано докази (а.с.145-146). Ухвалою суду від 08.10.2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. (а.с.168) Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без його участі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував (а.с.17). Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причин не явки суду не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 10.10.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 502270-КС-003 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма.) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.30-48). Цього ж дня, 10.10.2024 року, [PERSON] був підписаний паспорт споживчого кредиту (а.с.24-29). ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 10.10.2024 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 502270-КС-003 про надання кредиту (а.с.49-51). 10.10.2024 року [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) укласти Договір № 502270-КС-003 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма.), на умовах визначених офертою (а.с.71). Як вказував позивач, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направили [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-4737 на номер телефону відповідача, зазначений нею в електронному кабінеті. Таким чином, 10.10.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено Договір № 502270-КС-003 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма.), підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Умовами Договору про надання кредиту сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1 процент за кожен день користування ним. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за кредитним договором виконали та надали [PERSON] грошові кошти в розмірі 75000 грн. шляхом перерахування на його банківську картку № [NUMBER] (а.с.96). Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 18.06.2025 року витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію щодо підтвердження або спростовування факту випуску банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); виписку про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 10 жовтня 2024 року (дата видачі кредиту) по 27 березня 2025 року (дата закінчення терміну кредитування). Згідно відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» банківську картку № [NUMBER] дійсно було емітовано на відповідача [PERSON] (а.с. 155), а наданою банком випискою підтверджено зарахування позики у сумі 75000 грн. та користування кредитними коштами (а.с. 155-зворот) Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором станом на 28.05.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 254250 грн., яка складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту - 75000 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 126750 грн., по щтрафам - 37500 грн., суми прострочених платежів за комісією - 15000 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.19-22). За вимогами ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За вимогами ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Укладення договору підтверджується наявним у матеріалах справи копією договору про надання кредиту від 10.10.2024 року, який містять електронний підпис відповідача. У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги», встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» грошових коштів не повернув, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 502270-КС-003 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 10.10.2024 року станом на 28.05.2025 року у розмірі 216750 грн., яка складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту - 75000 грн; суми прострочених платежів по процентах - 126750 грн., суми прострочених платежів за комісією - 15000 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 37500 грн., суд зауважує наступне. Стаття 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Судом встановлено, що кредитний договір укладено 10.10.2024 року, відповідно і штраф нарахований після 24.02.2022 року. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Таким чином, позовна вимога в частині стягнення з відповідача штрафу є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення судового збору, суд вважає за необхідне стягнути в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2065,11 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial