Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У квітні 2025 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (далі - «позивач») шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - «відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 9760,00 гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на наступні обставини. 14.01.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] було укладено кредитний договір №105386 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 2000,00 гривень; дата надання кредиту: 14.01.2020 року; строк кредиту 30 днів; валюта кредиту: UAH; стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором, станом на 13.01.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 9760,00 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 2000,00 гривень; прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 7760,00 грн Згідно п. 2.4. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом На виконання вимог п. 2.4. кредитного договору Відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів (ч. 7 кредитного договору). На підтвердження виконання Товариством п. 2.4 Кредитного договору, Позивач надає інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 25.02.2025 року, відповідно до якої 14.01.2020 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. Умовами п. 6.1 Договору Цей Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до 6.2 Сторона несе повну відповідальність за правильність вказаних ними у Договорі реквізитів, і зобов`язується своєчасно у письмовій формі, по електронній пошті, повідомляти іншу Сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення несе ризик настання пов`язаних із цим несприятливих наслідків. 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача. Тому, позивач просив суд стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за Кредитним договором №105386 від 14.01.2020, в сумі 9760,00 гривень та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Сомок О.А. 23.05.2025 ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.60-61). 09.06.2025 року на адресу суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, разом із підтвердженням його направлення позивачу. У відзиві представник відповідача зазначив, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, позивачем не доведено факту укладення сторонами договору № 105386 від 14.01.2020, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань. Також зазначає, що позивачем не надано належних первинних документів на підтвердження перерахування позики на рахунок відповідача, а довідка ТОВ «Платежі онлайн» є неналежним доказом. Окрім того, позивач не надав доказів, що картковий рахунок на які перераховувались кошти належить [PERSON] . Надана позивачем виписка з особового рахунку за кредитним договором №105386 не має обов`язкових реквізитів, а тому є неналежним доказом та не підтверджує наявність заборгованості. Окрім того, представник відповідача зазначає, що позивач протиправно нарахував проценти за кредитом поза строком кредитування, який згідно договору становить 30 днів. У відзиві зазначено також, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є неспівмірними та не підтверджуються належними доказами. (а.с.63-79) 13.06.2025 року на адресу суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив разом із підтвердженням їх направлення відповідачу. Представник позивача у відповідь на відзив зазначив, що заперечення відповідача не підтверджено доказами. Вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та доведеними в повному обсязі належними та достовірними доказами, просить їх задовольнити в повному обсязі. До відзиву представник позивача надав розрахунок заборгованості за кредитним договором, проведений первинним кредитором. (а.с.96-126). У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив розглядати справу без його участі (а.с.17, 113). У судове засідання відповідач та представник відповідача не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, просили розглядати справу за їх відсутності (а.с.78). У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 14.01.2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №105386 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 2000,00 гривень; дата надання кредиту: 14.01.2020 року; строк кредиту: 30 днів; валюта кредиту: UAH; стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних (а.с.19-23). Згідно п. 2.4. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом На виконання вимог п. 2.4. кредитного договору Відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів (ч. 7 кредитного договору). На підтвердження виконання Товариством п. 2.4 Кредитного договору, Позивач надає інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 25.02.2025 року, відповідно до якої 14.01.2020 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів (а.с.25). Умовами п. 6.1 Договору Цей Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до 6.2 Сторона несе повну відповідальність за правильність вказаних ними у Договорі реквізитів, і зобов`язується своєчасно у письмовій формі, по електронній пошті, повідомляти іншу Сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення несе ризик настання пов`язаних із цим несприятливих наслідків. З розрахунку заборгованості за Договором №105386 від 14.01.2020, позичальник [PERSON] , підписаної директором ТОВ «Займер» Кривець В.В., станом на 11.08.2020 заборгованість становить 9760,00 грн. та складається з основного боргу 2000,00 грн., відсотків по кредиту 1200,00 грн., прострочених відсотків за 181 день 6560,00 грн. 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача (а.с.29-36). Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021, ТОВ «Займер» передав, а ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» прийняв права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №105386, дата укладення договору 14.01.2020, дата закінчення договору 12.02.2020, на загальну суму заборгованості 9760,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 2000,00 грн., заборгованість по відсотках 7760,00 грн (а.с. 37). Згідно з платіжною інструкцією № 1653 від 02.11.2021 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» сплатило ТОВ «ЗАЙМЕР» 702417,04 грн. у рахунок оплати за відступлення права грошової вимоги по договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 за відступлення права грошової вимоги (а.с. 38). Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №105386 від 14.01.2020, заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК "КЕШ ТУ ГОУ» станом на 13.01.2025 складає 9760,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2000,00 грн.; простроченої заборгованості за процентами в розмірі 7760,00 грн (а.с. 26). 13 січня 2025 року ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» надіслало на поштову адресу відповідача Вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с.27). Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зазначеної вимоги. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до частин сьомої та дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 1077-1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків. Вирішуючи спір у цій справі, суду належить встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні. З матеріалів справи суд встановив, що спірні правовідносини стосуються наявності у позивача права вимоги до відповідача у справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. За твердженням позивача таке право вимоги він набув на підставі договору факторингу. На підтвердження наявності права вимоги до відповідача позивач додав до позовної заяви копію договору факторингу укладеного між первісним позичальником ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», Витяг з реєстру боржників та платіжне доручення про здійснену оплату за право вимоги за ом факторингу. Виходячи зі змісту вказаних доказів суд дійшов висновку про те, що позивач довів наявність у нього права вимоги до відповідача у спірних правовідносинах. За твердженням позивача відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість. Стягнення вказаної заборгованості є предметом спору у цій справі. Судом встановлено, що 14.01.2020 між [PERSON] та ТОВ «Займер» було укладено договір фінансового кредиту. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» та підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що повністю підтверджується матеріалами справи. Між сторонами договору позики було досягнуто згоди щодо його істотних умов, відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами зазначеного договору та прийняв їх. Окрім того, суд зауважує, що зазначені в договорі персональні дані позичальника (ПІБ, РНОКПП, місце реєстрації) повністю відповідають персональним даним відповідача [PERSON] та в матеріалах справи відсутні будь-які докази незаконного заволодіння кредитором персональними даними відповідача. Первинний кредитор ТОВ «Займер» зобов`язанння за договором про надання фінансового кредиту №105386 виконав шляхом переказу коштів у сумі 2000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , тобто на рахунок вказаний [PERSON] при укладенні договору позики, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн». Суд зауважує, що відповідачем доказів на спростування позовних вимог в частині зарахування коштів на картковий рахунок № [NUMBER] або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить, суду не надано, враховуючи, що відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані на підтвердження своїх доводів, в той час, як ненадання суду таких доказів свідчить про недоведеність заперечень відповідача щодо факту укладення договору та отримання кредиту. При визначенні суми заборгованості, яка підлягає стягненню, суд виходить з такого. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано витяг з реєстру боржників та виписку з особового рахунку за кредитним договором №105386 від 14.01.2020, згідно якої заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК "КЕШ ТУ ГОУ» станом на 13.01.2025 складає 9760,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2000,00 грн.; простроченої заборгованості за процентами в розмірі 7760,00 грн. Поряд з тим, з розрахунку заборгованості за Договором №105386 від 14.01.2020, підписаної директором ТОВ «Займер» Кривець В.В., станом на 11.08.2020, заборгованість [PERSON] становить 9760,00 грн. та складається з основного боргу (тіла кредиту) 2000,00 грн., відсотків по кредиту 1200,00 грн., прострочених відсотків за 181 день 6560,00 грн.. Доказів погашення кредитної заборгованості, як первісному кредитору, так і ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», відповідачем суду надано не було, відтак позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2000,00 гривень. Разом з тим, перевіряючи позовну вимогу щодо стягнення заборгованості, суд не може погодитися з розміром нарахованих відсотків за користування кредитними коштами в сумі 7760,00 грн, виходячи з наступного. При укладенні кредитного договору, сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертоїстатті 263ЦПК Українимає бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. За умовами договору про надання фінансового кредиту №105386 від 14.01.2020, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 30 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Відповідно до договору про надання фінансового кредиту №105386 від 14.01.2020 клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту (п.п. 3.3.3 Договору). Як вбачається з матеріалів справи, належних та допустимих доказів пролонгації договору про надання фінансового кредиту № 105386 від 14.01.2020 матеріали справи не містять, оскільки така пролонгація, за умовами договору, мала здійснюватися шляхом здійснення платежу на користь кредитодавця. Відповідно до виписки з особового розрахунку за кредитним договором №105386, що наданий позивачем, позичальник у період з дати укладення договору від 14.01.2020 по 13.01.2025, не здійснив оплату суми нарахованих процентів. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про недоведеність факту продовження строку кредитування понад 30 днів, який було визначено у пункті 1.2 договору про надання фінансового кредиту №105386 від 14.01.2020. У зв`язку з цим, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування відсутні. Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту №105386 від 14.01.2020 становить 1200,00 грн (2000х2%х30днів), та підлягає стягненню з відповідача. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відтак, подані позивачем витяг з реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 та виписка з особового рахунку за кредитним договором №105386 наданих ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не можуть вважатися належними доказами розміру заборгованості. Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Суд має право прийняти посилання та твердження сторони лише у випадку їх належного доведення в ході розгляду справи, за виключенням випадків, коли такі обставини не потребують окремого доведення. При цьому, сам лише факт відсутності заперечень іншої сторони проти таких посилань та тверджень не може вважатися їх визнанням. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31.05.2022 у справі № 194/329/15-ц, загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, наявні правові підстави для задоволення позову частково. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі: 2000,00 грн основна заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 1200,00 грн. - заборгованість за відсотками, а всього 3200,00 гривень. В решті позовних вимог слід відмовити. Судові витрати Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 гривень, що підтверджується матеріалами справи. Оскільки, позовні вимоги задоволено частково, тому судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем і документально підтверджені платіжним дорученням, покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 794,06 грн (32,78% від заявлених позовних вимог). Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, суд виходить з такого. З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ФК "КЕШ ТУ ГОУ» в особі директора Осипенко І.С. та адвокатом Пархомчук С.В. укладено Договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 та додаткову угоду №1 від 27.12.2024 (а.с.41-45). Відповідно до акта про отримання правової допомоги від 16.06.2025, сторони погодили надання наступних правових (юридичних послуг) між товариством та адвокатом про стягнення заборгованості з [PERSON] : надання усної консультації 1 година х 2000,00 грн. = 2000,00 грн; складання та подання до суду позовної заяви до суду 2,5 годин х 2000,00 грн. = 5000,00 грн, інші клопотання, заяви до суду, складання процесуальних документів 1,5 години х 2000,00 грн = 3000,00 грн, канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції 500,00 грн.. Загальний розмір правничих витрат склав 10500,00 гривень (а.с.136). Згідно платіжної інструкції №39418 від 16.06.2025 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» здійснило оплату за правничу допомогу згідно рахунку 16.06.2025-26 від 16.06.2025 договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 у розмірі 10500,00 грн, отримувач Пархомчук С.В. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Представником відповідача заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, яке суд вважає обгрунтованим, оскільки заявлені позивачем до стягнення витрати на оплату послуг адвоката в загальному розмірі 10500,00 грн. не є співмірними та не відповідають критеріям розумності та справедливості. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial