Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

26 серпня 2025 року ТОВ "Фінансова установа"ЄФКР" звернулось до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних. Позов мотивований тим, що 27 вересня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11224280000, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 14 722 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом. Крім того, 27 вересня 2007 року АКІБ "УкрСиббанк" із [PERSON] було укладено договір поруки № 145163. Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 08 квітня 2010 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АКІБ "УкрСиббанк" 106 869,13 грн заборгованості за кредитним договором № 11224280000, 1 068,70 грн сплаченого судового збору та 120 грн витрат на ІТЗ розгляду справи. 08 грудня 2011 року ПАТ "УкрСиббанк" на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитом, передало право вимоги до [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором № 11224280000 ПАТ "Дельта Банк", яке в свою чергу, згідно договору № 1370/К, відступило право вимоги за вищевказаним кредитним договором ТОВ "Фінансова установа"ЄФКР". Позивач вказує, що наразі рішення Хмільницького міськрайонного суду від 08 квітня 2010 року виконано шляхом примусового стягнення грошових коштів з [PERSON] та [PERSON] , а виконавчі провадження щодо виконання вказаного рішення закриті. Враховуючи те, що відповідачі виконали вищевказане рішення суду лише в період з 04 вересня 2019 року по 04 жовтня 2022 року, період з 08 квітня 2010 року по 04 жовтня 2022 року є періодом, за який відповідачі порушили умови виконання грошового зобов`язання та завдали кредитору матеріальних втрат, в тому числі і знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Таким чином, посилаючись на ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідачів інфляційні втрати та 3% річних з урахуванням строків позовної давності в розмірі 51 627,87 грн. за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року. Ухвалою суду від 11 вересня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін). Відповідачам надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження на надання відзиву на позов. Ухвалою суду від 01 жовтня 2025 року у справі здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено судове засідання. Представник [PERSON] адвокат Поворознюк Б. М. надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив у задоволенні позові відмовити, зважаючи на наступне. Так, підстави для застосування до спірних правовідносин приписів ст. 625 ЦК України відсутні, оскільки договором про надання споживчого кредиту визначено відповідальність за порушення позичальником термінів погашення своїх грошових зобов?язань, передбачених цим договором, у формі сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу. Крім того, відбулась зміна зобов?язання за кредитним договором на підставі рішення суду від 08 квітня 2010 року із іноземної на національну валюту. При цьому, адвокат просив стягнути із позивача на користь відповідача [PERSON] 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Також адвокат Поворознюк Б. М. надав суду заяву про застосування строків позовної давності. Так, адвокат вказує, що позивач не вправі ставити питання про стягнення інфляційних та трьох відсотків річних на підставі вимог статті 625 ЦК України, оскільки у Договорі про надання споживчого кредиту від 27 вересня 2007 року передбачено сплату пені за несвоєчасне виконання грошового зобов?язання, враховуючи приписи пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, строк дії карантину з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року, подання позивачем до суду позову 26 серпня 2025 року, у зв`язку з чим ним допущений пропуск річного строку позовної давності. Представник відповідача надала до суду відзив на позовну заяву, у якому вказала, що санкція у вигляді нарахування відсотків, штрафів, пені визначені у Кредитному договорі та застосовується для визначення розміру зобов`язань за кредитним договором на момент подачі позову до суду. Відповідальність боржника за невиконання рішення суду про стягнення заборгованості передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує саме наслідки прострочення виконання грошового зобов`язння. Щодо застосування строків позовної давності представник позивача заперечила, пославшись на практику Верховного Суду. Щодо стягнення витрат на правову допомогу представник позивача зазначила, що вони є необґрунтованими та завищеними. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити, посилаючись на аргументи, викладені в заявах по суті справи, та практику ВС. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечив. Представник [PERSON] адвокат Поворознюк Б. М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, з підстав, зазначених у відзиві, зокрема через неправильне, на його думку, тлумачення позивачем приписів ст. 625 ЦК України, також просив застосувати строки спливу позовної давності. Відповідачі [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, день та місце судового розгляду повідомлена належним чином в порядку, встановленому ч. 11 ст. 128, ч. 10 ст. 187 ЦПК України. Заслухавши думку учасників, що з`явились, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 27 вересня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11224280000, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 14 722 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с. 6-10). Як слідує із договору, у забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань в повному обсязі позичальника за договором надається порука [PERSON] , згідно договору поруки № 145163 від 27 вересня 2007 року. Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 08 квітня 2010 року у справі № 2-263/10, позов АКІБ "УкрСиббанк" до [PERSON] та [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь АКІБ "УкрСиббанк" солідарно 106 869,13 грн заборгованості за кредитним договором, з яких прострочений основний борг - 11 500,48 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту за курсом НБУ складає 91 980,84 грн; прострочені проценти за користування кредитом - 1 625,40 доларів США, що становить 12 999,95 грн; пеня - 173,58 доларів США, що становить 1 388,24 грн; неустойка - 500,00 грн, а також 1 068,70 грн сплаченого судового збору і 120 грн витрат на ІТЗ розгляду справи, а всього 108 057,83 грн (а.с. 11). Відповідно до договору № 1370/к від 11 травня 2019 року, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Фінансова установа"ЄФКР", останнє набуло право вимоги банка до позичальників (а.с. 12-13). Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 18 липня 2019 року замінено сторону виконавчого провадження ПАТ "Дельта Банк" на ТОВ "Фінансову установу "Європейську факторингову компанію розвитку" у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчих листів у справі № 2-263/10, виданих Хмільницьких міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості на користь ПАТ "Дельта Банк" (а.с. 14-15). В рамках виконавчих проваджень №№ 54245009, 68047714 [PERSON] та [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у період з 04 вересня 2019 року по 04 жовтня 2022 року було сплачено 108 057,83 грн. Виконавчі провадження були закінчення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ "Про виконавче провадження" (а.с. 19-24). Між сторонами існував судовий спір щодо стягнення неотриманого доходу (збитків). При цьому у постанові Вінницького апеляційного суду від 28 березня 2024 року, колегією суддів констатовано право ТОВ "Фінансової установи "Європейської факторингової компанії розвитку" на отримання від [PERSON] , [PERSON] сум, передбачених ст. 625 ЦК України, виходячи з встановленої судовим рішенням суми боргу 108 057, 83 грн. (а. с. 16-18) Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Предметом позову у справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення кредитної заборгованості. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524,533-535 і 625ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої статті 625ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних, про що зазначено у постанові ВСУ від 30 березня 2016 р. у справі № 6-2168цс15). ВСУ в цьому випадку, підкреслив, «що нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання…», тобто сума, яка розраховується на підставі ст. 625 ЦК України повинна розраховуватись у валюті зобов`язання. Якщо порушене зобов`язання в гривні, то в гривні, якщо в доларах США, то в іноземній валюті. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц). Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. На час звернення позивача до суду із позовом, рішення Хмільницького міськрайонного суду від 08 квітня 2010 року виконано шляхом примусового стягнення грошових коштів у національній валюті з [PERSON] та [PERSON] , а виконавчі провадження щодо виконання вказаного рішення закриті. Оскільки відповідачі виконали вищевказане рішення суду лише в період з 04 вересня 2019 року по 04 жовтня 2022 року, позивачем проведення нарахування 3% річних та інфляційних втрат за невиконання зобов`язання за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року. Згідно розрахунку, наданого позивачем, загальна сума заборгованості 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, в порядку за ч. 2 ст. 625 ЦК України, за несвоєчасне виконання рішення Хмільницького міськрайонного суду від 08 квітня 2010 року у справі № 2-263/10 складає 51 627,87 грн. Суд, оцінюючи надані докази та враховуючи доведеність існування між сторонами грошового зобов`язання, погашення відповідачами заборгованості протягом більше як десять років, а саме лише 04 жовтня 2022 року, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо строків позовної давності. 26 квітня 2017 року Верховний Суд України у справі №3-1522гс16 сформулював правову позицію щодо обчислення перебігу строку позовної давності, в спорах про стягнення 3% річних та інфляційних витрат після виконання боржником основного зобов`язання. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК). Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Враховуючи викладене, та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, строк позовної давності за даним позовом, станом на день його подачі - 26 серпня 2025 року не сплив. А тому, суд відмовляє у задоволенні заяви адвоката Поворознюка Б. М. про застосування у даних спірних правовідносинах строків позовної давності. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з судового збору за подачу позову в розмірі 3028,00 грн, а саме по 1514,00 грн з кожного.

Outcome: approved