Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернувся до Металургійного районного суду міста Кривого Рогу з вказаним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.11.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 516575-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями. ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 25000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (котру Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті). До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 516575- КС-002 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у Розрахунку заборгованості за Договором № 516575-КС-002 Позичальника [PERSON] , чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 516575-КС-002 Позичальника [PERSON] , Відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 516575-КС-002 на загальну суму 10260,00 грн Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] , належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 22.06.2025 року утворилась заборгованість за Договором № 516575-КС-002 про надання кредиту, в розмірі 74 490,00 грн, що складається з: - Суми прострочених платежів по тілу кредиту - 25 000,00 грн; - Суми прострочених платежів по процентах - 35 000,00 грн; - Суми заборгованості по штрафам - 12 500,00 грн; - Суми прострочених платежів за комісією - 1 990,00 грн Аргументи учасників Представник відповідача надала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що Позивачем не додано до позовної заяви докази підписання акцепту та оферти про укладення кредитного договору, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який, начебто, оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що Відповідач отримала кредитні кошти, в подальшому порушила обов`язок із їх повернення, тобто не виконувала, або неналежним чином виконувала умови Договору №516575-КС-002 від 27.11.2024 року. Жодного документу, як то платіжна інструкція/квитанція про перерахування коштів на банківський рахунок Відповідача,Позивачем не надано. Розрахунок заборгованості ТОВ «БАЗНЕС ПОЗИКА» складений самим кредитором, а тому не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки інформація у таких доказах повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - Позивача. Крім того, вказані документи не є первинними бухгалтерськими документами, вони не містять даних щодо власника банківської картки, на яку начебто були перераховані кошти, повного номеру картки, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» коштів в сумі 25 000,00 грн. на картковий рахунок, який належить саме [PERSON] . Отже, в матеріалах справи відсутні докази верифікації банківської картки, на яку, начебто, здійснювалося перерахування коштів за кредитним договором. підстав для стягнення з відповідача накористь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» прострочених платежів за комісією у розмірі 1 990,00 грн. не вбачається. Разом з тим, позивачем неправомірно було внесено сплачені [PERSON] кошти в сумі 3 010,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за комісію. Таким чином, враховуючи безпідставність вимог щодо стягнення комісії, сума заборгованості за тілом кредиту підлягає зменшенню на 3 010,00 грн. Враховуючи ту обставину, що штраф нараховано у період дії в Україні воєнного стану, після 24 лютого 2022 року, він підлягає списанню кредитодавцем, а отже й відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення штрафу в розмірі 12 500,00 грн. Просила відмовити у задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі та стягнути з позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», на користь [PERSON] , судові витрати, пов`язані з розглядом справи, що складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн. 00 коп. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що Кредитний договір підписаний Боржником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Заявником/Кредитором та Боржником/Позичальником не був би укладений. Щодо перерахування Позивачем на рахунок Відповідача кредитних коштів у розмірі 25 000,00 грн повідомляє, що до позовної заяви була додана довідка щодо перерахування кредитних коштів, яка була надана Позивачу посередником ТОВ «ПрофітГід». ТОВ «ПрофітГід» надає Позивачу послуги щодо перерахування кредитних коштів позичальникам та зарахування платежів позичальників за Кредитними договорами укладеними між Позичальниками та ТОВ «Бізнес Позика». До позовної заяви був доданий оригінал довідки про перерахування коштів (файл з кваліфікованим електронним підписом директора ТОВ «ПрофітГід»). Факт підписання цієї довідки кваліфікованим електронним підписом директора ТОВ «ПрофітГід» можна перевірити на веб-сайті Центрального засвідчувального органу https://czo.gov.ua/verify. Номер картки для перерахування коштів за кредитним договором був вказаний Відповідачем при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. На підтвердження вищезазначеного, до позовної заяви був доданий витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи "анкета клієнта", відповідно до якого Позичальником був зазначений номер банківської картки № [NUMBER] для перерахування на нього коштів. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором №516575-КС-002 Позичальника [PERSON] , Відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 516575-КС-002 на загальну суму 10 260,00 грн. Докази сплати Відповідачем коштів за Кредитним договором додаються. Докази сплати Відповідачем коштів за Кредитним договором надаються у формі довідок, які були сформовані технологічним оператором платіжних послуг ТОВ «Платежі Онлайн», який надає послуги Позивачу на підставі Договору про надання послуг № ПГ-5 від 04.11.2020. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Фактичні обставини справи, встановлені судом ТОВ «БІЗПОЗИКА» 27.11.2024 року направлено [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір №516575-КС-002 про надання кредиту (а.с.27) 27.11.2024 року [PERSON] , прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) про укласти Договір №516575-КС-002 про надання кредиту (а.с.39). Акцепт підписано позивачем за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора UA-8088 за номером телефону [NUMBER] . Таким чином, 27.11.2024 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та [PERSON] було укладено Договір № 516575-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку (а.с.17-26). Відповідно до п. 2.1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 25000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Строк на який надається кредит: 24 тижні. Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1% фіксована. Комісія за видачу кредиту: 5000 грн. Строк дії договору до 14.05.2025 року. Позивачем надано візуальну форму послідовності дій клієнта [PERSON] при укладанні кредитного договору (а.с.50). Відповідно до довідки підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, було здійснено успішний переказ коштів, номер платіжної інструкції: af0db02d-acb1-11ef-b90a-000c29d57ed_1, платник ТОВ БІЗНЕС ПОЗИКА, номер транзакції:43270-65010-36913, дата/час здійснення переказу коштів: 2024-11-27 о 13:27:42 год., сума переказу: 25000 грн., номер платіжної картки отримувача: [NUMBER] , призначення платежу: Перерах.коштів [PERSON] ІПН [NUMBER] зг. до кредитного дог. №516575-КС-002 від 27.11.2024 Без ПДВ (а.с.52). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом №516575-КС-002 від 27.11.2024 року заборгованість складає 74 490 грн., з яких заборгованість за кредитом: 25000 грн., заборгованість по відсоткам 35000 грн., заборгованість по комісії: 1990 грн., заборгованість по штрафам: 12 500 грн. (а.с.11-13) Також вбачається, що [PERSON] сплатила 10260 грн., з яких 7250 грн. було враховано за відсотки за користування та 3010 грн. за комісію. Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із абзацом 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Пунктом 10 Кредитного договору визначено, що Правила надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» його невід`ємною його частиною. [PERSON] , через веб-сайт Кредитодавця https://bizpozyka.com/ шляхом введення Логіну Особистого кабінету та паролю Особистого кабінету, ввійшов до Особистого кабінету та з Особистого кабінету через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подала Заявку на отримання кредиту, де відповідно вказує номер свого поточного (карткового) рахунку. Відповідно до п.п. 3.1.1. Правил Після отримання Заявником від Кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання Кредиту в Особистому Кабінеті Заявника розміщається Оферта, яка є пропозицією в розумінні ч. 4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Після отримання Оферти Заявнику надсилається Одноразовий ідентифікатор. У випадку відмови від укладення Заявником Договору чи не підписання його шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, Оферта вважається не акцептованою Заявником і втрачає силу (п.п. 3.1.2, 3.1.3 Правил). Як описано вище, ТОВ ТОВ «БІЗПОЗИКА» 27.11.2024 року направлено [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір № 516575-КС-002 про надання кредиту. 27.11.2024 року [PERSON] , прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 516575-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-8088, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, 27.11.2024 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та [PERSON] було укладено Договір № 516575-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором. Згідно з п.п. 4.4.4. Правил Позичальник підтверджує, що вказаний ним (з метою отримання кредиту) поточний (картковий) рахунок належать саме йому і треті особи не мають до нього доступу. У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно- телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 зробив правовий висновок щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію». Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) вказала, що у випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, тому правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством. У разі якщо договір виконувався обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше). У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) Велика Палата Верховного Суду також зробила правовий висновок, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. В частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що стороною відповідача не спростовано той факт, що кредитний договір від 15.11.2021 року укладено сторонами в електронній формі за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто, належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами кредитного договору. Згідно з роздруківками заявка містить всі ідентифікуючі дані щодо позичальника, а отже 27.11.2024 року [PERSON] у встановленому Правилами порядку оформила заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів заявки, які відмічені як обов`язкові для заповнення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Суд звертає увагу, що при укладенні договору про споживчий кредит від 27.11.2024 року відповідачем використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а отже справа містить докази підписання договору про споживчий кредит. Доказів щодо повної сплати грошових коштів за кредитним договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором про споживчий кредит підлягає частковому задоволенню. Суд вважає за необхідне зупинитись на наступному. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом №516575-КС-002 від 27.11.2024 року заборгованість складає 74 490 грн., з яких заборгованість за кредитом: 25000 грн., заборгованість по відсоткам 35000 грн., заборгованість по комісії: 1990 грн., заборгованість по штрафам: 12 500 грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 24.02.2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022. Воєнний стан в Україні введено на всій території України та діє до теперішнього часу. Відповідно до пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №910/10901/23, який, відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Не заслуговують на увагу пояснення викладена позивачем у позовній заяві, а саме що на підставі внесених змін до Закону України «Про споживче кредитування», за договорами укладеними з 24.01.2024 року кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу та пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Оскільки Кредитний договір №516575-КС-002 укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія саме пункту 18 Перехідних положень ЦК України. Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування штрафів в сумі 12500,00 грн. за невиконання грошового зобов`язання [PERSON] є неправомірним, а відтак задоволенню не підлягає. Крім того, суд вважає за необхідне зупинитись на правомірності стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 5000 грн., що передбачена пунктом 2.5 кредитного договору №516575-КС-002, та зазначає наступне. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункти 29-31). Відтак, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником. Такі висновки викладені Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року у справі № 686/14530/15 (провадження № 61-13299св22). З матеріалів даної справи вбачається, що комісію у розмірі 5000 грн. було визначено як плату за надання кредиту. Водночас, в матеріалах справи відсутній перелік банківських послуг, які пов`язані з наданням кредиту та які повинні надаватись банком. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення договору про встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 5000 грн. є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі №727/5461/23. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії також слід відмовити з підстав їх необґрунтованості. Разом з тим, відповідачем [PERSON] сплачено 10260 грн., з яких 7250 грн. було враховано за відсотки за користування та 3010 грн. за комісію. Судом встановлено, що остаточна сума що підлягає стягненню 56 990 грн. (74490 грн. - 12500 грн. (заборгованість за штрафами) - 1990 грн. (заборгованість за комісію) - 3010 грн. (сплачена сума за комісію). Щодо витрат на правничу професійну допомогу Скеровуючи до суду відзив на позовну заяву, адвокат Мартинова Н.Ю. в інтересах [PERSON] просила суд стягнути з відповідача на користь її довірителя судові витрати, що складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн. На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги представник відповідача [PERSON] надала такі докази: ордер на надання правничої допомоги; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги, квитанцію про оплату. Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статті 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В частині 1 статті 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Приписами статті 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач не подав заперечення на розмір витрат на професійну правничу допомогу. Натомість, за змістом пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи (у тому числі на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що з Позивача на користь відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2115,00 грн. (виходячи з розрахунку, що позовні вимоги відхилені на 23 %). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1713,83 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial