Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся заступник керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ПрАТ «Будіндустрія-2020» про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, звільнення земельної ділянки шляхом знесення самочинно добудованих приміщень та приведення земельної ділянки до попереднього стану. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 01 лютого 2006 року між Одеською міською радою та ЗАТ «Будіндустрія» був укладений договір оренди землі, згідно якого в користування ЗАТ «Будіндустрія» було передано земельну ділянку загальною площею 32 452 кв.м., розташовану по [ADDRESS] . На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного 17 грудня 2007 року між ЗАТ «Будіндустрія» і [PERSON] , ЗАТ «Будіндустрія» продало [PERSON] 176/1000 частин нежилих будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] загальною площею 7312,2 кв.м., які складаються з: «А» -прохідної, «Е», «Е1». «Е2» - цеху ізоляції, «Ж», «Ж1», «Ж2» - котельні, «З» - мазутонасосної, «И» - каналізаційної насосної станції, «К» - адміністративного побутового корпусу, «Л», «Л1» - головного виробничого корпусу, «П» - компресорної, «М» - складу пропанбутану, «Р» - трансформаторної підстанції, «Б» - навісу, «Н» - навісу (складу готової продукції, «В» - складу, «О», «Т», «Ф» - вбиральні, ІІ площадки з козловим краном, №1-6 огорожі, розташованих на земельній ділянці площею 30586кв.м. Згідно абз.2 ч.1 цього договору у власність покупця переходить 176/1000 частин нежилих будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] загальною площею 3879,2кв.м., що складаються з літ. «Л», «Л1» - головний виробничий корпус, літ. «П» компресорна, літ. «О» вбиральня, літ. «Н» навіс. Право власності [PERSON] було зареєстровано 23.01.2008р. в КП «ОМБТІ та РОН», номер запису 3609, реєстраційний номер 9100013. 20 травня 2008 року між ТОВ «Фабрика картонажно-паперових виробів», ЗАТ «Будіндустрія» і [PERSON] було укладено договір про поділ нежилих будівель та споруд в натурі та припинення спільної часткової власності, за умовами якого нежилі будівлі та споруди за адресою: [ADDRESS] загальною площею 7312,2 кв.м. поділено між сторонами правочину у зв`язку з чим Лубський набув право власності будівлі та споруди загальною площею 3 879,2 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] : літ «Л», «Л1» - головний виробничий корпус, літ. «П» - компресорна, літ «О» вбиральня, літ. «Н» навіс, (склад готової продукції), огорожа № 1-6, що складає 176/1000 нежилих будівель та споруд. На підставі цього договору за [PERSON] в КП «ОМБТІ та РОН» 03.06.2008р. зареєстровано право власності на нежилі будівлі та споруди загальною площею 3879,2кв.м., номер запису 3543. Заочним рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 10.03.2010 року у справі № 2-4225/10 визнано за [PERSON] право власності на майновий комплекс, розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з комплексу нежитлових приміщень літ. "Л", літ. "С". літ. "Т", вбиральної, літ. "О", огорожі 1-6. Встановлено порядок виконання рішення суду, яка є підставою для реєстрації права власності за [PERSON] на майновий комплекс, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 6398,7кв.м. Право власності [PERSON] на підставі заочного рішення суду від 10.03.2010р. було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 09.04.2010р. за номером 3543 у книзі 96-неж-36. Розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради «Про присвоєння поштової адреси майновому комплексу за адресою: [ADDRESS] » від 02.07.2010р. №535/01-06 майновому комплексу, який складається з комплексу нежилих приміщень літ. «Л» загальною площею 6398,7кв.м., літ. «С» загальною площею 504,20кв.м., літ. «Т» загальною площею 540кв.м., вбиральня літ. «О» присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . На підставі цього розпорядження замість рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2010р. у справі №2-4225/10 виконавчим комітетом Одеської міської ради 15.07.2010р. було видано на ім`я [PERSON] свідоцтво про право власності на комплекс нежилих приміщень, що розташований за адресою: [ADDRESS] та складається з приміщень: літ. «Л», літ. «С», літ. «Т», літ. «О» загальною площею 7470,3кв.м., основною площею 6687,8 кв.м.. Відповідне речове право на нерухоме майно комплекс нежилих приміщень площею 7470,3кв.м. за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 04.08.2010р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 31138237. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10.12.2013р. скасовано заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 10.03.2012р. у справі № 2-4225/10, та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Позивач зазначає, що свідоцтво про право власності, яке видане [PERSON] виконавчим комітетом Одеської міської ради від 15.07.2010р., серії САЕ 067424, та за яким від набув право власності об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , що складається з приміщень літ. "Л", "С", "Т", літ "О", загальною площею 7470,3 кв. м, основною площею 6687,8 кв.м., виникло лише на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 02.07.2010р. №535/01-06 про зміну поштової адреси нерухомого майна. На думку позивача свідоцтво про право власності від 15.07.2010р. серії [NUMBER] замість рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 10.03.2010р. у справі №2-4225/10, на об`єкт нерухомого майна площею 7470,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] , видане виконавчим комітетом Одеської міської ради всупереч встановленого законодавством порядку та з порушенням вимог містобудівного законодавства а також з порушенням прав власності на землю Одеської міської ради. Прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка, на якій розташований об`єкт самочинного будівництва, за договором оренди не предбачає здійснення нового будівництва, а тому будь-яке будівництво на ній порушує інтереси титульного власника щодо вільного розпорядження вказаною земельною ділянкою, з огляду на що прокурор просить знести самочинний об`єкт, чим буде поновлено права Одеської міської ради на земельну ділянку. Крім того, збільшення площі спірного об`єкту нерухомості проведено з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки земельна ділянка під будівництво не надавалася, а отже наявне самочинне будівництво, яке підлягає знесенню. В подальшому позивач подав заяву про зміну предмету позову, в якому просив усунути перешкоди територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності від 15.07.2010р. серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Одеської міської ради [PERSON] замість рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 10.03.2010р. у справі №2-4225/10, на об`єкт нерухомого майна площею 7470,3 кв. м. за адресою: [ADDRESS] ; - усунути перешкоди територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) звільнити земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення самочинно добудованих приміщень за поштовою адресою: [ADDRESS] та привести земельну ділянку до попереднього стану, чинного на момент укладення договору про поділ нежилих будівель та споруд в натурі та припинення спільної часткової власності від 20 травня 2008 року між ТОВ "Фабрика картонажно-паперових виробів", [PERSON] та ЗАТ «Будіндустрія». Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31.01.2024р. до участі у справі в третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фабрика картонажно-паперових виробів». Згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26 лютого 2025 року № 4273-IX назву Малиновського районного суду міста Одеси змінено на Хаджибейський районний суд міста Одеси. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 22.12.2025р. у задоволенні клопотання представника [PERSON] адвоката Кісь Л.С. про закриття провадження у справі в частині усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності відмовлено. В судовому засіданні представник прокуратури та представник Одеської міської ради підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на їх безпідставність у тому числі зазначаючи, що постановою № 815/2802/14 Одеського окружного адміністративного суду від 18.08.2014р., залишеного без змін в цієї частині постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2015р. залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2016 року (к/800/7587/15) відмовлено у визнанні незаконим дії виконавчого комітету Одеській міській ради щодо видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.07.2010р. серії [NUMBER] . Вимога про знесення будівель є похідною від вимоги про скасування свідоцтва на право власності та не може бути задоволена. Наголошує про наявність у відповідача права на земельну ділянку на підставі частини 6 статті 120 Земельного кодексу України та статті 7 Закону України Про оренду землі. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, сповіщені належним чином. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 01 лютого 2006 року між Одеською міською радою та ЗАТ «Будіндустрія» був укладений нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим номером 391 договір оренди землі, згідно якого в користування ЗАТ «Будіндустрія» було передано земельну ділянку загальною площею 32 452 кв.м. для експлуатації та обслуговування виробничої бази, розташованої по [ADDRESS] на строк 50 років. (т.1 а.с.89-93). На підставі нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білик В.В. за реєстровим номером 4402 договору купівлі-продажу, укладеного 17 грудня 2007 року між ЗАТ «Будіндустрія» і [PERSON] ЗАТ «Будіндустрія» продало [PERSON] 176/1000 частин нежилих будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які в цілому складаються з: «А» -прохідної, «Е», «Е1». «Е2» - цеху ізоляції, «Ж», «Ж1», «Ж2» - котельні, «З» - мазутонасосної, «И» -каналізаційної насосної станції, «К» -адміністративного побутового корпусу, «Л», «Л1» - головного виробничого корпусу, «П» - компресорної, «М» - складу пропанбутану, «Р» - трансформаторної підстанції, загальною площею 7312,2к.м. та «Б» - навісу, «Н» - навісу (складу готової продукції, «В» - складу, «О», «Т», «Ф» - вбиральні, ІІ площадки з козловим краном, №1-6 огорожі, розташованих на земельній ділянці площею 30586кв.м. Згідно абз.2 ч.1 цього договору у власність покупця переходить 176/1000 частин нежилих будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ., що складаються з літ. «Л», «Л1» - головний виробничий корпус, літ. «П» - компресорна, загальною площею 3879,2кв.м та літ. «О» - вбиральня, літ. «Н» - навіс. Право власності [PERSON] було зареєстровано 23.01.2008р. в КП «ОМБТІ та РОН», номер запису 3609, реєстраційний номер 9100013. (т.1 а.с.30-33) 20 травня 2008 року між ТОВ «Фабрика картонажно-паперових виробів», ЗАТ «Будіндустрія» і [PERSON] було укладено договір про поділ нежилих будівель та споруд в натурі та припинення спільної часткової власності, за умовами якого нежилі будівлі та споруди за адресою: [ADDRESS] загальною площею 7312,2 кв.м. поділено між сторонами правочину, у зв`язку з чим Лубський набув право власності будівлі та споруди, розташованих за адресою: [ADDRESS] : літ. «Л», «Л1» - головний виробничий корпус, літ. «П» - компресорна, загальною площею 3 879,2 кв.м, літ. «О» - вбиральня, літ. «Н» навіс, (склад готової продукції), огорожа № 1-6, що складає 176/1000 нежилих будівель та споруд. На підставі цього договору за [PERSON] в КП «ОМБТІ та РОН» 03.06.2008р. зареєстровано право власності на нежилі будівлі та споруди загальною площею 3879,2кв.м., номер запису 3543. (т.1 а.с.34-37) Заочним рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 10.03.2010р. у справі № 2-4225/10 визнано за [PERSON] право власності на майновий комплекс, розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з комплексу нежитлових приміщень літ. "Л", літ. "С". літ. "Т", вбиральної, літ. "О", огорожі 1-6. Встановлено порядок виконання рішення суду, яка є підставою для реєстрації права власності за [PERSON] на майновий комплекс, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 6398,7кв.м. Право власності [PERSON] на підставі заочного рішення суду від 10.03.2010р. було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 09.04.2010р. за номером 3543 у книзі 96-неж-36. (т.1 а.с.38-39) Розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради «Про присвоєння поштової адреси майновому комплексу за адресою: [ADDRESS] » від 02.07.2010р. №535/01-06 майновому комплексу, який складається з комплексу нежилих приміщень літ. «Л» загальною площею 6398,7кв.м., літ. «С» загальною площею 504,20кв.м., літ. «Т» загальною площею 540кв.м., вбиральня літ. «О», 176/1000 частин огорожі 1-6 присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] .(т.1 а.с.42) На підставі цього розпорядження замість рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2010р. у справі №2-4225/10 виконавчим комітетом Одеської міської ради 15.07.2010р. було видано на ім`я [PERSON] свідоцтво про право власності на комплекс нежилих приміщень, що розташований за адресою: [ADDRESS] та складається з приміщень: літ. «Л», літ. «С», літ. «Т», літ. «О» загальною площею 7470,3 кв.м., основною площею 6687,8 кв.м. Відповідне речове право на нерухоме майно комплекс нежилих приміщень площею 7470,3кв.м. за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 04.08.2010р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 3457, за реєстраційним номером 31138237. (т.1 а.с.43-44) Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10.12.2013р. скасовано заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 10.03.2010р. у справі № 2-4225/10, та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. (т.1 а.с.40-41) 12.05.2014р. до Одеського окружного адміністративного суду звернувся заступник прокурора Малиновського району міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради з адміністративним позовом до виконавчого комітету Одеської міської ради, комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів [PERSON] про визнання незаконними дій щодо видачі свідоцтва про право власності від 15.07.2010р. серії [NUMBER] , визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав власності на комплекс нежитлових приміщень, прийняте реєстратором КП «БТІ» Одеської міської ради 04.08.2010р., на підставі якого до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно внесено запис №3457 в книзі 98 неж-51 про реєстрацію за [PERSON] прав власності та зобов`язання Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції перенести до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах (Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно №3457 в книзі 98 неж-51, реєстраційний номер майна :31138237) та внести запис про скасування цієї державної реєстрації прав власності. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18.08.2014р. позовні вимоги частково задоволені. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав власності на комплекс нежитлових приміщень, прийняте реєстратором КП «БТІ» Одеської міської ради 04.08.2010р., на підставі якого до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно внесено запис №3457 в книзі 98 неж-51 про реєстрацію за [PERSON] прав власності; зобов`язано Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції перенести до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах (Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно №3457 в книзі 98 неж-51, реєстраційний номер майна:31138237) та внести запис про скасування цієї державної реєстрації прав.(т.1 а.с.171-177) Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року, яка набрала законної сили, постанова Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року була скасована, постановлено нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову заступника прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до виконавчого комітету Одеської міської ради, КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (за участю третьої особи на стороні відповідачів, що не заявляє самостійних вимог - [PERSON] було відмовлено у повному обсязі. (т.1 а.с.178- 181) Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень у справі № 521/15511/14-ц постановою Одеського апеляційного суду від 06.12.2022р. у задоволенні позовних вимог Першого заступника прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Виконавчого комітету Одеської міської ради (третя особа на стороні відповідача [PERSON] , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Будіндустрія-2020») про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності від 15.07.2010р. серії [NUMBER] відмовлено. Наявними у матеріалах справи доказами встановлено, що між ПрАТ Будіндстрія-2020 та [PERSON] укладений договір про врегулювання питань спільного землекористування цією земельною ділянкою, відповідно до якого за користування частиною земельної ділянки у розмірі 9880 кв.м. [PERSON] сплачує орендарю ПрАТ Будіндустрія-2020 компенсацію у розмірі 31.8 % місячного платежу орендної плати за землю, що підтверджується копіями квитанцій, доданих до справи. (т.1 а.с.194-198, т.2 а.с.214) Частиною 4 статті 376 ЦК України передбачено, що в разі якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Згідно зі статтею ст.212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Орендар, в установленому законом порядку, має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами. Представник Одеської міської ради в судовому засіданні повідомив про відсутність у ПрАТ Будіндустрія-2020 заборгованості зі сплати за землю у вигляді орендної плати за договором оренди землі від 01 лютого 2006 року. У частині 6 статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, якщо такий об`єкт розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні відчужувача (попереднього власника) на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію, набувач має право вимагати внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію з визначенням його співорендарем (співкористувачем) земельної ділянки, а до внесення змін до відповідного договору зобов`язаний відшкодовувати орендарю (користувачу) частину орендної плати (плати за користування земельною ділянкою) відповідно до належної йому частки у праві спільної власності на такий об`єкт. Якщо сторони не досягли згоди щодо внесення зазначених змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію, договір про внесення таких змін визнається укладеним за рішенням суду за позовом набувача. Порядок користування декількома орендарями (землекористувачами) орендованою земельною ділянкою (земельною ділянкою, що перебуває у користуванні на праві емфітевзису, суперфіцію) у такому разі визначається договором, укладеним між ними, або за рішенням суду. За частиною 4 статті 7 Закону України Про оренду землі у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, якщо такий об`єкт розміщений на земельній ділянці, що перебуває в оренді, набувач має право вимагати внесення змін до договору оренди землі з визначенням його співорендарем земельної ділянки, а до внесення змін до договору зобов`язаний відшкодовувати орендарю частину орендної плати відповідно до належної йому частки у праві спільної власності на такий об`єкт. Порядок користування декількома орендарями орендованою земельною ділянкою у такому разі визначається договором, укладеним між ними, або за рішенням суду. Зайняття земельних ділянок, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими земельними ділянками (відступ від висновку ВП ВС, постанова, 16.06.2020р., справа №145/2047/16-ц) (пункт 71 постанови). Постанова ВП ВС, 23.11.2021р., справа №359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21), № у реєстрі 101829985. Володіння як фактичний стан слід відрізняти від права володіння. Зокрема, права володіння, користування та розпоряджання майном належать власнику майна (частина перша статті 317 ЦК України), незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість така особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем такого майна, але не набуває права володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (пункт 67 постанови ВП ВС, 23.11.2021р., справа №359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21), № у реєстрі 101829985) Згідно ст.376 ЦК України знесення самочинного об`єкта нерухомості є крайньою мірою впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень та неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. У цій справі прокурор не заявляє вимог про перебудову чи приведення спірних правовідносин у правове поле іншим чином, крім знесення нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що реконструкція будівель та споруд здійснена на земельній ділянці, право користування якою не зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Тобто прокурор доводить суду, що будівництво проводиться відповідачем самочинно з огляду на відсутність будь-яких прав на земельну ділянку під цими будівлями. Водночас прокурором пред`явлено позов в інтересах власника земельної ділянки, а Одеська міська рада оформлила право користування на неї у встановленому порядку з іншою особою ПрАТ Будіндустрія-2020. Судом встановлено, що у випадку знесення самочинно реконструйованої шляхом добудови частини будівель на земельної ділянці залишаться будівлі та споруди, право власності на які не оспорені та належать [PERSON] , на праві власності. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020р. у справі № 910/3009/18 (пункт 63). Відповідно до частини 2 та пункту "б" частини 3 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, крім іншого, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього. Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини 2 статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини 4 цієї статті (аналогічні висновки сформульовано в постанові 6.30- 6.33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020р. у справі № 916/2791/13). Застосування вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, в тому числі визнання недійсними правочинів щодо відчуження майна, скасування свідоцтв як документів на право власності. Визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів, визнання недійсними договорів купівлі-продажу визнання незаконним та скасування свідоцтва на право власності не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом (такі висновки викладено в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.01.2021р. у справі № 442/302/17 та від 02.06.2021р. у справі № 509/11/17 відповідно). Велика Палата Верховного Суду є спеціально створеним колегіальним органом Верховного Суду, метою діяльності якого є забезпечення однакового застосування судами норм права (ст 445 ЦПК) При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019р. у справі № 755/10947/17 зазначила, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. Якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті. Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається. За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна. Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023р. у справі № 916/1174/22. Скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно, так і визнання його незаконним не є ефективними способами захисту прав позивача, як власника землі, оскільки задоволення відповідних позовних вимог не забезпечить усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (див. постанови від 29.09.2020р. у справі № 378/596/16-ц (пункт 77), від 19.01.2021р. у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021р. у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 22.06.2021р. у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021р. у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155), від 15.09.2022р. у справі № 910/12525/20 (пункт 148)). Таким чином, у зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту своїх прав власника земельних ділянок суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання незаконим та скасування свідоцтва на право власності. Схожий за змістом висновок викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.10.2023р. у справі № 915/1416/21 (за участю Міськради як позивача) зі спору, що виник з подібних правовідносин. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено в пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020р. у справі № 696/1693/15-ц). Суд приймає до уваги, що позивач просить усунути перешкоди теріторіальної громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно добудованих приміщень. За статтею 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. За статтею 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди; За статтею 5 Земельного кодексу принципи земельного законодавства полягають у невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом Судом встановлено, що право користування та володіння цією земельною ділянкою передано Одеською міською радою ПрАТ Будінустрія - 2020 шляхом укладання договору оренди землі строком на 49 років, починаючи з 01.02.2006р. за плату. Відповідно, обмеження розпорядження також обумовлено умовами договору оренди. Преставник Одеської міської ради в судовому засіданні заявив, що йому не відомо про розірвання, припинення або визнання недійсним договору оренди, укладеного 01.02.2006р. з ПрАТ Будіндустрія-2000. З огляду на наведене, прокурором не доведено наявність у позивача перешкод у здійсненні вільного розпорядження земельною ділянкою, на захист якого заявлена вимога про знесення самочинно добудованих приміщень [PERSON] , до припинення дії договору оренди землі, укладеного 01.02.2006р. із ЗАТ Будіндустрія. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з їх безпідставністю.

Outcome: dismissed