Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заяви, позивач зазначила, що з 25.02.2017 р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу дітей не мають. В липні 2025 припинили шлюбні відносини через різні погляди на подружнє життя. Такі негативні відносини в сім`ї призвели до того, що втратили один до одного почуття любові та поваги. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам. Спір щодо поділу спільного майна, нажитого за час шлюбу, на теперішній час між ними відсутній. Просить шлюб, зареєстрований 25.02.2017 р. Тернівським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області , актовий запис №51, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] розірвати, вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 5 , суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, з викликом сторін. Позивач [PERSON] подало до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, та підтримку позовних вимог, позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON] , надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог, проти задоволення даного позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25.02.2017 р. Тернівським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області , актовий запис №51, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Спір щодо поділу спільного майна, нажитого за час шлюбу, на теперішній час між ними відсутній. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 СК України, за позовом одного з подружжя суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до вимог ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що на теперішній час шлюб вказаний існує формально, оскільки позивач та відповідач не пов`язані спільним побутом та проживанням тривалий час, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача і дітей, і є неможливим, а сім`я сторін розпалася остаточно, в зв`язку з чим позовні вимоги задовольняє та постановляє рішення про розірвання укладеного між сторонами шлюбу. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням задоволення позовних вимог позивача та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду, а саме в сумі 605,60 гривень, інша частка у розмірі 50 відсотків сплаченого судового збору, підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved