Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) в особі представника, адвоката Осіпчука Р.О., звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] (далі відповідачі ) про усунення перешкод в користування майном. В обґрунтування заявленого позову зазначила, що вона та відповідачі у справі є власниками суміжних земельних ділянок з кадастровими номерами 3222755100:00:009:007 та 3222755103:00:009:0002 (в подальшому відповідно земельна ділянка позивачки та відповідачів). В період з 2020-2021 року, Відповідачами, в порушення вимог чинного законодавства, на їхній земельній ділянці, яка межує з земельною ділянкою Позивачки, зведено комплекс будівель різного роду призначення, як житлового так господарського, без жодної належної дозвільної документації, що унеможливило дотримання будівельних норм та стандартів, які мають дотримуватися при проведенні будівельних робіт. Також, позивачка вказувала, що відсутність належної технічної документації, зумовила самовільне порушення меж її земельної ділянки, самовільне демонтування огорожі, яка розмежовувала обидві ділянки, в наслідок чого, стічні води з даху Відповідачів затікають на земельну ділянку Позивачки, що зумовлює підмивання фундаменту будинку та ускладняється використання земельної ділянки за її призначенням. Враховуючи викладене, посилаючись на вищевказані обставини та норми цивільного законодавства позивач просила суд зобов`язати [PERSON] та [PERSON] за власні кошти усунути перешкоди в користуванні майном шляхом знесення самовільно здійсненої забудови на межі земельних ділянок з кадастровими номерами: 3222755100:00:009:007 та 3222755103:00:009:0002 і привести земельну ділянку з кадастровим номером у відповідний стан, який існував до порушення. У встановлений судом строк та у встановленому процесуальним законом порядку 03.02.23 року, представником відповідача [PERSON] , адвокатом Тонконогом В.В. подано відзив на позовом, в якому останній з доводами Позивачки не погоджується, вказує на те, що Відповідачі, як власники земельної ділянки, вправі розпоряджатися вказаною земельною ділянкою на власний розсуд, в тому числі в праві будувати на вказаній земельній ділянці будь які споруди. Зведення будівель, на земельній ділянці, яка перебуває у власності Відповідачів, не порушує право Позивачки, остання, першочергово не здійснила звернення до них, для усунення порушень, якщо такі мали місце, а отже позов за своїм змістом є передчасним. Також, Відповідачі вказували, що будівельні роботи, ними проводилися, значно раніше, а ніж про це зазначає Позивачка, остання не висловлювала у будь якій формі заперечень, а отже фактично погодила зведення відповідних будівель. В наслідок обізнаності Позивачки, щодо проведення будівельних робіт, остання пропустила строк звернення до суду, а від так, Відповідачі просили застосувати наслідки пропущення строку позовної давності та відмовити в задоволенні. Ухвалою суду від 07.11.22 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд даної цивільної справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 12.01.2023 року. Ухвалою суду від 12.01.2023 року у справі призначено проведення будівельно технічної експертизи, проведення експертизи доручено Київському науково дослідному інституту судових експертиз 03057, Київ, вул. Смоленська, 6. 06.06.2025 року та 24.07.25 року до суду надійшли клопотання експерта, який проси надати додаткові матеріали для проведення експертного дослідження, в якому експерт просив надати копію технічної та дозвільної документації для проведення будівельних робіт, робочі проекти зведення технічних будівель, дані координат та поворотних точок земельних ділянок на момент проведення експертизи та інші документи необхідні для вирішення поставлених експертові питань. 19.08.25 року, на адресу суду надійшов висновок за результатами проведення будівельно технічної та земельно технічної експертизи. Ухвалою суду, від 08.09.2025 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном відновлено та призначено до підготовчого судового засідання на 04.11.2025 року. Ухвалою суду від 04.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.12.2025 року. В судовому засіданні 18.12.25 року, представник Позивачки адвокат Тандир Д., вимоги позову підтримав та проси позов задовольнити. В судовому засіданні 18.12.25 року представник Відповідачів адвокат Тонконог В.В., вимоги заперечив та просив в задоволенні позову відмовити з підстав, які ним наводилися раніше. Заслухавши учасників справи, дослі дивши її письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] , належить право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222755100:00:009:007, загальною площею 0,049 га, з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку. Вказане право власності, Позивачка набула на підставі рішення Макарівської селищної ради № 573 33 VII, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У відповідності до витягу з рішення Макарівської селищної ради від 21.06.2018 року № 573 33 VII, [PERSON] , затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки по [ADDRESS] з кадастровим номером 3222755100:00:009:007. Згідно Договором дарування від 21.02.2024 року [PERSON] та його брат [PERSON] набули у власність по 1/2 земельної ділянки в [ADDRESS] , з кадастровим номером 3222755103:00:009:0002, загальною площею 0.089 га разом із житловим будинком загальною площею 96,2 м2, житловою 48,0 м2. Цільове призначення вказаної земельної ділянки згідно з копією технічної документації, щодо встановлення її меж житлова забудова та обслуговування житлових та господарських спору. Як вбачається з листа Макарівської селищної ради від 30.11.2021 року за вих. № 2467, вказані земельні ділянки є суміжними та розташовані на одній вулиці в смт. Макарів. Рішеннями виконавчого комітету Макарівської селищної ради № 47 та 49 від 31.03.2003 року, які було надано Відповідачем на вимогу експерта, останньому було надано дозвіл на спорудження, реконструкцію, добудову та капітальний ремонт будівель на земельній ділянці з кадастровим номером 3222755103:00:009:0002, яка розташована по [ADDRESS] . Згідно тексту вказаного рішення, позивачу було надано дозвіл на спорудження бані, хліву та реконструкції горище в житлову надбудову. Із дати отримання вказаного рішення, Відповідачами проведено ряд будівельних робіт, щодо прибудови до будинку, облаштування місця будівництва та прокладання траншей, для подальшого залиття фундаменту, здійснено проведення комунікацій, зовнішні роботи навколо будівлі. Державна інспекція архітектури та містобудування України, в листі від 26.11.21 року за вих. 4687/05/13-21 вказала (а.с.62,63), що в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва, за критерієм пошуку кадастрового номеру 3222755103:00:009:0002, документів, які дають право на виконання будівельних робіт або прийняття в експлуатацію об`єктів завершеного будівництва не виявлено. Вирішуючи вказаний спір, суд виходить із наступного. Завданням цивільного судочинства, у відповідності до приписів частини 1 статті 2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами частини 1 статті 13 ЦПК України, такі справи, розглядаються судом не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В розумінні статті 76 та 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а обов`язок доказування у справі покладається на ту сторону, яка заявляє про наявність певної обставини, яка є підставою її вимог та заперечень. Положеннями статті 319 ЦК України, визначено, що власник має право вільно розпоряджатися своїм майном, якщо це не суперечить закону тобто не можна перевищувати законні межі цього права. Право власності не може бути використане на шкоду третім особам чи всупереч вимогам закону. В рішенні Конституційного Суду України від 13 листопада 2024 року № 10-р(ІI)/2024, останній зокрема виснував, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Близьку за своїм змістом правову позицію виклав і ВС у справі № 523/14707/19 в рішенні від 05.04.2021. Отже, право на звернення до суду, за захистом своїх прав, є безумовним та не може обмежуватися. Статтею 376 ЦК України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Зазначене правове регулювання поняття «самочинне будівництво», встановлює обставини та випадки, в яких об`єкт будівництва віднесено до категорії «самочинне будівництво». Аналіз статті 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI, вказує, що документ визначений у статті 376 ЦК України, видається після отримання дозволу на проведення будівельних робіт органами державного архітектурно-будівельного контролю. В свою чергу, статтями 27 та 36, вище вказаного Закону, встановлюється порядок початку проведення підготовчих та інших будівельних робіт, за якими обов`язковим є виготовлення будівельного паспорту забудови земельної ділянки та надіслання до органу державного архітектурно-будівельного контролю повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Зміст Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI встановлює вичерпні стаді порядку проведення будівельних та підготовчих робіт на земельній ділянці, будь які інші документи не дають права на проведення підготовчих та будівельних робіт на земельній ділянці. Виключно таке, законодавче закріплення, проведення будівельних та інших робіт на земельній ділянці забезпечує дотримання будівельних стандартів та норм встановлених підзаконними нормативно правовими актами. Рішеннями виконавчого комітету Макарівської селищної ради № 47 та 49 від 31.03.2003 року, якими Відповідачу надано дозвіл на спорудження, реконструкцію, добудову та капітальний ремонт будівель на земельній ділянці з кадастровим номером 3222755103:00:009:0002, в розумінні вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI не є самостійним та достатнім документом, який дає право на здійснення будівельних робіт. Системний аналіз положень ст. 34 - 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI, свідчить про те, що отримання вказаного дозволу, є однією із стадій належного оформлення проведення та здійснення будівельних робіт, не є самостійною підставою для здійснення будівельних робіт, а від так, не надає дозволу на початок будівельних робіт у разі не отримання інших дозвільних та проектних документів та не може замінювати інших документів визначених Законом 3038-VI. Враховуючи, вище вказані положення матеріального закону, а також положення процесуального закону, які покладають обов`язок доказування на сторону, суд вказує, що документи, які визначені законом, а також є обов`язковими для проведення будівельних робіт, не було подано до суду на спростування доводів Позивачки про факт самочинного будівництва на земельній ділянці Відповідачів, що свідчить у свою чергу про обґрунтованість доводів останньої про факт самочинного будівництва на земельній ділянці Відповідачів. Щодо інших доказів, які досліджуються судом, слід вказати наступне. За змістом статей 76 84 ЦПК України, жоден доказ не має для суду на перед встановленого значення, в той же час при оцінці доказів суд має оцінити їх з точки зору вірогідності обставин про які зазначено Позивачем або про їх відсутність. Враховуючи вказане, суд зазначає, що в рамках підготовчого провадження у справі проводилась комплексна будівельно технічна та земельно технічна експертиза. За наслідками проведення зазначеної комплексної експертизи до суду надано висновок № 5804/23-49/5805/23-47 від 07.08.25 року. Згідно вказаного висновку, експертом встановлено відсутність дозвільної документації для здійснення будівельних робіт, про які зазначалося вище та які тягнуть за собою порушення п.6.7 та 5,56 «правил забудови Київської області», а також п.3.25 ДБН 30-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень». Також у своєму висновку експерт зазначив, для приведення протипожежного розриву між будинками у відповідності до нормативних документів, щодо їх конструктивів необхідно розробити проектні рішення щодо перебудови/реконструкції будинку за адресою: [ADDRESS] тобто ділянка Відповідачів. Враховуючи вказані положення висновку експерта, суд вважає за необхідне зазначити, що провадження у справі було відкрито 07.11.22 року, з відкриття провадження, Відповідачі не вжили відповідних дій, щодо розробки, у встановленому законом порядку, дозвільної та технічної документації, щодо можливої реконструкції чи перебудови будинку на їхній земельній ділянці, або проведення будівельно технічної експертизи, щодо можливості перебудови їхнього будинку, що фактично спростовує доводи Відповідачів про можливість перебудови чи реконструкції такої будівлі, як способу захисту порушеного права Позивачки. Також суд, вказує, що на вирішення експерта було зокрема поставлено питання щодо відповідності меж розташування будівлі зведеної на межі земельних ділянок з кадастровими номерами 3222755100:00:009:007 та 3222755103:00:009:0002. За висновком експерта межі такої будівлі не відповідають в повній мірі не відповідають земельній ділянці з кадастровим номером 3222755103:00:009:0002 та виходять на 2,14 м2 , за її межі. Враховуючи заперечення Відповідачів, щодо порушення меж земельної ділянки та меж земельної ділянки, що такі межі можуть не порушувати меж земельної ділянки Позивачки, суд критично сприймає такі доводи, оскільки за змістом питання, що було поставлено експертові, досліджувалися межі двох суміжних ділянок, а саме ділянки з кадастровим номером 3222755100:00:009:007 земельна ділянка Позивачки та земельної ділянки з кадровим номером 3222755100:00:009:007 земельна ділянка Відповідачів, що підтверджується дослідницькою частиною висновку експерта (ст. 34 - 35 висновку). На стадії підготовчого провадження та на стадії розгляду справи по суті, Відповідач не скористався своїм правом, в частині проведення іншого експертного дослідження або надання відповідного висновку експерта, зустрічного позову не заявив, а також не скористався своїм правом допиту експерта з можливістю уточнити ті чи інші питання, які відносилися до предмету доказування у справі, а відповідно у суду відсутні підстави вважати висновок експертного дослідження наявний у справі недопустимим чи не належним доказом у справі. Від так, суд приходить до висновку, що зокрема, серед інших порушень, Відповідачі також порушили і межі земельної ділянки Позивачки, оскільки будівля зведена на межі двох земельних ділянок в тому числі на частині земельної ділянки Позивачки. В пункті 87 - 88 Постанови ВП ВС у справі № 916/1174/22, в постанові від 15 листопада 2023 року, ВП ВС, виснувала наступне: «Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду висновує, що самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.» Також в п. 113 вказаної Постанови ВП ВС зазначила, що належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. За змістом статті 79-1 Земельного кодексу, земельна ділянка, яка сформована у відповідності до вимог Закону, є самостійним об`єктом цивільного права, а вихід будівлі за межі земельної ділянки є самостійною і безумовною підставою для усунення порушення незалежно від наявності шкоди. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що факт будівництва Відповідачами самовільно збудованої споруд, на земельній ділянці Позивачки, що не спростовано належним та допустимими доказами у справі, є достатнім та самостійним фактом порушення права Позивачки, яке підлягає захисту, а вимоги, які заявляє Позивачка відновлюють її порушене право та є належним способом захисту порушеного права. Щодо доводів Відповідача, які стосувались розподільчої газової мережі яка проходить на обох земельних ділянках та необхідності понесення додаткових витрат з боку Відповідачів у разі задоволення позову, суд вказує наступне. Необхідність понесення додаткових витрат з боку Відповідачів у разі задоволення позову та зобов`язання останніх за власний кошти знести самочинне будівництво, яке знаходиться на межі двох земельних ділянок не підтверджено будь якими належними та допустимими доказами у справі, від так такі доводи останніх є нічим іншим, як припущенням на яких рішення суду не може ґрунтуватися У рішеннях Steel and Morris v. the United Kingdom; Stankiewicz v. Poland, ЄСПЛ сформував правову позицію згідно з якою покладення на відповідача додаткових витрат є прямим наслідком його протиправної поведінки та відповідає підходу ЄСПЛ, згідно з яким особа, яка спричинила порушення права, може нести фінансові наслідки такого порушення. Враховуючи, таку позицію ЄСПЛ, покладення на Відповідачів, які порушили право Позивача, тягаря у вигляді знесення самочинного будівництва за власний кошт є допустимим та доцільним способом захисту прав Позивача та не суперечить принципам національного законодавства. Щодо строку звернення до суду, за наслідками пропуску якого Відповідачі просили відмовити в задоволенні позову слід вказати наступне. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 березня 2020 року в справі № 527/605/17, дійшов до правового висновку, суть якого зводить до наступного. На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існує правовідносини та правопорушення. Негаторний позов за своїм змістом є вимогою фактичного володільця речі до будь якої особи про усунення перешкод в користуванні вказаною річчю, такий спосіб захисту може проявлятися, як у зобов`язані не чинити перешкод у користуванні річчю так і у інший спосіб, який дозволяє відновити порушене право. Також слід зазначити, що за приписами статті 256 ЦК України, перебіг строку позовної давності пов`язується із безпосередньою можливість особи дізнатися про порушення її права. Сам, факт початку будівельних робіт, який за твердженнями Відповідачів був здійснений значно раніше не є безпосередньою можливість для Позивача дізнатися про порушення її прав, в наслідок самочинного будівництва. Окрім цього, як зазначалося судом вище, порядок здійснення будівельних робіт визначається Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI, зокрема такий порядок передбачає наявність повідомлення про завершення будівництва та складення декларації про прийняття об`єкта в експлуатацію з подальшою реєстрацією права власності на збудований об`єкт. Враховуючи, що в ході судового розгляду та проведення експертного дослідження, документи, що вимагаються законом не було надано, в розумінні вище вказаного Закону, будівельні роботи не вважаються закінченими, а відповідно правопорушення є триваючим за своїм змістом. З огляду на що та характер заявлених вимог, положення ст. 256 ЦК України та положення щодо наслідків пропуску строку встановлених вказаною нормою не можуть бути застосовані до даних правовідносин. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладе,

Outcome: approved