Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

До Решетилівського районного суду Полтавської області 05 листопада 2024 року звернувся [PERSON] з вищезазначеним позовом, у якому зазначив, що 17 серпня 2002 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Решетилівського районного управління юстиції. Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2016 року сімейне життя між позивачем та відповідачкою поступово погіршувалося, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин. З березня 2016 року відповідачка веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, фактично її місце проживання та перебування не відоме. ніде не працює. Протягом останніх років відповідачку було неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків за ст. 184 КУпАП, востаннє 09 вересня 2024 року. Будь які майнові спори з відповідачкою у позивача відсутні. Діти проживають у будинку позивача. За таких підстав збереження сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, відповідач своїм негативним прикладом та поведінкою руйнує формування правильних поглядів на інститут сім`ї, поняття матеріального забезпечення та не хоче виховувати дітей в атмосфері любові і взаємоповаги. Окрім цього, відповідно до довідки Служби у справах дітей виконавчого комітету Решетилівської міської ради неповнолітні діти позивача [PERSON] та [PERSON] з 08.08.2024 перебувають на обліку в ССД, як такі, що потрапили у складні життєві обставини, оскільки їх мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зловживає алкогольними напоями, від послуг психолога та лікування залежності відмовляється. Посилаючись на викладені обставини, положення статей 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», 110, 112 Сімейного кодексу України, Конвенцію ООН про права дитини, рішення ЄСПЛ у справах «М.С. проти України», позивач просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] та визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, як таким, що самостійно їх доглядає, виховує та утримує. Процесуальні дії по справі та позиція сторін Ухвалою судді від 27 листопада 2024 року у справі відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання на 20 грудня 2024 року. 20 грудня 2024 року ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті. У зв`язку з відсутністю висновку органу опіки та піклування розгляд справи неодноразово відкладався. У судовому засідання 10 квітня 2025 року позивач [PERSON] повідомив, що на даний час він проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] про що надавав відповідні документи та попросив відкласти розгляд справи. Ухвалою суду від 04 червня 2025 року постановлено повернутися до стадії підготовчого провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору військову частину [NUMBER] . Підготовче засідання було призначене на 10 липня 2025 року. 08 вересня 2025 року ухвалою суду було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору військову частину [NUMBER] , у зв`язку з чим підготовче засідання було відкладене на 08 жовтня 2025 року. 18 вересня 2025 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору військової частини [NUMBER] [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення третьої особи, названі представником відзивом на позовну заяву, у якій зазначено, що враховуючи, що тільки з моменту прийняття рішення судом про задоволення вимог [PERSON] про визнання його особою, що самостійно доглядає, виховує та утримує дітей, він набуває право на звільнення з військової служби відповідно до статті 26 Закону №2232-XII. До моменту оголошення рішення суду з питань зазначених в позовній заяві [PERSON] , військова частина не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. На підставі вищевикладеного, військова частина [NUMBER] просить суд розглядати справу №456/1134/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, без участі військової частини [NUMBER] як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (т.1, а. с. 220). Підготовче провадження у справі проведено 08 жовтня 2025 року, справу призначено до судового розгляду по суті на 21 листопада 2025 року. До початку судового засідання від начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Решетилівської міської ради надійшли письмові пояснення, у яких зазначено, що родина [PERSON] , [PERSON] перебуває на обліку Центру надання соціальних послуг Решетилівської міської ради, як така, що потрапила у складні життєві обставини з 24.01.2021. В родині виховується двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Решетилівської міської ради. З батьками дітей постійно проводиться робота щодо належного виконання батьківських обов`язків, але неодноразово надходило звернення ЦНСП щодо розгляду їх поведінки на Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Решетилівської міської ради. Зауважень щодо стану виконання батьківських обов`язків було більше до [PERSON] , адже [PERSON] перебуває на службі у ЗСУ. [PERSON] та [PERSON] разом з дітьми проживають за адресою: [ADDRESS] . Вони ведуть спільне господарство та мають спільний бюджет, змінювати місце проживання ніхто з них не планує. Була проведена бесіда з дітьми, [PERSON] відповів, що змінювати він нічого не планує і втомився від постійних сварок батьків, а [PERSON] повідомила, що хоче проживати і надалі з татом і мамою. Питання щодо підготовки висновку про визначення місця проживання дитини неодноразово розглядалося на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Решетилівської міської ради, але переносилося у зв`язку з неявкою [PERSON] , [PERSON] . Позивачу та відповідачці неодноразово надсилали запрошення для участі у засіданні Комісії, але вони ігнорували засідання, що свідчить про незацікавленість даних осіб у вирішенні даного питання або ж у відсутності спору між ними щодо визначення місця проживання дітей. Встановлено, що батьки дітей [PERSON] та [PERSON] проживають разом і не планують змінювати місце проживання. Питань щодо предмету спору вони не надають. Всі ці факти дають підстави вважати, що спір відсутній та унеможливлюють надання висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору (т. 2, а. с. 18 19) У судове засідання 21 листопада 2025 рокупозивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним, враховуючи положення ч. 5 ст. 130 ЦПК України (т. 2, а. с. 8) Представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] суду зазначила, що вони з позивачем примирилися та проживають разом. Відповідно у задоволенні позову просила відмовити. Представниця третьої особи [PERSON] суду повідомила, що дійсно у телефонному режимі позивач [PERSON] їй повідомив, що не планує розлучатися з відповідачкою [PERSON] , що зафіксовано у протоколі засідання Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Решетилівської міської ради. За клопотанням представника позивача судом було зобов`язано третю особу надати витяг з протоколу засідання Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Решетилівської міської ради з приводу зміни позиції позивача. У зв`язку з цим судове засідання було відкладено на 09 грудня 2025 року. У судовому засіданні 09 грудня 2025 року представницею третьої особи [PERSON] було долучено витяг з протоколу засідання Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Решетилівської міської ради від 25 серпня 2025 року №10 щодо підготовки висновку про визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Відповідно до даного витягу з протоколу [PERSON] начальник служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради підтвердила, що в телефонному режимі [PERSON] повідомив, що не планує розлучатися з [PERSON] . Йому рекомендовано звернутися до свого адвоката і повідомити про зміну свого рішення (т. 2, а. с. 36 37). У судове засідання 09 грудня 2025 року позивач [PERSON] не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, враховуючи положення ч. 5 ст. 130 ЦПК України (т. 2, а. с. 30). Представник позивача [PERSON] зазначив, що позивач про зміну позиції не повідомляв, а тому позов просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином (т. 2, а. с. 28). Представниця третьої особи [PERSON] суду повідомила, що наразі є інформація про те, що позивач [PERSON] зник безвісти, а тому визначити місце проживання дітей з ним наразі неможливо. Представник третьої особи військової частини [NUMBER] у судове засідання не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином (т.2, а. с. 29). У зв`язку з необхідністю з`ясування думки дітей з приводу спору між батьками судове засідання було відкладено на 22 грудня 2025 року. У судове засідання 22 грудня 2025 року позивач [PERSON] не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, враховуючи положення ч. 5 ст. 130 ЦПК України (т. 2, а. с. 47). Представниця третьої особи [PERSON] у судовому засіданні 22 грудня 2025 року повідомила, що позивач [PERSON] зник безвісти, що підтверджується сповіщенням, адресованим дружині позивача - [PERSON] . У зв`язку з цим з`ясовувати думку дітей щодо визначення їх місця проживання з батьком є недоцільним. Представник позивача [PERSON] зазначив, що позовні вимоги підтримує, проте у питанні визначення місця проживання дітей з батьком, з огляду на викладені обставини, поклався на розсуд суду. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином (т. 2, а. с. 49). Представник третьої особи військової частини [NUMBER] у судове засідання не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином (т.2, а. с. 46). Фактичні обставини справи, встановлені судом 17 серпня 2002 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (т. 1, а. с. 11). Сторони по справі є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно (т. 1, а. с. 12, 13). Відповідно до довідки виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області від 22.10.2024 №10-09/1/2819 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та має такий склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] , дружина, [PERSON] , [INFO] , внучка, [PERSON] , [INFO] , дочка, [PERSON] , [INFO] , - дочка, [PERSON] , [INFO] , - син (а. с. 24). Згідно з характеристикою [PERSON] , 2008 року народження, виданою ДНЗ «Решетилівський професійний аграрний ліцей імені І.Г. Боровенського», [PERSON] навчається в ліцеї з першого вересня 2024 року за професією «Слюсар, тракторист машиніст, водій». За час навчання зарекомендував себе старанним учнем. Має навчальні досягнення середнього та достатнього рівнів. [PERSON] займається спортом, відвідує спортивні секції, а також бере участь у різних видах змагань. Хлопець доброзичливий, завжди тактовний та ввічливий, характер спокійний та врівноважений. Правил поведінки не порушує (т. 1, а. с. 14). Згідно з характеристикою [PERSON] , 2014 року народження, виданою Решетилівською початковою школою Решетилівської міської ради Полтавської області, [PERSON] навчається в Решетилівській початковій школі з першого класу. За час навчання зарекомендувала себе як старанна учениця. Має хороші здібності по засвоєнню навчального матеріалу. Дівчина акуратна, ввічлива, доброзичлива. В оволодінні знаннями проявляє наполегливість, працелюбність, цілеспрямованість. Бере активну участь у шкільному житті та житті класу: шкільні конкурси, свята, змагання, виставки. Батьки приділяють увагу вихованню доньки, здебільшого всі організаційні питання вирішуються з татом учениці (т. 1, а. с. 15). Постановою Решетилівського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2012 року [PERSON] було визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді попередження (т. 1, а. с. 17). Постановою Решетилівського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2016 року [PERSON] було визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді попередження (т. 1, а. с. 18). Постановою Решетилівського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2016 року [PERSON] було визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу (т. 1, а. с. 16). Постановою Решетилівського районного суду Полтавської області від 09 вересня 2024 року на [PERSON] було накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу (т. 1, а. с. 19 - 21). Згідно з листом служби у справах дітей виконавчого комітету Решетилівської міської ради від 22.10.2024 №01-19/322 неповнолітній [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку служби як такі, що потрапили у складні життєві обставини, оскільки мати дітей [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків. До служби надійшло повідомлення від Центру надання соціальних послуг Решетилівської міської ради (далі ЦНСП) від 18.09.2024 про складну ситуацію в родині. Сім`я перебуває на обліку ЦНСП та з 31.07.2024 під соціальним супроводом. Неодноразово проводилися бесіди з [PERSON] , пропонувалося лікування від алкогольної залежності, послуги психолога, але вона відмовилася. За словами односельців [PERSON] зловживає алкогольними напоями та часто додому не приходить по декілька днів. [PERSON] часто залишає дітей вдома одних, діти самі готують їжу та здійснюють догляд за собою, тому питання про стан [PERSON] батьківських обов`язків було винесене на засідання Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Решетилівської міської ради 26.09.2024, але громадянка не з`явилася, хоча була офіційно про це повідомлена (т. 1, а. с. 22). Відповідно до договору купівлі продажу, укладеного 28 травня 2002 року між [PERSON] , як продавцем, [PERSON] , як покупцем, посвідченого Кириченко Т.М., державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори, продавець продав, а покупець купив належний продавцю на праві приватної власності жилий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1, а. с. 23). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу Статтею 51 Конституції України установлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Нормою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинились, позивач на примирення не згоден. Суд не приймає посилання відповідачки на те, що позивач змінив позицію з приводу даного спору, оскільки ні у судовому засіданні 10 квітня 2025 року, у якому позивач [PERSON] особисто брав участь, ні у подальшому від позивача чи від його представника жодних заяв про відмову від позову до суду не надходило. При цьому, як повідомляв представник позивача - адвокат Дериконь Д.С., позивач [PERSON] про зміну своєї позиції щодо позову його не повідомляв. З огляду на зазначене суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх спільних дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до частини другої статті 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини У позові, який надійшов до суду 05 листопада 2024 року, позивач просив визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, як таким, що самостійно їх доглядає, виховує та утримує. Відповідно до частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Таким чином, у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. На момент подачі позову одному із дітей сторін - [PERSON] виповнилося 15 повних років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства він може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Висновок суду базується на висновках Верховного Суду, висловлених у постанові від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21. З огляду на викладене, зазначена обставина є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову в частині визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] разом із батьком. Щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом із батьком суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою ВР 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до змісту статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц вказала, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Слід зазначити, що у зв`язку із відсутністю висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору щодо визначення місця проживання дитини судове засідання неодноразово відкладалося. Проте у судовому засіданні 17 грудня 2025 року представниця третьої особи виконавчого комітет Решетилівської міської ради як орган опіки та піклування зазначила про неможливість подачі висновку щодо визначення місця проживання дитини, оскільки сторони не являються на засідання комісії, що дає підстави вважати, що спір відсутній та унеможливлюють надання висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору. Суд вважає, що за ухвалення рішення у справі не може ставитися у залежність від відсутності висновку органу опіки та піклування, а тому слід розглянути справу, зважаючи на наявні у ній докази. Однак суд звертає увагу, що відповідно до копії сповіщення №68 від 08 грудня 2025 року [PERSON] за підписом начальника [INFO] [PERSON] солдат [PERSON] зник безвісти 07 грудня 2025 року під час ведення бойового завдання по захисту Батьківщини в районі н.п. Чинушине Покровського району Донецької області (т. 2, а. с. 50). Ураховуючи дану обставину, визначення місця проживання [PERSON] з батьком, який зник безвісти, суперечить вищенаведеним нормам законодавства та жодним чином не сприятиме інтересам дитини. А тому у задоволенні позову у цій частині слід також відмовити. Щодо судових витрат Відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було заявлено дві вимоги немайнового характеру. Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі складає 3028,00 грн. Отже, за подачу до суду даного позову, враховуючи кількість позовних вимог, позивачем було сплачено 2422,40 грн (1211,20 грн х 2) судового збору. Ураховуючи, що судом задовольняється одна немайнова вимога, то судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 6 грн підлягають стягненню з відповідачки у справі на користь позивача. Оскільки позовні вимоги у частині визначення місця проживання дітей разом з батьком задоволення не підлягають, то іншу частину сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1211,20 грнсуд покладає на позивача. На підставі викладеного та,

Outcome: partial