Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

ТОВ "Діджи Фінанс" за допомогою системи "Електронний суд" звернулось до Слобідського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 200199510 від 23.01.2015 року в розмірі 48880,58 грн., та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 23.01.2015 року між ПАТ "Банк Михайлівський" та [PERSON] було укладено угоду № 200199510, у відповідності до умов якої [PERSON] отримав строковий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 19550 грн. на строк 5 років, зі сплатою процентів за користування кредитом. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався у визначені строки здійснювати погашення суми заборгованості, проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору № 200199510 від 23.01.2015 року року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 19.08.2025 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 37353,84 грн., а саме: 12264,03 грн. - заборгованість за кредитом; 25089,81 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом. Між ТОВ "Діджи Фінанс" та ПАТ "Банк Михайлівський" 20.07.2020 року укладено договір про відступлення прав вимоги № 7_БМ, відповідно до умов якого ТОВ "Діджи Фінанс" набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними позичальниками з ПАТ "Банк Михайлівський", в тому числі за кредитним договором № 200199510 від 23.01.2015 року. В зв`язку з прострочення зобов`язання позивачем, за період з 25.02.2019 по 23.02.2022 року нараховано інфляційні втрати в розмірі 8167,96 грн., та 3 % річних за користування грошовими коштами в розмірі 3358,78 грн. 03.10.2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що жодним доказом, що наданий позивачем разом із позовною заявою, не доказано: 1) укладення кредитного правочину від 23.01.2015 № 200199510 між відповідачем та ПАТ "Банк Михайлівський"; 2) надання (перерахування) ПАТ "Банк Михайлівський" відповідачу коштів у кредит за Кредитним договором від 23.01.2015 № 200199510; 3) відступлення ПАТ "Банк Михайлівський" права вимоги до відповідача на користь позивача за Договором про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 № 7_бм; 4) наявність будь-якої заборгованості відповідача перед позивачем. Докази (додатки до позову), подані позивачем у електронних копіях відповідних письмових та електронних доказів, та не можуть бути достовірними доказами укладення договору. Позивач у позові та додатках до нього не пояснює, яким чином ПАТ "Банк Михайлівський" прийняло (акцептувало) пропозицію (оферту) відповідача укласти кредитний договір. Також відсутні докази такого прийняття (акцепта) зі сторони ПАТ "Банк Михайлівський". Позивачем не надано жодного доказу щодо отримання відповідачем коштів у кредит на виконання Кредитного договору від 23.01.2015 № 200199510. Єдиними письмовими доказами, що можуть доводити отримання грошових коштів та наявність заборгованості, є оригінали первинних фінансово-господарських документів. Разом із позовом позивачем надано додаток 9, що містить виписки від 05.08.2025 за період з 23.05.2016 по 27.07.2020 за рядом особових рахунків. При цьому, позивач не надає пояснень, яке відношення дані особові рахунки мають до кредитного договору від 23.01.2015 № 200199510, які кошти на них обліковуються, як на підставі цих рахунків та виписок можна встановити розмір заборгованості за кредитним договором. Крім того, відповідно до розділу "ОСНОВНІ ПАРАМЕТРИ ЗАЯВИ" Заяви (оферти) від 23.01.2015 № 200199510 позичальнику (відповідачу) в ПАТ "Банк Михайлівський" було відкрито рахунок [NUMBER] . Даний рахунок також вказано в розписці про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду від 23.01.2015. Виписку із цього рахунку позивачем не надано. Інші рахунки не вказано. Наголошує на тому, що кредитний договір № 200199510 було нібито "укладено" 23.01.2015, а виписки надані за період лише після 23.05.2016. Позивач в позовній заяві зазначає, що станом на 19.08.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором № 200199510 від 23.01.2015 становить 37353,84 грн., але разом із позовом позивачем не надано жодного розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором з 23.01.2015 (тобто з дати нібито його "укладення") до 25.02.2019. Таким чином, позивачем не надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази заборгованості відповідача в розмірі 37353,84 грн. за вказаним кредитним договором. Позивачем не доведено, що було відступлено право вимоги до відповідача на користь позивача. Жодних повідомлень про відступлення права грошової вимоги відповідач не отримував. Єдиний доказ відступлення, що позивач надає разом із позовом, це витяг із загального реєстру боржників. Сторінки 2-3 цього витягу не містять ніяких підписів та печаток, відрізняються за структурою та піддаються модифікації із допомогою комп`ютерно-програмних засобів.Також посилається на те, що позивач не доводить доказами, що строк кредитування становить саме 5 років. Заява (оферта) від 23.01.2015 року не містить відомостей щодо такого строку. Проте, відповідно до розділу ІІІ "Загальні умови надання кредиту в рамках карткового продукту "Прибуткова картка +Кредитка" доказу Довідка про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту від 23.01.2015 зазначено: Строк кредитування 12 місяців. Таким чином, фактичний строк кредитування та дії кредитного договору закінчився 23.01.2016. Отже, перебіг позовної давності почався 24.01.2016, а строк позовної давності сплив 24.01.2019 року. Щодо витрат на правову допомогу зазначає, що витрати які поніс/понесе позивач під час розгляду справи, не є співмірними із ціною позову. Справа є типовою, а тому розмір витрат на правову допомогу є завищеним. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 05.09.2025 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 01.10.2025 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 03.11.2025 року частково задоволено клопотання представника [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів. У судове засідання представник позивача не з`явився. У позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов, просить в задоволенні позову відмовити повністю. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 23.01.2015 року [PERSON] підписав Заяву (оферту) № 200199510, в якій запропонував ПАТ «Банк Михайлівський» укласти з ним договір про надання та використання платіжної картки (далі - Договір про картку), в межах якого: відкрити на його ім`я поточний рахунок, операції по яким можуть здійснюватись з використанням електронного платіжного засобу; випустити на його ім`я платіжну картку; для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити йому кредитний ліміт, в межах якого він він має право здійснювати операції з карткою та здійснювати у відповідності до ст. 1069 ЦК України кредитування рахунку картки. Крім того, 23.01.2015 року [PERSON] підписав Довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Прибуткова картка+Кредитка (не іменна)/», в якій у розділі ІІІ "Загальні умови надання кредиту в рамках карткового продукту" зазначено мета кредиту: на споживчі потреби; сума кредиту: до 50000 грн; строк кредиту: 12 місяців; забезпечення кредиту: без забезпечення; оцінка майна: не здійснюється; форма кредитування: у формі відновлювальної кредитної лінії; тип процентної ставки: фіксована; дострокове повернення кредиту: дострокове повернення кредиту можливе шляхом внесення повної суми заборгованості; порядок погашення кредиту: погашення кредиту здійснюється шляхом внесення коштів на рахунок. У розділі ІІІ Довідки про умови кредитування "Орієнтовна сукупна вартість кредиту в рамках карткового продукту складається з наступних складників" зазначено строк: 5 років; процентна ставка за кредитом (річних): 58,8 % нараховується на залишок заборгованості по кредиту; пільговий період користування кредитними коштами по операціям, які здійснені в торгівельній мережі, протягом якого нараховуються проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою 0,001%: до 90 днів; платежі за договором страхування: 1,5% щомісячно від розміру заборгованості за Договором про Картку, виставленої в розрахункову дату згідно Умов по картках до Договору добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський». Отримання [PERSON] платіжної картки № [NUMBER] на підставі Договору про надання та використання платіжної картки №200199510 та/або пін-коду підтверджено розпискою від 23.01.2015 року. У вказаній розписці вказано і номер рахунку картки [NUMBER] . Оригінали Заяви (оферту) № 200199510, Довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Прибуткова картка+Кредитка (не іменна)/» та розписки від 23.01.2015 року досліджено судом у судовому засіданні. Матеріали справи містять виписку по особовим рахункам за період з 23.05.2016 року по 27.07.2020 року, в якій відображена інформація по рахункам [PERSON] у ПАТ «Банк Михайлівський» № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . Згідно із розрахунком ТОВ «Діджи Фінанс», інфляційні втрати за період з 25.02.2019 по 23.02.2022 становлять 8167,96 грн., 3% річних 3358,78грн. Крім того, судом встановлено, що 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк ПАТ «Банк Михайлівський» відступає новому кредитору ТОВ «Діджи Фінанс» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, що підтверджується копією вказаного договору. Пунктом 2 договору №7_БМ від 20 липня 2020 року визначено, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуває всі права кредитора за кредитними договорами в день настання відкладальної обставини відповідно до пункту 16 цього договору (зокрема, підписання договору сторонами), але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору. На виконання вимог п. 4 договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило на користь ПАТ «Банк Михайлівський» ціну договору на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону) - № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15 червня 2020 року, переможцем яких стало ТОВ «ДіджиФінанс», у розмірі 5307308,39 грн. З Витягу реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору №7_БМ про відступленням прав вимоги від 20.07.2020 (№ в реєстрі 79174) встановлено, що до якого до нового кредитора ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором №20199510, укладеним 23.01.2015 із [PERSON] на суму 37353,84 грн, з яких: 12264,03 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 25089,81 грн. - заборгованість за доходами. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 в справі № 910/11298/16 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор». Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ТОВ "Діджи Фінанс" до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пунктів 4,8, 5.5,5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254), передбачено, що у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно з пунктами 61,62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі №456/3643/17 (провадження №61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц (провадження №61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, п. 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19). Згідно з пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва. За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина 1); боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (частина 2). Згідно зі ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора: або на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора; або на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором; або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, на момент його виконання. За змістом статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Частиною пергою статі 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження заборгованості [PERSON] та її розміру ТОВ "Діджи Фінанс" додано до позовної заяви виписки по особовим рахункам за період з 23.05.2016 по 27.07.2020, розрахунок інфляційних втрат, 3% річних за кредитним договором № 200199510 від 23.01.2015 року. Суд також зазначає, що розрахунку заборгованості по тілу кредиту та відсоткам позивач до суду не надав. При цьому, суд зауважує, що у виписці по особовим рахункам зазначені номери рахунків [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , які не відповідають рахунку № [NUMBER] , вказаному у заяві № [NUMBER] від 23.01.2015 року та розписці про отримання картки. Доказів того, що вказані у виписках рахунки належать саме відповідачу та відкриті на виконання договору № 200199510 від 23.01.2015 року, суду не надано. Крім того, відповідно до розділу ІІІ "Загальні умови надання кредиту в рамках карткового продукту" Довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Прибуткова картка+Кредитка (не іменна)/» строк кредиту складає 12 місяців. При цьому, зазначений у розділі "Орієнтовна сукупна вартість кредиту в рамках карткового продукту" Довідки про умови кредитування строк 5 років не може бути прийнятий судом у якості погодженого між сторонами строку кредитування. Таким чином, датою повернення кредиту та граничного терміну нарахування відсотків є 23.01.2016 року. Умовами договору не встановлено можливості пролонгації договору та нарахування відсотків після закінчення строку договору, а тому нарахування відсотків після 23.01.2016 року, що вбачається з виписки по рахункам, є безпідставними. Суд також зазначає, що виписка сформована з 23.05.2016, а не з дати укладення кредитного договору № 200199510 від 23.01.2015 року, а тому неможливо з`ясувати суму наданого та повернутого кредиту, відсотків в період дії строку кредитування. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що додана до позовної заяви виписка по особовим рахункам не є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості [PERSON] . Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості [PERSON] по договору № 200199510 від 23.01.2015 року як перед ПАТ "Банк Михайлівський" станом на 20.07.2020, так і перед новим кредитором ТОВ "Діджи Фінанс". Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Діджи Фінанс" 12264,03 грн. заборгованості за кредитом та 25089,81 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом. Оскільки в межах цієї справи на підставі наданих позивачем доказів суд позбавлений можливості встановити суму заборгованості по кредитному договору та період прострочення зобов`язань, відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України і стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Діджи Фінанс" інфляційних втрат в розмірі 8167,96 грн. та 3% річних за користування грошовими коштами в розмірі 3358,78 грн. Відносно доводів відповідача про наявність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, суд зауважує, що заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки судом не встановлено порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого той звернувся до суду (відповідна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 372/1036/15-ц), а відтак поновлювати строк звернення до суду чи застосовувати наслідки спливу строків позовної давності немає підстав. Доводи відповідача про підписання оферти з боку банку неповноважною особою [PERSON] не спростовують відомостей про отримання відповідачем [PERSON] платіжної картки та користування кредитними коштами. Відносно доводів відповідача про непідтвердження позивачем переходу до нього права вимоги за кредитним договором, оскільки додано реєстр, який сформовано самим позивачем, суд зазначає, що позивачем надано саме витяг з реєстру. З Витягу реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору №7_БМ про відступленням прав вимоги від 20.07.2020 (№ в реєстрі 79174) встановлено, що до нового кредитора ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором №20199510, укладеним 23.01.2015 із [PERSON] на суму 37353,84 грн, з яких: 12264,03 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 25089,81 грн. - заборгованість за доходами. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ "Діджи Фінанс" задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. При зверненні до суду з цим позовом ТОВ "Діджи Фінанс" сплачено 2422,40 грн. судового збору за подання позову, що підтверджується платіжною інструкцією від 22.08.2025 року. В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: Договір про надання правової допомоги № 26 від 15.02.2024, укладений між ТОВ "Діджи Фінанс" та АБ "Анастасії Міньковської"; додаткову угоду від 15.02.2024 року до договору № 26 про надання правової допомоги від 15.02.2024 року, укладеної між ТОВ "Діджи Фінанс" та АБ "Анастасії Міньковської"; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних АБ "Анастасії Міньковської" на підставі договору про надання правової допомоги № 26 від 15.02.2024 року та додаткової угоди від 15.02.2024 року, відповідно до якого АБ "Анастасії Міньковської" надало ТОВ "Діджи Фінанс" наступні послуги: складання позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості по цивільній справі загальною вартістю 7000 грн. При цьому, суд зазначає, що вказаний детальний опис робіт має уніфіковану форму та не містить посилання на надання правової допомоги саме в зв`язку з поданням позову про стягнення заборгованості з [PERSON] . Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову ТОВ "Діджи Фінанс" відмовлено, заявлені до стягнення судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed