Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

22 жовтня 2024 року Чугуївським міським суду було постановлено рішення в якому позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» інтереси якого представляє адвокат Костюшок Павло Миколайович до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» 36932 (тридцять шість тисяч дев`ятсот тридцять дві) грн 84 коп. у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3028 грн 00 коп. [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22 жовтня 2024 року по справі № 636/4180/24, в якій просив скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду у загальному порядку. Свою заяву обґрунтував тим, що судом ухвалено заочне рішення, згідно якого з нього стягнуто на користь ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість в розмірі 36932 грн. 84 коп. та суму судових витрат, але він вважає, що воно винесено з порушенням, так як він взагалі не знав про існування судового процесу та не був належним чином повідомленим про дату проведення судового засідання. Ухвалою Чугуївського міського суду від 01 липня 2025 року заяву [PERSON] , про перегляд заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22 жовтня 2024 року по справі № 636/4180/24 задоволено та скасовано заочне Чугуївського міського суду Харківської області від 22 жовтня 2024 року по справі № 636/4180/24 (провадження № 2/636/1801/24) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» інтереси якого представляє адвокат Костюшок Павло Миколайович до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву, в якій просив суд справу розглянути за його відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи по суті надав клопотання про відмову в задоволені позову повністю, оскільки вважає, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не повідомляло відповідачу, що до нього перейшло право вимоги, також ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надавало відповідачу договір факторингу, відповідно до якого до «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за кредитним договором. Будь-яких листів чи повідомлень від ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» чи ТОВ «Безпечне агенство необхідних кредитів» відповідач не отримувала. З заборгованістю перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не згодна, також вважає, що позивачем на підтвердження перерахування відповідачу коштів за кредитними договорами не надано належних доказів розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку. Таким чином, відсутність в матеріалах справи первинних документів не тільки позбавляє можливості перевірити факт отримання позичальником коштів у кредит, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків за користування кредитом. Отже, вважає, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у встановленому законом порядку, не довело факту перерахування кредитних коштів за договорами, а тому підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та відсотками відсутні Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положення. Суд вважає, що докази, які є в матеріалах справи є повними та достатніми для розгляду справи по суті за відсутності учасників процесу, належних чином повідомлених. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. 22 жовтня 2024 року Чугуївським міським суду було постановлено рішення в якому позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» інтереси якого представляє адвокат Костюшок Павло Миколайович до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» 36932 (тридцять шість тисяч дев`ятсот тридцять дві) грн 84 коп. у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3028 грн 00 коп. [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22 жовтня 2024 року по справі № 636/4180/24, в якій просив скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду у загальному порядку. Свою заяву обґрунтував тим, що судом ухвалено заочне рішення, згідно якого з нього стягнуто на користь ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість в розмірі 36932 грн. 84 коп. та суму судових витрат, але він вважає, що воно винесено з порушенням, так як він взагалі не знав про існування судового процесу та не був належним чином повідомленим про дату проведення судового засідання. Ухвалою Чугуївського міського суду від 01 липня 2025 року заяву [PERSON] , про перегляд заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22 жовтня 2024 року по справі № 636/4180/24 задоволено та скасовано заочне Чугуївського міського суду Харківської області від 22 жовтня 2024 року по справі № 636/4180/24 (провадження № 2/636/1801/24) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» інтереси якого представляє адвокат Костюшок Павло Миколайович до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. 09 листопада 2021 року між «Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 77684459 від 09 листопада 2021 року згідно з яким Банк надав позичальниці кредит. Згідно з кредитним договором, позичальник зобов`язуєтьсясплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту, який є невід`ємною частиною цього договору. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що цей договір, Паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua,складають єдиний кредитний договір, укладений між нею та банком, з яким він ознайомився до укладення договору та до яких він приєднався, підписавши договір, а також, що [PERSON] отримав свій примірник цього договору. 14 червня 2021 року між ТОВ « 1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 77684459 від 09 листопада 2021 року укладеним між Ат «Ідея Банк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Позичальник ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань і не погашає заборгованість за кредитним договором, яка становить: 36932 грн. 84 коп., Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник умови кредитного договору не виконує, свою заборгованість по кредитному договору не погашає, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час судового розгляду вказаної справи позивачем були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги. Відповідачем, всупереч вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивача, викладені в позові, відповідачем і матеріалами справи не спростовуються. Суд бере до уваги як належний, допустимий, достовірний і достатній доказ розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий позивачем, який ні відповідачем, ні матеріалами справи не спростовується. Частиною 1 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Статтею 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У випадках, коли сума витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як вбачається з матеріалів справи, договір позики від 09 листопада 2021 року між ТОВ «Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено кредитний договір № 77684459. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений п. 8 кредитного договору, реквізити та підписи сторін. Отже, суд відхиляє доводи представника відповідача про відсутність доказів надання відповідачу грошових коштів за кредитним договором позики від 09 листопада 2021 року за № 77684459. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, слід відзначити наступне. За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вказаним вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. В своєму відзиві представник відповідача, вважає, що в задоволені позову необхідно відмовити з огляду на те, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не повідомляло відповідачу, що до нього перейшло право вимоги, також ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надавало [PERSON] договір факторингу, відповідно до якого до «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за кредитним договором № 77684459. Будь-яких листів чи повідомлень від ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» чи ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» відповідач не отримувала, однак суд вважає доречним зазначити наступне. Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок відступлення права вимоги. Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора в тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент переходу. Отже, відступлення права вимоги є двостороннім правочином між первісним і новим кредитором, який не потребує згоди боржника та не ставить виникнення прав нового кредитора в залежність від волевиявлення чи обізнаності боржника. Суд звертає увагу, що стаття 516 ЦК України передбачає: боржник має бути повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні. Водночас зміст цієї норми не містить положення, за яким неповідомлення боржника тягне недійсність відступлення права вимоги або позбавляє нового кредитора права на судовий захист. Навпаки, закон встановлює наслідок неповідомлення боржник вважається таким, що належним чином виконав зобов`язання, якщо він виконав його первісному кредитору до моменту отримання повідомлення. Таким чином, повідомлення боржника: має значення для визначення належного кредитора при виконанні зобов`язання; але не є умовою виникнення права вимоги у нового кредитора. Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, відповідно до якої: неповідомлення боржника про відступлення права вимоги не впливає на дійсність договору цесії та не позбавляє нового кредитора права звернення до суду. Зокрема, така позиція викладена у: постанові ВС від 23.01.2019 у справі № 522/10127/15-ц; постанові ВС від 02.06.2021 у справі № 761/12630/18; постанові ВС від 16.11.2022 у справі № 753/20431/20. У зазначених рішеннях Верховний Суд наголосив, що обізнаність боржника не є юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення права вимоги у нового кредитора. Суд виходить із того, що цивільне право регулює обіг прав вимоги, а не психологічний стан боржника. Якщо поставити виникнення прав нового кредитора в залежність від факту повідомлення боржника, це означало б: створити можливість блокування цивільного обігу; надати боржнику інструмент штучного уникнення відповідальності; фактично перетворити повідомлення на умову чинності договору, чого закон прямо не передбачає. Право вимоги виникає з моменту укладення договору відступлення, а не з моменту отримання боржником повідомлення про нього. Суд також зазначає, що права боржника при відступленні права вимоги не порушуються, оскільки: обсяг його зобов`язання не змінюється; умови договору залишаються тими самими; боржник не позбавляється права заявляти всі заперечення, які він мав проти первісного кредитора (ст. 517 ЦК України). Таким чином, доводи відповідача зводяться не до порушення його прав, а до формального заперечення проти процесуальної легітимності позивача, яке не ґрунтується на законі. Отже, суд доходить висновку, що: договір відступлення права вимоги є чинним; позивач набув статусу нового кредитора у момент укладення такого договору; неповідомлення відповідача про заміну кредитора не є підставою для відмови в позові; позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. А тому , відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові і відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв`язку з чим суд стягує з відповідача судовий збір на користь позивача. За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі ст. ст. 526, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: approved