Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

У провадження суду надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просить стягнути на свою користь солідарно з відповідачів грошову компенсацію за фактично сплачені комунальні послуги у розмірі 25150,83 грн., а також судовий збір у розмірі 1211,20 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником частки трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Співвласниками іншої частки вказаної квартири в рівних частках є відповідач [PERSON] , яка діє у власних інтересах та як законний представник неповнолітнього [PERSON] та [PERSON] . Так, з моменту набуття права власності, [PERSON] не здійснювала жодних платежів щодо оплати комунальних послуг або витрат по утриманню нерухомого майна. Всі комунальні послуги та поточні ремонти здійснював позивач. За період з жовтня 2019 року по травень 2022 року позивачем фактично сплачено 50034,70 грн. за утримання вказної квартири та прибудинкової території. Згідно рішення суду від 03 липня 2023 року позовні вимоги позивача були задоволені у повному обсязі, з відповідачів стягнути частку вказаних витрат та судовий збір, але після виконання рішення відповідачі знов не беруть участі у витратах на утримання квартири. На даний час, позивач знову усі платежі по утриманню квартири та прибудинкової території несе самостійно, внаслідок чого за період з травня 2022 року по квітень 2025 року сплатив 50301,66 грн. і відповідно частка складає 25150,83 грн. Ухвалою суду від 09 жовтня 2025 року вказану позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 24 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте відповідач правом надання відзиву на позовну заяву не скористалась, клопотань про відкладення розгляду справи та/або розгляду справи без її участі не направляла. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва № Ж-67 на право власності на житло від 04 січня 2006 року, виданого Органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів, на підставі розпорядження № Ж-1075 від 26 грудня 2005 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності у рівних долях [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 жовтня 2016 року за № 2-2312, виданого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В., спадкоємцями майна [PERSON] є її сини [PERSON] та [PERSON] . Спадщина на яку у вказаних частках видане свідоцтво складається з 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частку квартитри видано [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 листопада 2019 року за № 1-1601, виданого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Бикановим Р.І., спадкоємцями майна [PERSON] є його малолітній син [PERSON] , неповнолітня донтка [PERSON] та дружина [PERSON] . Спадщина на яку у вказаних частках видане свідоцтво складається з частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частку квартитри видано [PERSON] . Також, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надані суду квитанції про сплату комунальних послуг за квартиру за адресою: [ADDRESS] за період з травня 2022 року по квітень 2025 року у розмірі 50301,66 грн. Відповідно до положень ч.1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначено Законом України Про житлово-комунальні послуги (далі - Закон). Відповідно до ст.1 Закону України Про житлово-комунальні послуги, індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України Про житлово-комунальні послуги, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ст.5 Закону України Про житлово-комунальні послуги, до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. За частиною 3 статті 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст.317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 статті 318, 322 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц, від 15 квітня 2021 року № 638/5001/17. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на відсутність з боку відповідачів доказів неправильності нарахувань або альтернативного розрахунку боргу, суд бере до уваги квитанції, які надані позивачем і які визнаються судом належними доказами, оскільки вони не були спростовані у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, відповідно до розміру своїх часток. Позивачу належить частина квартири, відповідачу [PERSON] належить 1/6 частина, неповнолітньому [PERSON] у належить 1/6 частина і відповідачу [PERSON] , яка вже досягла повноліття, належить також 1/6 частина квартири. Таким чином, з відповідача [PERSON] , яка також діє як законний представник неповнолітнього [PERSON] , підлягають стягненню грошові кошти у сумі 16767,22 грн., що дорівнює 1/3 частині грошових коштів, сплачених позивачем за житлово-комунальні послуги на утримання відповідної 1/3 частини квартири за період з травня 2022 року по квітень 2025 року, що належить відповідачу [PERSON] та її неповнолітній дитині. Також підлягають стягненню з відповідача [PERSON] грошові кошти у сумі 8383,61 грн., що відповідає 1/6 частині грошових коштів, сплачених позивачем за житлово-комунальні послуги на утримання 1/6 частини квартири, що належить відповідачу за вказаний вище період. Також, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн., а саме по 605,60 грн. (1211,20 грн. / 2 ).

Outcome: approved