Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулось в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08.09.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 34347359, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 5000,00 грн., строком на 730 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом протягом пільгового періоду 1,0% за один день від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Вказаний договір укладено в електронній формі. 10.06.2025 року було укладено договір № 10-06/25, відповідно до якого ТОВ «ЕКО ФІН» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 34347359. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 34347359. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого має заборгованість в сумі 19150,00 грн., тому позивач просить суд стягнути в його користь з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати понесені ним, які складаються з судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак на адресу суду від нього надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує і просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча згідно ст.128 ЦПК України про день, час і місце розгляду справи був двічі повідомлений належним чином, не повідомив відповідач і про причини своєї неявки в судове засідання. Суд на підставі ст.280 ЦПК України проводив заочний розгляд даної справи. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та оцінивши наявні докази, суд встановив наступні факти: 08.09.2024 року між ТОВ «ЕКО ФІН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит/кредитний договір №34347359, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 5000 грн., строком 730 днів, що підтверджуються копією договору про споживчий кредит/кредитний договір №34347359 (а.с.15-26), анкетою клієнта-фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення (ІТС ТОВ «ЕКО ФІН») (а.с.10). ТзОВ «ЕКО ФІН» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, а саме: 08.09.2024 року здійснило перерахунок грошових коштів у сумі 5000 грн. на банківську картку [NUMBER] , належну [PERSON] . Дані обставини знайшли своє підтвердження фотокопією про виконання успішної транзакції (а.с.14) та підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів ТзОВ «ПрофітГід» (а.с.12). Будь-яких спростувань вищенаведених обставин судом не здобуто. Частиною першою, другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Нормою частини другої статті 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Відповідно до частин третьої, шостої та сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 10 червня 2025 року право вимоги за договором №34347359 від 08.09.2024 перейшло до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», що підтверджується копією договору №10-06/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.06.2025 (а.с.33-37), платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 18.06.2025 (а.с.43), копією акту прийому-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді за Договором №10-06/25 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.06.2025 (а.с.40), копією акту прийому-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді, права вимоги за яким відступаються за Договором №10-06/25 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.06.2025 (а.с.38), копією реєстрів боржників в друкованому (підписаному) вигляді до договору №10-06/25 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.06.2025 (а.с.39). Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за договором №34347359 від 08.09.2024 року. Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З наведених вище правових норм слідує, що договір факторингу є правочином, внаслідок якого відбувається заміна кредитора у зобов`язанні. Таким чином суд встановив, що право вимоги до відповідача за Кредитним договором перейшли від кредитодавця до позивача, і останній є новим кредитором у правовідношенні, яке виникло на підставі згаданого договору. Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 34347359 від 08.09.2024 року заборгованість [PERSON] становить 19150,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 13800,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості 350,00 грн. (а.с.28-32). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування позикою у повному розмірі не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором та сплати відсотків, що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам у справі. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 19150,00 грн. Позивачем при подачі позову було сплачено 2422 грн. 40 коп. судового збору згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 0533700013 від 01.07.2025 року, який він просить стягнути з відповідача . Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с.98-99). Оскільки відповідача звільнено від сплати судового збору в силу ст. 5 Закону України «Про судовий збір», сума сплаченого позивачем судового збору підлягає компенсації за рахунок держави. Крім того, позивач просить стягнути із відповідача витрати понесені на правову допомогу в розмірі 9000 грн., які підтвердженні Договором № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024 року; заявкою на надання юридичної допомоги № 1054 від 11.06.2025 року; витягом з Акту № 12 про надання юридичної допомоги від 24.06.2025 року. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2021 року (провадження №61-44217св18), витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Враховуючи відсутність клопотань іншої сторони стосовно зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд визнає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: approved