Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернувся до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом, у якому з просив стягнути з відповідача на його користь фактичний борг в розмірі 55 000 грн, відсотки за період з 10.04.2025 по 01.10.2025 в сумі 47 850 грн, а також судові витрати. Позов мотивований тим, що 19 лютого 2025 року за адресою [ADDRESS] позивач позичив для [PERSON] 55 000 грн до 01 квітня 2025 року, про що останній власноручно написав розписку. Проте відповідач не повернув кошти та 07.04.2025 написав нову розписку, в якій зобов`язався повернути позику в сумі 55 000 грн до 10.04.2025, якщо до вказаної дати не поверне борг то будуть нараховуватися проценти від суми 0,5% в день. Однак відповідач не повернув позичені кошти та свої зобов`язання не виконує. Після спливу вказаного строку позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення позичених коштів, проте останній їх ігнорує, що змусило позикодавця звернутись до суду. Ухвалою судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 жовтня 2025 року дану справу передано для розгляду за підсудністю до Полонського районного суду Хмельницької області. Згідно з протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Полонського районного суду Хмельницької області від 06.11.2025 головуючим суддею по справі визначено суддю Горщара А.Г. Відповідно до ухвали судді від 12.11.2025 у справі відкрито провадження, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідачу копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками надсилались судом за зареєстрованою адресою місця проживання, конверт з вкладенням повернувся на адресу суду з довідкою відділення АТ «Укрпошта» від 22.11.2025 про відсутність адресата за вказаною адресою, однак, відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відправлення вважається врученим адресату. Крім того за місцем проживанням відповідач отримав копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 21.11.2025. У встановлений судом строк [PERSON] відзив на позов не подав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 19 лютого 2025 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 54 000 грн, які зобов`язався повернути до 01.04.2025, про що свідчить розписка написана відповідачем (а.с.7). Розпискою від 07.04.2025 [PERSON] зобов`язався повернути кошти в розмірі 55 000 грн для [PERSON] до 10.04.2025. Якщо до 10.04.2025 він не поверне борг то після будуть нараховуватися проценти від суми в розмірі 0,5% в день (а.с. 8). До вказаного строку відповідач позику не повернув, на день подачі позовної заяви позивачем нараховано відсотки за період з 10.04.2025 по 01.10.2025 та загальна заборгованість [PERSON] становить 102 850 грн. За змістом положень статтей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з п.3 ч.1ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Враховуючи зазначене, суд вважає доведеним факт отримання відповідачем у позику грошових коштів у сумі 55 000 грн від позивача. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У зв`язку з вищевикладеним відсутні підстави для стягнення з відповідача процентів нарахованих позивачем, оскільки такі нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тому відповідач звільняється від відповідальності визначеної ст. 625 ЦК України, відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню борг в сумі 55 000 грн, що є заборгованість за основною сумою боргу. Позивачем заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Стороною позивача до матеріалів справи додано лише угоду про надання правової допомоги від 30.06.2025, укладений між [PERSON] та адвокатом Новачуком Л.П., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №482 від 19.07.2010 та ордер від 30.06.2025. Однак позивачем не надано доказів щодо обумовленого сторонами розміру гонорару, а також жодного документа, який містив би детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також понесених ним витрат. За таких обставин вимога позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу до задоволення не підлягає. Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено 1211,20 грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією від 01.10.2025. Оскільки позов судом задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 648 грн (55 000 грн становить 53,5 % від 102 850 грн; 53,5 % від 1211,2 грн становить 648 грн).

Outcome: partial