Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

29.09.2025 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. В позовній заяві позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви та до закінчення ним навчання чи до досягнення 23-х річного віку у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона з відповідачем уклала шлюб 05.11.2006, зареєстрований Штомпелівською сільською радою Хорольського району Полтавської області, актовий запис № 6. За час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім, батьком якого є відповідач. В даний час син навчається в державному навчальному закладі «Решетилівський професійний ліцей імені І.Г. Боровенського» ІІ рівня акредитації з 01.09.2024 на другому курсі денного відділення. Термін закінчення навчання 31.01.2027. Син навчається на денній формі навчання, тому не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Позивачці важко самій утримувати сина і створювати йому належні умови життя та навчання, у зв`язку з чим змушена звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 08.10.2025 відкрите провадження у цивільній справі, розгляд справи визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка та його представник в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Разом з позовом позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі. 12.12.2025 від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Відзиву, будь-яких заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування доводів сторін, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 05.11.2006 між відповідачем [PERSON] та позивачкою [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Штомпелівською сільською радою Хорольського району Полтавської області, актовий запис 6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 20.04.2007 Малобакайською сільською радою Решетилівського району Полтавської області, у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач [PERSON] . Згідно довідки № 536 від 26.09.2025 [PERSON] навчається в Державному навчальному закладі «Решетилівський професійний ліцей імені І.Г. Боровенського» ІІ рівня акредитації з 01.09.2024 по (нак. № 4 «З-УДЗ» від 30.08.2024) на 2 курсі денного відділення. Термін закінчення навчання 31.01.2027. Знаходиться на неповному державному забезпеченні. Згідно довідки Виконавчого комітету Решетилівської міської ради № 01.5-03/88 від 23.06.2025 позивачка [PERSON] має такий склад сім`ї: чоловік - [PERSON] , [INFO] , (служба в ЗСУ), син - [PERSON] , [INFO] , (учень ліцею), син [PERSON] , [INFO] (учень школи в с. Малий Бакай). Згідно з ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані, зокрема вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи дочці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 (провадження № 61-16005св20), відповідно до якої стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення, одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Суд також враховує правову позицію Верховного Суду висловлену в постанові від 08 травня 2023 року у справі № 756/9882/19 (провадження № 61-2065св23), де зазначено, що стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. На підставі наданих доказів, судом встановлено, що син позивачки [PERSON] , [INFO] , є повнолітньою особою, навчається на другому курсі денного відділення Державного навчального закладу «Решетилівський професійний ліцей імені І.Г. Боровенського». Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , проходить службу в ЗСУ та відповідно отримує заробітну плату. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви та до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору щодо вимог про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Зважаючи на те, що позов задоволено у повному обсязі, позивачку звільнено від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору за позовну заяву про стягнення аліментів за ставкою станом на день пред`явлення позову 29.09.2025, що становить 1211,20 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Враховуючи наведене,

Outcome: approved