Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся адвокат Федчишен Роман Володимирович, діючи в інтересах [PERSON] , з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що 18 липня 2017 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей немає. Адвокат позивачки зазначив, що позивачка з відповідачем мають різні характери, не можуть знайти спільну мову, сумісний побут з відповідачем вести не виходило, весь час виникали непорозуміння, суперечки і навіть сварки. Адвокат позивачки повідомив, що зазначені суперечки мали системний характер, виникали регулярно за ініціативи відповідача, в тому числі і на ґрунті розв`язання фінансових питань, розбіжностей в культурологічних звичках тощо. Саме під час цих сварок та після них позивачці з часом стало зрозуміло, що у них з відповідачем різні погляди на подальше життя та побут. Адвокат позивачки вказав, що більше року позивачка відповідача не бачила, впродовж цього часу спільний побут вони з відповідачем не здійснюють, проживають роздільно і фактично як подружжя не проживають, сімейні відносини припинилися, взаємної матеріальної та моральної підтримки один одному не надають. За наведених обставин їхній з відповідачем шлюб носить лише формальний характер, а тому примирення, а також подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу між позивачкою та відповідачем, є неможливим. Позивачка переконана, що подальше спільне життя і збереження їхнього шлюбу з відповідачем неможливе і суперечитиме інтересам позивачки. Вищевикладене й стало підставою для звернення адвоката позивачки до суду із вимогою про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 30.10.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із ухвалою суду від 30.10.2025 та копією позовної заяви із доданими до неї документами, направлені неодноразово відповідачу за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулись до суду із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи. Враховуючи положення ст. 128 ЦПК України вважається, що відповідач був належним чином повідомленим про розгляд справи. Також, враховуючи положення п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала суду від 30.10.2025 вважається врученою відповідачу 19.11.2025. У строк, встановлений ухвалою суду від 30.10.2025, від відповідача відзив на позов не надійшов. Водночас, 14.11.2025 та 17.11.2025 до суду надійшла заяви від імені відповідача про визнання ним позовних вимог. Ухвалами суду від 17.11.2025 та 18.11.2025 заяви про визнання відповідачем позовних вимог було повернуто без розгляду. Будь-які докази по справі, крім поданих адвокатом позивачки разом із позовною заявою та 20.10.2025, від учасників справи на адресу суду не надходили. 05.12.2025, після початку розгляду справи по суті, від відповідача на адресу суду надійшла заява про визнання ним позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 та ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом, з метою з`ясування чи не суперечить визнання відповідачем позовних вимог закону та чи не порушує таке визнання прав, свобод чи інтересів інших осіб, встановлено наступне. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 18.07.2017 Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 18.07.2017, актовий запис № 1928. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . (а.с. 17) Як вбачається із змісту позовної заяви та заяви, поданої відповідачем (одержаної судом 05.12.2025), подружжя від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищевикладене суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , тим самим задовольнивши визнаний відповідачем позов. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 968, 96 гривень (із застосуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується квитанцією від 17.10.2025. (а.с. 13) Судові витрати понесені позивачкою суд вважає за можливе залишити за нею, враховуючи клопотання адвоката позивачки викладене у позовній заяві. Доказів понесення інших судових витрат ні позивачкою, ні відповідачем не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved