Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Оліферук Жанна Антонівна, звернувся до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовною заявою до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Терлеєва І.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначається, що 21.05.2021 приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 792012921 від 12.09.2020 в розмірі 42794,20 грн. На підставі вказаного виконавчого напису 22.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Терлеєвим І.М. було відкрито виконавче провадження № 66186986, в межах якого 18.09.2025 виконавцем також було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, внаслідок чого із заробітку позивача відраховано кошти розмірі 10000 грн. Позивач вважає, що вищевказаний виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог закону. Так, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахувала та не перевірила факти наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушила вимоги ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості та не дотрималася Порядку вчинення нотаріальних дій з огляду на наступне. [PERSON] по вищевказаному кредитному договору № 792012921 від 12.09.2020 року не направлялися вимоги про погашення заборгованості у зазначеному розмірі. Доказів надіслання такої вимоги із відміткою поштового відділення про вручення чи неможливість вручення боржнику такої вимоги не існує, тому невідомими є підстави визнання нотаріусом кредитного боргу безспірним. У свою чергу, про існування такого розміру кредитної заборгованості та підстав її нарахування позивач дізнався після стягнення коштів із заробітної плати та із документів, доданих до виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження. Сума боргу, зазначена у виконавчому написі нотаріуса, яка розрахована ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»на дату звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, не може бути визнана безспірною, оскільки розмір боргових зобов`язань позивача перед фінансовою компанією, що визначена у виконавчому написі нотаріуса, не є підтвердженою належно складеною випискою по рахунку позивача за кредитним договором № 792012921 від 12.09.2020 у розмірі 41594,20 грн, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», що є порушенням вимоги п. 3.5 ст. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012. Також відсутні докази належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень у не менш ніж тридцятиденний строк, що є обов`язковою вимогою відповідно до п. 6 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не враховано, що п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконним та нечинним. Так, приватним нотаріусом Грисюк О.В. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису № 32249 від 21.05.2021 залишено поза увагою, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, визнані нечинними з дня їх прийняття. У зв`язку з цим позивач просив визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. 28.10.2025 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 18). Цього ж дня судом за заявою представника позивача про забезпечення позову було зупинено стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло, відзиву на позов належним чином повідомлені про розгляд справи відповідачі не подали, у зв`язку з чим судом була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 21.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною було вчинено виконавчий напис № 32249 про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 792012921 від 12.09.2020, укладеним позивачем із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», у розмірі 41594,20 грн та плати за вчинення нотаріального напису в розмірі 1200 грн, а всього суми в розмірі 42794,20 грн (а.с. 10-11). 22.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Терлеєвим Іваном Миколайовичем за заявою представника ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 6186986 на підставі виконавчого напису (а.с. 6, 8). Крім цього, в межах вказаного виконавчого провадження 18.09.2025 тим самим приватним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] (а.с. 7). Частиною 6 статті 55 Конституції України гарантовано право кожного захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Стаття 18 Цивільного кодексу України передбачає можливість захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі, але у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначені умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пп. 3.1 - 3.5 п. 3 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: 1) подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано; визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014, у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Оспорюваний позивачем виконавчий напис вчинено нотаріусом 21.05.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. У той же час наданий нотаріусу кредитний договір № 792012921 від 19.09.2020, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису (а.с. 8-10), не був посвідчений нотаріально (і докази зворотного суду надано не було), тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17, який суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. У свою чергу представник ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», який належним чином повідомлявся про розгляд справи і отримав ухвалу про відкриття провадження із копіями позовної заяви та доданих до неї документів, не надав суду письмових доказів на підтвердження того, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено із дотриманням вимог діючого законодавства, а представником ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» були надані приватному нотаріусу всі необхідні документи, зокрема оригінал нотаріально посвідченого договору. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як із підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц. Безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Згідно з п.п. 92 та 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, рекомендовані листи підлягають доставці додому. Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. Виходячи з вищезазначеного, боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі № 361/1488/19. Однак ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» не було надано доказів вручення [PERSON] вимоги про повернення заборгованості за відповідним договором, а також доказів того, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису перевірив наявність доказів належного направлення та отримання вказаного листа-вимоги. У той же час кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). При цьому у правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц зазначається, що як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення позичальника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин, оскільки суд дійшов висновку про порушення нотаріусом процедури вчинення оспорюваного виконавчого напису, позаяк нотаріус не впевнився у наявності та безспірності заборгованості позивача перед ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» у передбаченому законом порядку, суд вважає за необхідне задовольнити позов у частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Разом із цим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної заяви в частині вимог до приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Терлеєва І.М. з огляду на їх необґрунтованість, оскільки останній жодним чином не порушував прав позивача, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Із матеріалів справи вбачається, що позивач 07.10.2024 уклала із адвокатом Оліферук Ж.А. договір про надання правничої допомоги № 07-10/3, повноваження якої підтверджуються ордером на надання правничої допомоги серії ВХ № 1108676 від 15.10.2025. Крім іншого, у п. 4.1 вказаного договору зазначається, що за адвокатські послуги клієнт сплачує адвокату винагороду, погоджену за взаємною угодою, за вирішення спору на підставі поданого позову до вирішення справи по суті в суді першої інстанції відповідно до акту виконаних робіт за цінами: консультація 600 грн за одну годину; вивчення документів, написання позовної заяви та подача до суду 2600 грн; написання відповіді на відзив 1200 грн; апеляційна скарга на рішення суду 3000 грн; участь у судових засіданнях 1600 грн за одне засідання (а.с. 5, 13). Із наявної в матеріалах справи квитанції до прибуткового касового ордеру № 00037 від 24.10.2025 вбачається, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Оліферук Ж.А. за договором № 07-10/3 від 07.10.2025, у розмірі 3200 грн (а.с. 13). Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Проте стороною позивача не надано належних та достатніх доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3200 грн, а саме детального опису робіт (акту виконаних робіт), про необхідність складення якого, крім іншого, зазначається у п. 4.1 договору про надання правничої допомоги № 07-10/3 від 07.10.2024. Разом із цим у позові не вказано, що (з урахуванням положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України) такі докази буде подано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3200 грн, оскільки такі витрати не були документально належним чином підтверджені та доведені. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, суд вважає за необхідне також стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»на користь позивача сплачену останнім суму судового збору у розмірі 968,96 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанцією від 15.10.2025 та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 1, 16). При цьому суд звертає увагу позивача, що відповідно до ч. 4 ст. 136 ЦПК України у разі подання позовної заяви після подання заяви про забезпечення доказів або позову розмір судового збору зменшується на розмір судового збору, сплаченого за відповідну заяву про забезпечення доказів або позову. Водночас у роз`ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 наголошується, що таке зменшення розміру судового збору здійснюється і в разі одночасного (в один і той же день) подання до суду позовної заяви і заяви про забезпечення позову, у тому числі при об`єднанні їх в один процесуальний документ. Таким чином, оскільки позовна заява та заява про забезпечення позову були подані до суду одночасно (в один і той же день) і в електронній формі, позивач мав сплатити судовий збір у загальному розмірі 968,96 грн (з урахуванням коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору з огляду на положення ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011) 484,48 грн за заяву про забезпечення позову та 484,48 грн за позовну заяву, у той час як позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1453,44 грн, а отже судовий збір у розмірі 484,48 грн слід вважати надмірним. Разом із цим вирішити самостійно питання щодо повернення помилково сплаченого судового збору на даний час суд не має можливості, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діє натепер) сплачена сума судового збору повертається лише за клопотанням особи, яка його сплатила. На підставі наведеного,

Outcome: partial