Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Стислий виклад обставин правовідносин. Позиція сторін. 03 жовтня року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» ( далі по тексту ТОВ «СВЕА ФІНАНС» ) звернулось до Чорноморського міського суду Одеської області про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] . В обґрунтування позовної заяви зазначило , що 08 серпня 2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (далі по тексту - ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір № 1682003 про надання споживчого кредиту (далі тексту - Договір ). Кредитний Договір підписаний електронним підписом, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону. Відповідно до умов Договору, кошти кредиту надаються ТОВ ««СЕЛФІ КРЕДИТ » у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Відповідно до умов Договору відповідач отримав 3900.00 грн. на картковий рахунок [NUMBER] , які мав повернути у строк визначений договором та сплатити Обумовлені Договором відсотки та інші платежі. Свої зобов`язання товариство виконало надавши відповідачу в користування грошові кошти в розмірі встановленим Договором. 24 лютого 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 01.02-04/25 (далі Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» передає (відступає) ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» приймає належні ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» права вимоги до Боржників, вказаними у реєстрі боржників . За договором факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» , набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором №1682003 від 08 серпня 2024 року , в сумі 20365.79 грн., з яких 3899.99 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 10003.50 грн. - сума заборгованості за процентами, - пеня 6426 .30 грн. Свої зобов`язання відповідач своєчасно не виконав.Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» , в розмірі 20365.79 грн. На підставі викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним Договорам на загальну суму 20365.79 грн. окрім того просить стягнути судові витрати в розмірі 2422.40 грн. понесені при звернення до суду. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, з позовної заяви вбачається що розгляд справи просить проводити за своєї відсутності. Позовну заяву, просив задовольнити в повному обсязі, шляхом винесення заочного рішення. Відповідач у судові засідання не з`являвся, про місце, час та день розгляду справи повідомлявся належним чином .Відзиву проти позову не надав. Поважної причини неявки суду не повідомив. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. 29 жовтня 2025 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Заперечень (заяв) проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від сторін по справі не надходило. Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви просить розгляд справи проводити та своєю відсутністю ,позовну заяву, просив задовольнити в повному обсязі, шляхом винесення заочного рішення Відповідач про час та місце судового розгляду повідомлявся в установленому законом порядку, до судового засідання не з`явився, поважної причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався . Судова повістка у відповідності до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку ( а.с.68) . Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (а.с. 69). Відповідач бу повідомлений про розгляд справи за допомогою sms повідомлення на номер телефону вказаного в анкеті заяві [NUMBER] ( а.с.65,72). Окрім того повідомлення відповідача про розгляд справи відбулось на його електронну адресу вказану в анкеті заяві [INFO] .( а.с.66,73). Повідомлення відповідача про розгляд справи 19 грудня 2025 року відбулось на веб сайті судової влади 28 листопада 2025 року, відповідно до положень ст. ст. 128, 131 Цивільного процесуального кодексу України( а.с. 75). Згідно ч.1 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За положеннями ст.ст.13, 43 Цивільного процесуального кодексу України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений Цивільного процесуального кодексу України. Таким чином відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідчин ості її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання. Зі згоди позивача (представника) суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. За частиною 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України за неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Фактичні обставини встановлені судом. 08 серпня 2024 року [PERSON] та ТОВ « СЕЛФІ КРЕДИТ» уклали Договір №1682003 про надання споживчого кредиту «NewShort» ,за умовами якого останній отримав на свій картковий рахунок [NUMBER] грошові кошти у розмірі 3900.00 грн., строком на 360 днів. Тип процентної ставки фіксована1.5 % в день та застосовується в межа строку кредитування. Періодичність сплати процентів кожні 30 днів. Умовами п. п. 3.1. , 3.2., 3.3.,3.4. Договору за користування кредитними грошима передбачено нарахування процентів на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожний день користування кредитом , виходячи із фактичної кількості днів у місяці. Порядок повернення кредиту визначений п.5.1-5.6. Договору . За умови п.6.1 , 6.2..6.3., 6.4. Договору сторони несуть відповідальність за порушення Умов Договору. Згідно п.9.2. Договір діє з часу її підписання і до строку визначеному в п.1.3 Договору ( а.с.11-28). 24 лютого 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 01.02-04/25 (далі Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» передає (відступає) ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» приймає належні ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» права вимоги до Боржників, вказаними у реєстрі боржників ( а.с.33-57). За договором факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» , набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором №1682003 від 08 серпня 2024 року , в сумі 20365.79 грн., з яких 3899.99 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 10003.50 грн. - сума заборгованості за процентами, - пеня 6426 .30 грн. ( а.с.29-31). З моменту передачі прав вимоги , відповідачем жодних дій на погашення заборгованості не здійснювались. Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено ,що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається За правилами ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не впливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України вбачається ,що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України). Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Частиною першої статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено ,що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1077 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Сторонами у договорі факторингу за приписами ст. 1079 Цивільного кодексу України є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції . Згідно з пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до пункту 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», факторинг є фінансовою послугою. У Постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Як вбачається з письмових матеріалів справи, ТОВ «« ФК ЄАПБ» набуло права вимоги за укладеними відповідачем Договорами , в свою чергу відповідач не в надав своєчасно позикодавцям, кошти для погашення заборгованості за кредитами, відсотками, , що має відображення у Розрахунках заборгованості за договорами. Суд також приймає до уваги те, що на момент укладення договору, сторін влаштовували його умови. Протилежного відповідачем суду не надано. Відповідно до положень статей 1077, 1078 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 Цивільного кодексу України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами 1,2, ст. 1082 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Договори, укладені відповідачем на отримання грошових коштів та договори факторингу у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 Цивільного кодексу України діє презумпція правомірності вказаних правочинів. Проте , звертаючись до суду з вищевказаним позовом позивач просить окрім суми заборгованості стягнути з відповідача суму пені ( штрафні санкції) за Договорами у загальному розмірі 6462. 30 грн. . З огляду на те, що хоч умовами Договорів сторони і обумовили нарахування та сплату позичальником пені, неустойки, штрафу що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми виконаного/неналежно виконаного зобов`язання, проте п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України позичальники, у період воєнного стану, звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях. У п. 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 зроблено правовий висновок, що якщо Цивільного кодексу України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять одно предметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми Цивільного кодексу України. Відтак до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме положення п.18 Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України, а не п. 6 Розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування». Позивачем не враховано положення вищевказаних перехідних положень Цивільного кодексу України та здійснено розрахунок неустойки, у зв`язку із викладеним, Суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені - слід відмовити. Таким чином, в порушення умов кредитних договорів, а також вимог ст. 509, 526, 1054 Цивільного кодексу України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором належним чином не виконав. Позивачем доведено свої право вимоги наявними у справі доказами. Так, у відповідача [PERSON] виникла заборгованість перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за Договором № 1682003 про надання споживчого кредиту «NewShort» від 08 серпня 2024 року в загальному розміру 13903.49 грн. Протилежного суду не надано, в судовому засіданні не встановлено. Висновки суду. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, Суд дійшов висновку що позовні вимоги ТОВ «СВЕА ФІНАНС» про стягнення заборгованості з [PERSON] , підлягають частковому задоволенню. Судові витрати. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2422.40.грн. На підстав викладеного,

Outcome: partial