Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Київської міської ради (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , про що 14.07.2023 року видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина, до якої входять грошові кошти (пенсія), які обліковуються на пенсійному рахунку в Ощадбанку. Ані заповіту, ані договору дарування спадкодавцем складено не було. Інших спадкоємців за законом не має. Таким чином у відповідності до ч.1 ст. 1261 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем першої черги. Однак для отримання спадщини позивач не змогла у встановлений законом строк звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки мати позивача мешкала та померла на тимчасово окупованій території України, зокрема Донецька область, місто Донецьк. Через це тривалий час було витрачено на отримання свідоцтва про смерть в Україні, необхідного для відкриття спадщини. Через правову необізнаність позивач був змушений знайти фахівця, який допоміг підготувати необхідні документи до відділу РАЦС та суду. Таким чином, лише 14.07.2023 року Шевченківським відділом РАЦС в місті Києві було видане свідоцтво про смерть матері позивача. Так, 31.08.2023 року позивач звернулась до державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Ларіної О.В. із заявою про прийняття спадщини. На підставі вище викладеного позивачем пропущено строк прийняття спадщини з поважних причин. У зв`язку з наведеними обставинами позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2024 року матеріали позову передані на розгляд судді Макаренко І.О. На підставі розпорядження №01-08-65 від 19.02.2025 року щодо повторно автоматизованого розподілу справи №761/2163/24 за підписом керівника апарату Шевченківського районного суду м.Києва Зборщік А.О., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2025 року, матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 20 лютого 2025 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Мальцева Д.О., позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання вказаної ухвали, оскільки подана заява не відповідала вимогам ст. 175-177 ЦПК України. 22.04.2025 року на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків. 23.04.2025 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва по справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи. Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду від 07.10.2025 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, а також зазначив, що проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, а також просила прийняти рішення на підставі наявних у матеріалах судової справи доказах. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , про що складено актовий запис № 233 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 14.07.2023р. Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Факт родинних відносин підтверджується: -свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.06.1956 року; - свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16.04.1978 р. -паспортом серії [NUMBER] від 22.12.2000 року; -довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера [NUMBER] . Після смерті матері позивача відкрилася спадщина, до якої входять грошові кошти (пенсія), які обліковуютьсяна пенсійному рахунку в Ощадбанку. Оскільки, ані заповіту, ані договору дарування спадкодавцем складено не було. Інших спадкоємців за законом не має. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем першої черги. Також, 31 серпня 2023 року позивач звернувся до державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Ларіної О.В. із відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, відповідь так від нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Ларіної О.В. так і не надійшла. Так, позивач є спадкоємцем за законом, та не відмовляється від прийняття спадщини. Згідно із нормами глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Як встановлено судом, позивач не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , у встановлений законом шестимісячний строк, оскільки померла мати позивача [PERSON] проживала на тимчасово окупованій території України, а позивач не мала можливості, не наражаючись на небезпеку для свого життя, вільно та у будь -який час пересуватись між Києвом та тимчасово окупованим Донецьком, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, згідно ст. 1269 ЦК України. При цьому, такі дії повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, який пропущено з поважних причин, і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Наведені положення у повній мірі відповідають Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 06.02.2013 року в справі № 6-167цс12. Згідно ст. 1270 ЦПК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ч. 3 ст. 1272 вказаного Кодексу за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається із положень ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з позовної заяви, позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини з поважних причин, а саме: померла мати позивача [PERSON] проживала на тимчасово окупованій території України, а позивач не мала можливості, не наражаючись на небезпеку для свого життя, вільно та у будь -який час пересуватись між Києвом та тимчасово окупованим Донецьком. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Задовольняючи позов, суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню. Що стосується додаткового строку, що може бути встановлений для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, то суд приходить до висновку про можливість встановлення строку в два місяці з дня набрання рішенням законної сили, який суд вважає достатнім для подання відповідної заяви. Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. На підставі ст. ст. 1220, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved