Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Представник позивача 23 жовтня 2024 року звернувся до суду із вказаним позовом в якому посилається на те, що 23 липня 2022 року відповідач керуючи транспортним засобом марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер « [NUMBER] », рухаючись ділянкою дороги Т-0905 Делятин-Раківчик, в селищі Ланчин по вул. Незалежності Надвірнянського району Івано-Франківської області у напрямку с. Раківчик, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , в результаті чого останній загинув. Відповідальність водія вказаного транспортного засобу була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне), поліс АР/9859926. Ліміт відповідальності страховика згідно даного полісу за шкоду заподіяну життю та здоров`ю третіх осіб становить 260\~000 грн. Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України. У вироку зазначено, що після наїзду на пішохода відповідач в порушення вимог п. 2.10 а), г) ПДР України, достовірно знаючи що своїми діями поставить потерпілого у небезпечний для життя стан, маючи можливість для надання допомоги не виконав свого громадянського обов`язку, що покладений на нього законом і загальновизнаними нормами моралі, не переконався чи потребує потерпілий допомоги, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги та не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, умисно залишив його у небезпечному для життя стані та не зупиняючись автомобілем, покинув місце події, чим вчинив злочин, передбачений ст. 135 ч. 1 КК України. 02 вересня ТОВ «ЮК «Відшкодування» звернулося до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, моральної шкоду на користь батька загиблого [PERSON] 26 травня 2023 року позивач та ТОВ «ЮК «Відшкодування» в особі керівника Кульчицького О.С. в інтересах [PERSON] та [PERSON] , яка діяла в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , на підставі довіреності від 29 листопада 2022 року, ухвалили договір про припинення зобов`зання за угодою сторін, згідно якого сторони домовилися, що потерпілий визнає, що належна йому за полісом АР 9859926 від 10 серпня 2021 року за фактом ДТП від 23 липня 2022 року сума страхового відшкодування за шкоду пов`язану зі смертю потерпілого [PERSON] (п. 1-5 ст. 27 Про ОСЦПВВНТЗ, складає: моральна шкода та втрата працездатності 212\~160 грн). дана сума згідно страхового акту № 03805/09/723 від 01 червня 2023 року, платіжної інструкції № 40534 від 02 червня 2023 року була перерахована згідно вказаного договору. Таким чином позивач набув право вимоги до відповідача, як водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та самовільно залишив місце ДТП залишивши потерпілого в небезпеці. Тому просить стягнути з [PERSON] сплачене страхове відшкодування у розмірі 212 160 грн, та понесені судові витрати, які складають 3\~182,40 грн судового збору, розгляд справи просить проводити у відсутності представника позивача. Ухвалою суду від 05 листопада 2024 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено судове засідання. 08 квітня 2025 року представник відповідача адвокат Геник А.В. подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідач самостійно, добровільно та у повному обсязі сплатив визначеному кримінальним провадженням потерпілому відшкодування у розмірі 6\~500 доларів США, про що свідчить розписка потерпілого та засвідчено у вироку суду. Вказане свідчить, що потерпілий скористався своїм правом вимоги відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні. Вважає, що позивач повинен був врахувати попередньо здійснене відшкодування відповідачем перед тим як здійснювати виплату страхового відшкодування. Зазначає, що потерпілий [PERSON] , підтверджував що отримана суму відшкодування від [PERSON] йде на їхню родину а не лише йому як брату, оскільки він не перебував на утриманні загиблого. Тому вважає, що здійснена страхова виплата суперечить законодавству і є безпідставною та неправомірною, враховуючи, що відповідач виконав свій обов`язок самостійно, тому вказана виплата не підлягає регресу. Представник зазначає, що згідно матеріалів кримінального провадження за фактом вказаного ДТП визначено лише одного потерпілого [PERSON] , який приходиться братом загиблого та який в судовому засіданні запевняв, що діє від всієї сім`ї останнього. Вважає, що оскільки виплата відшкодування відбулася двічі, виникає підстава вважати, що потерпілий та інші близькі родичі загиблого вирішили збагатитися за рахунок відповідача. Крім того представник відповідача зазначив, що надана позивачем платіжна інструкція підтверджує лише перерахування коштів у сумі 212\~160 грн на рахунок ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування», яка представляла інтереси зазначених осіб, що на його думку не підтверджує фактичного отримання потерпілими вказаного відшкодування. Зокрема позивачем не вказано конкретної суми відшкодування, отриманої батьком потерпілого та його колишньою дружиною, яка діяла від імені неповнолітніх дітей. Тому в задоволенні позову просить відмовити, стягнути з позивача понесені судові витрати в розмірі 30\~000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Відповідач в судове засідання також не з`явився, його представник адвокат Геник А.В. подав до суду письмову заяву про розгляд справи в їхній відсутності. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч.1\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1\~ст.15 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1, 2\~статті 89 ЦПК України). Судом встановлено, що 23 липня 2022 року в селищі Ланчин по вул. Незалежності Надвірнянського району Івано-Франківської області трапилася дорожньо-транспортна пригода за участі [PERSON] , який кервав транспортним засобом марки Fiat Doblo» реєстраційний номер « [NUMBER] », рухаючись ділянкою дороги Т-0905 Делятин-Раківчик, в селищі Ланчин по вул. Незалежності Надвірнянського району Івано-Франківської області у напрямку с. Раківчик, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , в результаті чого останній загинув. \~ \~ \~ \~Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України. У вироку зазначено, що після наїзду на пішохода відповідач в порушення вимог п. 2.10 а), г) ПДР України, достовірно знаючи що своїми діями поставить потерпілого у небезпечний для життя стан, маючи можливість для надання допомоги не виконав свого громадянського обов`язку, що покладений на нього законом і загальновизнаними нормами моралі, не переконався чи потребує потерпілий допомоги, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги та не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, умисно залишив його у небезпечному для життя стані та не зупиняючись автомобілем, покинув місце події, чим вчинив злочин, передбачений ст. 135 ч. 1 КК України. Кримінальне провадження відносно [PERSON] за ст. 135 ч. 1 КК України закрито у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (а.с. 19-22). Відповідальність водія вказаного транспортного засобу була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне), поліс АР/9859926. Ліміт відповідальності страховика згідно даного полісу за шкоду заподіяну життю та здоров`ю третіх осіб становить 260\~000 грн (а.с. 5). 02 вересня ТОВ «ЮК «Відшкодування» звернулося до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, моральної шкоду на користь батька загиблого [PERSON] (а.с. 7). 21 квітня 2023 року ТОВ «ЮК «Відшкодування» звернулося до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, моральної шкоду на користь [PERSON] та [PERSON] , які не були залучені в якості потерпілих у кримінальному провадження та не отримала відшкодування ід [PERSON] (а.с. 8). Згідно поданої [PERSON] Інформації про склад сім`ї потерпілого, родичами першого ступеня спорідненості [PERSON] на момент вказаної ДТП є: батько [PERSON] , мати [PERSON] , дружина [PERSON] , сини: [PERSON] [PERSON] , колишня дружина [PERSON] , донька [PERSON] , [PERSON] (а.с. 17). 26 травня 2023 року позивач та ТОВ «ЮК «Відшкодування» в особі керівника Кульчицького О.С. в інтересах [PERSON] та [PERSON] , яка діяла в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , на підставі довіреності від 29 листопада 2022 року, ухвалили договір про припинення зобов`зання за угодою сторін, згідно якого сторони домовилися, що потерпілий визнає, що належна йому за полісом АР 9859926 від 10 серпня 2021 року за фактом ДТП від 23 липня 2022 року сума страхового відшкодування за шкоду пов`язану зі смертю потерпілого [PERSON] (п. 1-5 ст. 27 Про ОСЦПВВНТЗ, складає: моральна шкода та втрата працездатності 212\~160 грн), дана сума згідно страхового акту № 03805/09/723 від 01 червня 2023 року, платіжної інструкції № 40534 від 02 червня 2023 року була перерахована згідно вказаного договору (а.с. 23). Виплата страхового відшкодування підтверджується страховим актом № 03805/09/723 від 01 червня 2023 та платіжною інструкцією № 340534 від 02 червня 2023 року (а.с. 24, 25). Статтею 1 Закону України «Про страхування»\~визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно з положеннями\~статті 11 ЦК України\~заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності. Відповідно до\~ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961- IV від 01.07.2004\~в редакції чинній на момент здійснення страхових виплат позивачем (далі Закон), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та /або майну потерпілого, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю майну потерпілого. Статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961- IV від 01.07.2004\~в редакції чинній на момент здійснення страхових виплат позивачем (далі Закон) передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених\~статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно п.23.1.\~ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961- IV від 01.07.2004\~в редакції чинній на момент здійснення страхових виплат позивачем (далі Закон), шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно\~ст. 27 Закону, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених\~статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених\~законом\~на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених\~законом\~на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року №4 (далі Постанова), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Стаття 1166 ЦК України\~передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1191 ЦК України\~та п.2 ч.1\~ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2\~ст.1187 ЦК України).

Outcome: approved