Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ), третя особа: державний нотаріус Першої черкаської державної нотаріальної контори (адреса: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 255) про стягнення коштів. В обгрунтування позову позивач вказує, що 31.01.2019 року між ним і відповідачем [PERSON] був укладний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської нотаріальної контори Починок Ю.В. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.12.2020 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 31.01.2019 року між [PERSON] та ним, посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. та зареєстрований у реєстрі за № 1-242, у звязку з тим, що на час продажу даної квартири відповідач [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В подальшому, постановою Черкаського апеляційного суду від 28.12.2021 року, вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] отримав від нього за продаж своєї квартири [ADDRESS] 1 150 доларів США та 350 000 грн., що підтверджується відповідними доказами про які зазначено у вказаних рішеннях суду. Відповідач [PERSON] зовнішньо вів себе адекватно, тому підстав не укладати з ним договір купівлі-продажу квартир у нього не було. Відповідач користувався компютером, мобільним телефоном, адекватно відповідав на запитання, добре розумівся в обставинах продажу квартири. У державного нотаріуса Савісько П.К. також поводив себе адекватно, тому сумнівів відносно його адекватності у нотаріуса також не виникло. Крім того, із заявою до суду про визнання відповідача недієздатним його мати [PERSON] і бабуся [PERSON] звернулася у вересні 2019 року, тобто через 8 місяців після посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Вважає, що про адекватність відповідача [PERSON] також свідчить те, що постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.10.2018 року по справі № 711/8319/18 за ознаками ст. 124 КУпАП останній був звільнений від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого адмістративного правопорушення і обмежившись усним зауваженням. Провадження по справі закрито. Також рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.12.2021 року стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 31.01.2018 року, яка станом на 22.12.2020 року, становила 10 880 грн. та судові витрати у виді судового збору в сумі 2 270 грн., а всього 13 150,44 грн. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.05.2023 року [PERSON] визнано винним у виненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 160 КУпАП, та звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю, обмежившись усним зауваженням. Провадження по справі закрито. Більш того, при укладенні вказаного кредитного договору [PERSON] користувався цифровим підписом, про що встановлено в зазначеному рішенні суду від 03.12.2021 року. Позивач вважає, що наявність зазначених рішень суду свідчать про осудність [PERSON] . Позивач вказує що у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] та його законний представник [PERSON] відмовляються повернути отримані кошти за продаж квартири, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Також має право на сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних (період з 01.02.2019 року). Інфляційні за період з лютого 2019 року по жовтень 2024 року становить 197 750 грн., а 3% річних складає 52 500 грн. Просив стягнути з відповідача на його користь 607 994 грн. В ході розгляду справи позивач недноразово уточнював позовні вимоги та остаточно просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на його користь з урахуванням індексу інфляції 737 683 грн. Ухвалою Соснівського районнго суду м. Черкаси від 19.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Соснівського районнго суду м. Черкаси від 16.09.2025 року дану справу вирішено розглянути в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою Соснівського районнго суду м. Черкаси від 09.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з мотивів викладених у позовній заяві. Представник позивача зазначив, що при ухваленні рішення про визнання договору купівлі-продажу квартири не була застосована двостороння рестутуція, а тому позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоч належним чином повідомлені про час та місце слухання справи. У визначений законом строк відповдачі відзив на позовну заяву не подали. З клопотаннями чи заявами щодо розгляду справи не зверталися. Третя особа Державний нотаріус Першої Черкаської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився. Надійшло клопотання про розгляд справи в їх відсутність. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Крім того, на офіційному веб-сайті Соснівського районного суду міста Черкаси було розміщено оголошення про виклик у судове засідання відповідача. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представників позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. В судовому засіданні встановлено, що 31.01.2019 року державним нотаріусом Першої черкаської нотаріальної контори Починок Ю.В. посвідчено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 323 932 грн., які було отримано продавцем до підписання цього договору. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.12.2020 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 31.01.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. та зареєстрований у реєстрі за № 1-242, у зв`язку з тим, що на час продажу даної квартири відповідач [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В подальшому, постановою Черкаського апеляційного суду від 28.12.2021 року, вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. В судовому засіданні було встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.12.2019 року визнано недієздатним [PERSON] , [INFO] . Призначено [PERSON] та [PERSON] опікунами [PERSON] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.04.2022 року продовжено строк дії рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 грудня 2019 року у справі № 712/11525/19 про визнання недієздатним на два роки з дня набрання рішенням законної сили. Тобто, на момент винесення рішення про визнання договору купівлі-продажу квартири, опікунами недієздатного [PERSON] були визнані відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (частина друга статті 216 ЦК України). Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (частина третя цієї ж статті). У постанові від 12.12.2018 у справі № 644/7422/16-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан. У цивілістичній науці та судовій практиці цей процес називають двосторонньою реституцією. При цьому ЦК України не пов`язує можливість застосування наслідків недійсності правочину з добросовісністю сторін правочину, і добросовісність сторони до уваги не береться. Сторони зобов`язані повернути все отримане за недійсним правочином лише тому, що правочин визнано недійсним. Так, Велика Палата Верхового Суду у постанові № 909/968/16 від 11.09.2018 року вказала, що за змістом абзацу першого частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює для сторін тих прав та обов`язків, які зумовлені його вчиненням, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю. Одним з таких наслідків є реституція. Вона спрямована на відновлення status quo anteу фактичному та правовому становищі сторін, яке існувало до вчинення недійсного правочину, шляхом нівелювання юридичного значення будь-яких дій, які сторони вчинили на виконання цього правочину. Тому кожна сторона зобов`язана повернути іншій у натурі все, що вона одержала на виконання недійсного правочину (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України). За недійсності правочину взаємне повернення сторонами одержаного за ним (двостороння реституція) є юридичним обов`язком, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину. Таке поновлення сторін у попередньому становищі може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за відповідним правочином, залишається в його сторони. У разі неможливості здійснити реституцію в натурі, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, сторони зобов`язані відшкодувати вартість того, що одержали, за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України). Крім того, наслідком недійсності правочину є відшкодування за рахунок винної сторони другій стороні недійсного правочину або третій особі збитків і моральної шкоди, завданих у зв`язку із вчиненням недійсного правочину (частина друга статті 216 ЦК України). Як зазначалось вище, рішенням Соснівського районного суду від 24.12.2020 року договір купівлі-продажу квартири , укладений 31.01.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Першої черкаської нотаріальної контори визнано недійним. При таких обставинах, сторона правочину повинна повернути іншій стороні, а саме [PERSON] , отримані кошти за продаж квартири. Судом установлено, що при купівлі квартири позивачем [PERSON] було сплачено [PERSON] грошові кошти в сумі 323 932 гривні, що підтверджено копією договору купівлі-продажу та наданими до суду розписками [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 226 ЦК України, дієздатна сторона зобов`язана повернути опікунові недієздатної фізичної особи все одержане нею за цим правочином, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість майна за цінам, які існують на момент відшкодування. Опікун зобов`язаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином. Якщо майно не збереглося, опікун повинен відшкодувати його вартість, якщо вчиненню правочину або втраті майна, яке було предметом правочину сприяла винна поведінка опікуна. Постільки, на момент вчинення договору купівлі-продажу квартири [PERSON] визнаний недієздатним та йому призначені опікуни, тому суд приходить до висновку про стягнення саме з опікунів [PERSON] та [PERSON] отримані кошти від позивача [PERSON] за продаж квартири в сумі 323 932 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18. За змістом ст. 509, 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Статтю 625 ЦК України розміщено у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, положення розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Отже, дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, а також у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №908/2552/17. У зв`язку з отриманням відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] коштів за договором купівлі-продажу квартири, який визнаний недійсним, у відповідача виник обов`язок негайно, тобто у момент отримання повернути їх позивачеві. Оскільки відповідач грошові кошти не повернув, у відповідача виникло право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Враховуючи, що [PERSON] визнаний недієздатним та йому призначені опікуни, тому суд приходить до висновку про стягнення саме з опікунів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.03.2019 року по 31.10.2025 року у розмірі 315 881,08 грн ( інфляційне збільшення) та 71 802,74 грн (3 % річних). Розрахунок, наданий позивачем відповідачами не спростований, контррозрахунку суду не надано. Тому суд приймає даний розрахунок за належний доказ по справі. Частини першої, п`ятої статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, оскільки позивачем підтверджено факт сплати відповідачу [PERSON] коштів за укладений договір купівлі-продажу квартири, в свою чергу відповідачами не спростовано вимоги позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] отриманих коштів з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Оскільки позов було задоволено то відповідно і сума судового збору, сплачена позивачем підлягає стягненню з відповідачів в сумі 7 777,78 грн , по 3 888,89 грн з кожного. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial