Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено вимогу позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] у відношенні сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 23.11.2013 року, [PERSON] (на той час [PERSON] ) зареєструвала шлюб з [PERSON] . Сторони по справі є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З серпня 2014 року позивач жодного разу не зустрічалась та не спілкувалась з відповідачем. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 20.08.2015 року було вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] . Заочним рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 11.05.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Вже десять років біологічний батько ніяким чином не цікавиться і не переймався долею свого сина. Вихованням [PERSON] займається [PERSON] , з яким з 2016 року мешкає позивач, син називає та вважає його батьком. [PERSON] не займається вихованням та утриманням дитини, не сплачує аліменти, не переймається його становленням і вихованням як особистості, зокрема не забезпечує сина харчуванням, медичним доглядом. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Кузнєцової А.С прийнято справу до свого провадження. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] 22.12.2025 року надала суду заяви про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки невідомі, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Відповідач викликався шляхом розміщення оголошення про виклик особи на сайт суду, оскільки місце його реєстрації знаходиться на території Донецької, де ведуться бойові дії, а місце фактичного перебування суду не відомо, що в розумінні ч. 11 ст. 128 ЦПК України, є належним повідомленням про розгляд справи. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Мирноградської міської ради Третяк Ю., у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] (а.с. 9-11). Відповідач, [PERSON] , [INFO] , місце реєстрації: [ADDRESS] . 23.11.2013 року, [PERSON] (на той час [PERSON] ) уклала шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку, Донецької області, про що був зроблений відповідний актовий запис № 647 ( копія свідоцтва про шлюб - а.с.12). У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] ; свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку, про що був зроблений відповідний актовий запис № 90 (а.с. 13). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 11.05.2016 року було вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (а.с.17-18). Заочним рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 11.05.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.19). Відповідно до характеристики, наданої директором Мирноградської міської школи, [PERSON] , [INFO] навчається у 4-Б класі ЗЗСО І-ІІІ ступенів №10 м.Мирнограда з 1 класу. Вихованням сина займається мати, батько у вихованні дитини участі не приймає (а.с.24). Згідно Акту №27 від 21.02.2024р., [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] . (підтверджено довідкою а.с.23) У наданому Органом опіки та піклування Виконавчого комітету Мирноградської міської ради висновку про доцільність\\недоцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно дитини, зазначено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положення ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частинами 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» це має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання батьківських обов`язків - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У постанові Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц викладено таку правову позицію, - позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічне зазначено в постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 01.11.2017 року у справі №211/559/16-ц. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року зазначено, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В судовому засіданні з належно допустимих письмових доказів встановлено, що тривалий час відповідач [PERSON] не приділяє належну увагу вихованню дитини, жодного піклування про сина не проявляє, матеріально не забезпечує, не цікавиться життям. Суд, враховуючи вищевикладене, з огляду на дійсні обставини справи, - приходить до переконання, що відповідач усвідомлюючи значення своїх дій, нехтує своїми батьківськими обов`язками. Сумуючи вищенаведене, суд, виходячи з інтересів дитини, зауважуючи, що позбавлення батьківських прав не тільки виконує каральну функцію відносно батьків, але і служить меті захисту прав і інтересів дітей, усунення небезпеки для їхнього життя, здоров`я, створення передумов для належного виховання дітей, - приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки встановлені в судовому засідання обставини свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання обов`язку по вихованню свого сина. При прийняті такого рішення, суд, вважає за необхідне роз`яснити надане ст. 169 СК України право особам, що позбавлені батьківських прав, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, при зміні поведінки цієї особи та обставин, що були підставною, для прийняття рішення про позбавлення батьківських прав. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна, частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. В позовній заяві вимог щодо судового збору не заявлено. На підставі ст. ст. 164-167, 180, 182, 191 СК України,

Outcome: approved