Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

07 серпня 2025 року представник позивача [PERSON] - адвокат Ліфшиць З. О., звернулась до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що [PERSON] є рідною бабусею [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком яких є її рідний син [PERSON] , [INFO] , який відповідно до сповіщення сім`ї № ГПП/42 від 03.01.2025 зник безвісти під час виконання бойового завдання При цьому мати вказаних дітей, [PERSON] з жовтня 2024 року не проживає разом з неповнолітніми дітьми, місце її знаходження позивачу невідоме. З грудня 2024 року неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з [PERSON] , позивачкою по справі. При цьому з кінця 2024 року відповідачка фактично почала ухилятися від виконання батьківських обов`язків щодо своїх дітей, не цікавлячись станом їх здоров`я та життя, не проявляючи батьківської уваги та піклування. Таким чином діти не бачили своєї матері понад рік. Отже, діти відповідачки, [PERSON] та [PERSON] , знаходяться на повному утриманні позивача. На підставі викладеного обґрунтування, представник позивачки просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також просив суд призначити [PERSON] опікуном таких дітей. Просив суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 від усіх видів доходу, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В судове засідання представник позивача, представники третіх осіб не з`явилися, надали судові заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась про дату та час розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, допитавши свідків, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що позивачка [PERSON] дійсно є матір`ю [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 05.12.1981 року. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23.01.2025 року. Згідно із свідоцтвом про народження, виданим 27 березня 2015 року Жовтневим відділом РАЦС реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, серія [NUMBER] , актовий запис № 368, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 14 травня 2016 року Жовтневим районним у місті Кривому Розі відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, серія [NUMBER] , актовий запис № 482, реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 340 від 19 березня 2010 року, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] . Однак за сповіщенням сім`ї № ГПП/42 від 03.01.2025 року, виданим т.в.о. начальника [INFO] на ім`я [PERSON] молодший сержант [PERSON] , 01січня 2025 року зник безвісті при виконанні бойового завдання в районі населеного пункту Оріхово-Василівка Донецької області. Представниками служби у справах дітей було встановлено, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає. При цьому позивачка [PERSON] разом з дітьми відповідачки, [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом пр спільне проживання без реєстрації місця проживання, що підтверджується довідкою ОСББ Малюк 74-КР. Спеціалістами служби у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради здійснено вихід за адресою проживання дітей за адресою: [ADDRESS] , де було складено акт обстеження умов проживання, відповідно до якого у дітей є усе необхідне для навчання, одяг та взуття відповідно до віку дітей та сезону. Також згідно із психолого-педагогічними характеристиками дітей від Криворізької гімназії № 97 від 11.11.2025 року за №159, 160, [PERSON] та [PERSON] перебувають на утриманні бабусі [PERSON] , яка і займається їх вихованням, мати дітей [PERSON] дітьми не займається, батьківські збори не відвідує, витрат по утриманню дітей не несе. Судом було встановлено, що [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2024 року. 10 листопада 2025 року виконкому Металургійної районної в місті Кривому Розі ради було затверджено висновок органу опіки та піклування, за яким виконком Металургійної районної в місті Кривому Розі ради вважав доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У цьому сенсі суд зауважує, що передбачена ч. 4, 5 ст. 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у певних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. Неможливість надати органом опіки та піклування висновку в таких справах, зокрема, у зв`язку з неможливості встановити місце фактичного перебування відповідача, не означає неможливості розгляду та вирішення спору судом. Протилежний підхід є рівнозначним відмові в доступі до правосуддя, що суперечить положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 11 грудня 2023 року по справі № 523/19706/19. При цьому суд зазначає, що за змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, в судовому засіданні було встановлено, що відповідачка, [PERSON] , свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що було підтверджено в суді зібраними та перевіреними судом у сукупності доказами. Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що у суді доведено наявність підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК, оскільки відповідачка, будучи матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] свідомо протягом тривалого часу не піклується своїми дітьми, не займаючись їх вихованням та розвитком, не надаючи належної матеріальної допомоги на їх утримання. Таким чином суд, приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, для реалізації їх прав та дотримання інтересів, дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] Однак відповідно до положень ст. 61 Цивільного кодексу України саме орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, внаслідок чого суд позбавлений можливості вирішувати питання про призначення [PERSON] опікуном та піклувальником дітей, тому позовні вимоги [PERSON] про призначення [PERSON] опікуном [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , задоволенню не підлягають. Також суд вказує, що на підставі ч. 2 ст. 166 СК особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Так за ч. 3 ст. 166 СК при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно із ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За таких фактичних обставин, виходячи з наведених норм права, суд встановив, що фактично на утриманні позивача, [PERSON] , перебувають діти, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яких відповідач відповідно до закону зобов`язана утримувати до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За п. 1-4 ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так за ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить з 1 січня 2025 року: для дітей віком від 6 до 18 років 3196 грн. Таким чином при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відповідача суд приймає рішення також про стягнення аліментів на утримання її дітей. Отже, оскільки [PERSON] зобов`язана сплачувати аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] то з урахуванням конкретних обставин справи,

Outcome: partial