Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Представник Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (місто Київ, площа Івана Франка, 5) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( [ADDRESS] ), про стягнення заборгованості. Ціна позову - 194410,57 гривні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.05.2018 до 31.10.2021 є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ). З 01.11.2021, у зв`язку із зміною законодавства, Позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). Правовідносини у сфері надання послуг з ЦО/ЦПГВ регулювались Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-1V та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630. Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-УІІ1, Постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» та Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії». На виконання вимог законодавства, КП «КИІВТЕПЛОЕНЕРГО», на підставі типових договорів, підготовлені та опубліковані/оприлюднені: договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ опублікований в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Щодо договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ повідомляємо наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Будинок за адресою: [ADDRESS] , під`єднаний до мереж тепло - та водопостачання, квартира під`єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло та водопостачання, а отже, Відповідач є споживачами послуг з центрального опалення та/або централізованого постачання гарячої води, а з 01.11.2021 споживачами послуг з ТЕ/ПГВ. Проте, Відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води та з ТЕ/ПГВ в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.10.2024 складає за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 29449,79 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 61970,96 грн., за період з 01.11.2021 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 22887,60 грн., заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 48971,85 грн. Таким чином, за вищевказаною адресою, у відповідачів також існує заборгованість: у період до 31.10.2021 заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку з централізованого опалення у розмірі 0,00 грн., заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води становить у розмірі 0,00 грн. За період з 01.11.2021 заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 863,47 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води у розмірі 570,90 грн. Крім того, 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП (КМДА) «Київтеплоенерго» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення у розмірі 14405,39 грн. та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 29696,00 грн. Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511). На підставі викладеного вище, загальна сума позовних вимог позивача станом на 01.10.2024 складає та підлягає стягненню: - сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 29449,79 грн., заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 61970,96 грн., заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 у розмірі 22887,60 грн.; заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01.11.2021 у розмірі 48971,85 грн.; заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 29696,00 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 863,47 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 570,90 грн.; заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 0,00 грн., заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн.; що разом складає 194410,57 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04 березня 2025 року відповідачем [PERSON] на адресу суду подано відзив на позовну заяву відповідно до якого зазначила, що вона не є власником або співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] ., фактично не проживала за місцем реєстрації та не користувалася комунальними послугами за даною адресою, її фактичним місцем проживання є [ADDRESS] , що підтверджується: Договором оренди житла від 01.09.2021 року, квитанціями про оплату комунальних послуг, які вона регулярно сплачує на користь КП «Київтеплоенерго», заявами сусідів, які підтверджують, що вона проживає за іншою адресою та бере участь у зборах мешканців. Щодо періоду реєстрації: вона та її неповнолітня донька [PERSON] ( [INFO] ) були зареєстровані за адресою [ADDRESS] у такі періоди: з 13.12.2005 по 27.07.2007 р., з 15.01.2008 по 02.02.2025 р. Фактично вони там не проживали, що підтверджується її заявою до ЖЕК 304 від 15.01.2008 року. Враховуючи викладене, просить суд відмовити Комунальному підприємству Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» у задоволені позову повністю через неналежного відповідача. 08 квітня 2025 року відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. 09 квітня 2025 року представником позивача Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» Б.Банецьким подано відповідь на відзив відповідно до якого зазначено наступне. Оскільки відповідачі є зареєстрованими за спірною адресою, та саме відповідачі як споживачі житлово-комунальних послуг несуть солідарну відповідальність та повинні сплачувати за надані послуги. Надані квитанції про оплату житлово-комунальних послуг за іншою адресою не дає правових підстав та дійти висновку про те що сторона не може користуватись послугами за спірною адресою. Наданий договір оренди майна містить підписи, проте з даного договору не можливо встановити чи дійсно відповідачка там проживає і чи не є даний договір фіктивним. Крім того звертає увагу суду про те що договір та акт приймання передачі майна лише в 2021 році. Тобто, до 2021 року а саме до вересня 2021 року, можна стверджувати про проживання за спірною адресою. Також станом на сьогоднішній день не відомо чи договір є чинним і чи не було його розірвано. Крім того надані заяви від імені невстановлених осіб на ім`я судді Галась І.А. не можуть братись до уваги судом, оскільки дані заяви не є належним та допустимим доказом підтвердження проживання за іншою адресою, бо не проживання за спірною адресою надання житлово комунальних послуг. Враховуючи вищевикладене вважають надані суду докази на підтвердження не проживання за спірною адресою є неналежними, не допустимими в рамках доказування згідно чинного Цивільно-процесуального кодексу України та Закону України « Про житлово комунальні послуги». Важливо відмітити той факт що відповідачі є споживачами комунальних послуг, та повинні утримувати майно та виконувати покладені на них обов`язки, стороною позивача було надано належні та допустимі докази надання послуг, а саме: акти готовності вузла комерційного обліку, відомості споживання, корінці наряду, розрахунки заборгованості. Тобто, стороною позивача було надано всі належні та змістовні документи на підтвердження позиції стягнення заборгованості та захисту свого порушеного права, в частині стягнення заборгованості. Зазначили, що відповідач кожного місяця отримував платіжні документи в яких зазначалось: ПІБ, кількість зареєстрованих осіб, тариф, сума до сплати, розмір заборгованості, тощо. Натомість, з приводу здійснення неправомірного нарахування заборгованості та/чи перерахунку в спірний період відповідач як власник квартири до позивача не звертався. Разом з тим, як вбачається з відзиву на позовну заяву відповідача збігається з адресою яка була зазначена в позовній заяві початково. Тому слід вважати, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку відповідача в період виникнення заборгованості надавалась в повному обсязі, а тому позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг. Разом з тим, відповідачем не надано доказів яким підтверджувався б факт передання показань лічильників телефоном, а тому встановити даний факт не є можливим. Оскільки, відповідач не передавав постійно показання лічильників, тому і нарахування відбувалось згідно до Закону України « Про житлово комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630. З огляду на викладене, в задоволені вимог відповідача відмовити повністю. Позовні вимоги КП « Київтеплоенерго» задовольнити в повному обсязі. 27 липня 2025 року представником позивача Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» Б.Банецьким подано заяву, відповідно до якої зазначено що за адресою відповідача не було проведено коригування. Тому підстав для зменшення позовних вимог у позивача немає. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заборгованість щодо наданих послуг не визнала та заперечувала в повному обсязі. До суду подано заяву про застосування строку позовної давності яка прийнята судом до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила що за вказаною адресою фактично проживають два споживачі - це вона та [PERSON] . Підтвердила той факт, що [PERSON] , [PERSON] не проживають за даною адресою та у зв`язку з цим вона не згодна із нарахуванням заборгованості. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, щоз 01.05.2018 до 31.10.2021 є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ). З 01.11.2021, у зв`язку із зміною законодавства, Позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). Правовідносини у сфері надання послуг з ЦО/ЦПГВ регулювались Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-1V та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630. Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-УІІ1, Постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» та Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії». На виконання вимог законодавства, КП «КИІВТЕПЛОЕНЕРГО», на підставі типових договорів, підготовлені та опубліковані/оприлюднені: договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ опублікований в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Щодо договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ повідомляємо наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води та з теплової енергії/постачання гарячої води в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.10.2024 складає за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 29449,79 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 61970,96 грн., за період з 01.11.2021 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 22887,60 грн., заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 48971,85 грн. Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511). Відповідно до Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесїї Позивач набув право вимог заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води . Згідно п. 3.4.2 Договору Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких від ступлене за цим договором. Таким чином, позивач прийняв право вимоги до відповідача заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення. та централізованого гарячого водопостачання та прийняв право вимоги до Відповідача будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги. В свою чергу, надання послуг відповідачам здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила), який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511). За період з 01.11.2021 заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 863,47 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води у розмірі 570,90 грн. 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП (КМДА) «Київтеплоенерго» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення у розмірі 14405,39 грн. та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 29696,00 грн. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), прав вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору. Судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, виконавцем послуг за якими є позивач. Позивачі належним чином виконує свої зобов`язання шляхом надання відповідачам централізованого опалення та гарячої води, а відповідачі у свою чергу порушили свої зобов`язання та умови перед позивачем, внаслідок неналежного виконання зобов`язань у відповідачів станом на 01.10.2024 складає та підлягає стягненню: - сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 29449,79 грн., заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 61970,96 грн., заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 у розмірі 22887,60 грн.; заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01.11.2021 у розмірі 48971,85 грн.; заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 29696,00 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 863,47 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 570,90 грн.; заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 0,00 грн., заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн.; що разом складає 194410,57 грн. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до пункту 8 зазначених Правил, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно з частиною другою ст. 638 Цивільного кодексу України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 2 ст. 642 Цивільного кодексу України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, наявність відносин між сторонами, а отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків. Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085). Договір складений на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та є договорами приєднання, а отже такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно з диспозицією зазначеної статті цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За таких обставин, вбачається, що відповідач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону відповідачі є споживачем послуг, що надавалися ПАТ ««Київтеплоенерго»», а тому зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги. Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 01 жовтня 2007 року № [NUMBER] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №401092959 від 28.10.2024 року, [PERSON] є співвласником вказаної квартири на праві спільної часткової власності в розмірі 1/10 частки. Судом також враховано, що [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти наявності заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Оскільки відповідачі є співвласниками квартири, на них покладається обов`язок з оплати наданих комунальних послуг у частках, що відповідають їх часткам у праві власності (194410,57:4=48602,64 грн) Відповідно до вимог ст.. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Ст. 322 ЦК встановлює обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки майно, яке перебуває на праві спільної часткової власності, належить усім співвласникам, цілком очевидно, що останні зобов`язані нести витрати щодо управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів та інших обов`язкових платежів та нести відповідальність за зобов`язаннями, пов`язаними зі спільним майном, у межах своєї частки у праві спільної часткової власності. Участь кожного співвласника у "витратах на управління, утримання та збереження спільного майна" означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які зробили необхідні витрати на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника або співвласників їх відшкодування. Правило ст. 360 ЦК застосовується незалежно від того, хто із співвласників виступив стороною за договірним зобов`язанням щодо спільного майна, за умови, що даний співвласник мав право укладати цей договір.Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі якщо у житловому приміщенні проживає або зареєстровано декілька осіб, або якщо житлове приміщення перебуває у спільній власності кількох осіб, усі такі особи несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі статтями 541, 543 Цивільного кодексу України, при солідарному обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання зобов`язання як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, у повному обсязі. Судом встановлено, що позивачем надано належні та допустимі докази фактичного надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у спірний період, зокрема акти готовності вузла комерційного обліку, відомості споживання теплової енергії, корінці нарядів та розрахунок заборгованості. Доказів ненадання або надання послуг неналежної якості відповідачами суду не надано. Таким чином, суд доходить висновку, що співвласники квартири [ADDRESS] , як власники майна, зобов`язані нести витрати на його утримання та оплату житлово-комунальних послуг, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості з них є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом солідарного стягнення. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не є власником або співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] , що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи. З наданого до матеріалів справи Договору оренди житла (квартири) від 01 вересня 2021 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , а також Акта приймання-передачі житла та майна, вбачається, що з 01.09.2021 року [PERSON] фактично проживала та користувалася житлово-комунальними послугами за адресою: [ADDRESS] . Суд зазначає, що сам по собі факт реєстрації місця проживання особи у спірній квартирі не є безумовною підставою для покладення на неї обов`язку зі сплати житлово-комунальних послуг, якщо така особа не є власником житла та фактично не користується відповідними послугами, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 18 березня 2020 року у справі №761/40493/16-ц. Доказів укладення між [PERSON] та КП «Київтеплоенерго» індивідуального договору про надання житлово-комунальних послуг або фактичного споживання нею таких послуг у спірній квартирі позивачем суду не надано. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що [PERSON] не є належним відповідачем у справі, а тому у задоволенні позовних вимог до неї слід відмовити. Відповідно до положень ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участь у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. За таких підстав суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності. Відповідно до вимог ст.. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Ст. 322 ЦК встановлює обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки майно, яке перебуває на праві спільної часткової власності, належить усім співвласникам, цілком очевидно, що останні зобов`язані нести витрати щодо управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів та інших обов`язкових платежів та нести відповідальність за зобов`язаннями, пов`язаними зі спільним майном, у межах своєї частки у праві спільної часткової власності. Участь кожного співвласника у "витратах на управління, утримання та збереження спільного майна" означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які зробили необхідні витрати на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника або співвласників їх відшкодування. Правило ст. 360 ЦК застосовується незалежно від того, хто із співвласників виступив стороною за договірним зобов`язанням щодо спільного майна, за умови, що даний співвласник мав право укладати цей договір. Крім цього, суд зазначає, що відповідачі не зверталися до позивача з заявою про відмову від послуг з теплопостачання та постачання гарячої води. Доказів зворотного матеріали справи не містять. Доказів того, що послуги відповідачам не надавались, що вони не користувалися наданими послугами і потреби в таких послугах не мали, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними і обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3028 гривень відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved