Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 20 жовтня 2025 року звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] із вимогами стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №00-9827742 від 26.06.2024 року у розмірі 11 985,00 грн., а також судові витрати у виді судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог у позові вказано, що 26 червня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір №00-9827742 на суму 5 750,00 грн. На виконання умов договору первісний кредитор 26 червня 2024 року ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ «Платежі онлайн» на платіжну картку, що є свідченням того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. У подальшому, 20 січня 2025 року між первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу №20012025-МК/Ейс, згідно якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на дату подання позову утворилась заборгованість у розмірі 11 985,00 грн, з яких: 5750,00 грн заборгованість за тілом кредита; 6 235,00 грн заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом. З огляду на наведене, позивач вважає, що його порушені права мають бути захищені у судовому порядку, шляхом стягнення з відповідача в його користь заборгованості за згаданим кредитним договором. У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Ейс» не з`явився, просив розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився; повідомлений про розгляд справи шляхом SMS-інформування, відзив на позовну заяву не подав, як і заяв з приводу участі у справі. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснював. Ухвалою суду від 10 грудня 2025 року вирішено розглядати справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з п. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Згідно положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено таке: 26 червня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачем [PERSON] укладено договір кредитної лінії №00-9827742 на суму 5000,00 грн. строком на 360 днів. Між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» 20 січня 2025 року укладено Договір факторингу №20012025-МК/Ейс, згідно якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9827742 від 26 червня 2024 року. У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за договором кредиту, останній станом на 20 жовтня 2025 року має заборгованість у розмірі 11 985,00 грн, з яких: 5750,00 грн заборгованість за тілом кредита; 6 235,00 грн заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання в порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що встановлено ст. 610 ЦК України. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зі змісту ч.1 ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Беручи до уваги, що у відповідачки утворилась заборгованість за кредитними договорами у зв`язку із його неналежним виконанням, зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з наданої платіжної інструкції №28222 від 17.10.2025 року позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 грн., що підлягає відшкодуванню, шляхом його стягнення із відповідача на користь позивача. Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 60 ЦПК України). За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Верховного суду від 09 березня 2021 року (справа № 200/10535/19-а) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що між позивачем ТОВ «ФК «Ейс» та Адвокатським бюро «Соломко та партнери» укладено договір про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року. Додатковою угодою №25770858543 до вищевказаного договору від 11.09.2025 року передбачено надання юридичної допомоги про стягнення заборгованості з [PERSON] . Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025 року Адвокатське бюро «Соломко та партнери» надало ТОВ «ФК «Ейс» такі послуги: складання позовної заяви 5000,00 грн., вивчення матеріалів справи 1000,00 грн., підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 500,00 грн., підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 500, 00 грн. Всього на суму 7000,00 грн. Суд констатує, що стороною позивача до матеріалів справи не долучено документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (платіжні доручення, квитанції та ін.), а тому суд вважає, що підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн відсутні. На підставі наведеного,

Outcome: approved