Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

У листопаді 2024 року адвокат Гунько О.Ю. в інтересах [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою. В обґрунтування заявлених вимог з уточненням, представник заявника вказує, що починаючи з 29 серпня 2014 року [PERSON] стала проживати разом з [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] . Від спільного проживання [PERSON] та [PERSON] дітей не мають. Весь цей час вони спільно вели господарство, мали спільний бюджет, сплачували рахунки за комунальні послуги, купували речі, меблі, предмети побуту. 06 липня 2023 року придбали в кредит телевізор. Вказаний кредит [PERSON] та [PERSON] виплачували із спільних коштів. У лютому 2024 року [PERSON] був направлений до лікарні для встановлення придатності для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період. Потім [PERSON] був направлений на військову службу до військової частини. У травні 2024 року [PERSON] отримала сповіщення № 131 з військової частини [NUMBER] , яким сповіщалось, що її цивільний чоловік солдат [PERSON] , [INFO] , під час виконання військової служби, пов`язаної із захистом Вітчизни, 05 год. 50 хв. [INFO] , поблизу н.п. Красногорівка Покровського району Донецької області, під час штурмових дій зник безвісті. 18 травня 2024 року [PERSON] звернулась до ВП № 4 (м.Носівка) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області із заявою про те, що 15.05.2024 вона отримала сповіщення № 33 від РТЦК та СП про безвісне зникнення 12.05.2024 її чоловіка [PERSON] , [INFO] , поблизу населеного пункту Красногорівка Покровського району Донецької області. Цю інформацію було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що підтверджується відповідним витягом. 29 серпня 2024 року [PERSON] було направлено сповіщення сім`ї № 62, з якого вбачається, що її цивільний чоловік солдат [PERSON] під час виконання обов`язків, пов`язаних із захистом Вітчизни, 12.05.2024 поблизу н.п. Красногорівка Покровського району Донецької області зник безвісти, але листом від координаційного штабу №222/КШ/14479 від 13.08.2024 стало відомо та підтверджено факт перебування в полоні. Відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» [PERSON] , як така, що спільно проживає з [PERSON] , але не перебуває у шлюбі, має право на соціальний захист. Однак, без рішення суду про встановлення факту проживання чоловіка та дружини однією сім`єю без реєстрації шлюбу заявник не може реалізувати своїх прав та гарантій, передбачених законом. Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28.02.2022 сім`ям загиблих осіб, зазначених у цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Встановлення факту проживання чоловіка та дружини однією сім`єю без реєстрації шлюбу заявниці необхідно для реалізації її прав та гарантій, набуття відповідного статусу, передбаченого Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» і набуття права на звернення до Національного інформаційного бюро, що здійснює збір та узагальнення даних про військовополонених і передає інформацію до правоохоронних органів, міжнародних моніторингових місій, організацій для ведення перемовин щодо їх звільнення, також до Об`єднаного центру з пошуку та звільнення військовополонених Служби безпеки України. Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими. За таких обставин [PERSON] матиме можливість провести всі необхідні і можливі дії та заходи щодо повернення з полону [PERSON] . Представник заявника просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , з 29 серпня 2014 року по 21 березня 2024 року (дня мобілізації останнього до ЗСУ). Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2024 року відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження, призначено судове засідання. 12 грудня 2024 року представник заінтересованої особи Міністерства оборони України через систему «Електронний суд» надіслав до суду письмові пояснення, у яких просив відмовити [PERSON] у задоволенні заяви у повному обсязі. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 08 січня 2025 року задоволено клопотання представника заінтересованої особи Міністерства оборони України Матієнка О.Б. Залучено до участі в розгляді справи в якості заінтересованої особи військову частину [NUMBER] ( [ADDRESS] ). Заявник у судовому засіданні заяву підтримала, просила її задовольнити. Пояснила, що з [PERSON] вони були сусідами. Він проживав разом із матірю та братом. Сестра [PERSON] - [PERSON] проживає по сусідству. 29 серпня 2014 року, перебуваючи на дні народженні у [PERSON] , вона познайомилася з [PERSON] , вони стали проживати разом у її будинку. [PERSON] працював. Потім у нього погіршився зір і він перебував вдома, займався домашнім господарством. Коштів вистачало, вона працювала. Разом обробляли земельну ділянку, за власні кошти вони купили бензопилу, потім - телевізор. Всі сусіди знають, що вони проживали разом. У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав, просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України у судовому засіданні 11 червня 2025 року просив у задоволенні заяви [PERSON] відмовити, оскільки факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не підтверджується документами, які містяться у матеріалах справи. У судове засідання 11 грудня 2025 року представник Міністерства оборони України не з`явився, про дату, час та місце справи справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Представник заінтересованої особи Носівської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце справи справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився. 05 листопада 2025 року подав до суду заяву у якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, проти задоволення заяви [PERSON] не заперечує. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася. 05 листопада 2025 року подала до суду заяву у якій просила розглд справи проводити у її відсутності, проти задоволення заяви [PERSON] не заперечує. Представник заінтересованої особи військової частини [NUMBER] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Допитана у судовому засіданні 11 червня 2025 року свідок [PERSON] надала суду показання, що у неї на дні народженні [INFO] [PERSON] та [PERSON] познайомилися і почали проживати разом. Вони разом обробляли земельну ділянку, купили пилку, телевізор, допомагали їй по сусідству. У будинку [PERSON] знаходяться речі [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] проживали разом весь час до дня мобілізації останнього до ЗСУ. Допитаний у судовому засіданні 05 листопада 2025 року свідок [PERSON] надав суду показання, що він з 2019 року проживає у м. Носівка. [PERSON] є його сусідкою. [PERSON] та [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Вони вели спільно господарство, обробляли земельну ділянку. Він неодноразово бачив [PERSON] та [PERSON] у центрі в м. Носівка, в магазині, де вони купували продукти харчування. Зазначив, що від своєї дружини [PERSON] він дізнався, що [PERSON] перебуває у полоні. Допитана у судовому засіданні 05 листопада 2025 року свідок [PERSON] надала суду показання, що з [PERSON] вони є сусідами. Вона підтверджує, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сімєю з 2014 року у будинку останньої за адресою: [ADDRESS] . Вони вели спільне господарство, обробляли земельну ділянку, ходили разом у магазин, займались заготівлею дров. Їй відомо, що [PERSON] перебуває у полоні. [PERSON] займається поверненням [PERSON] з полону. [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] окремо займається поверненням останнього з полону. Допитаний у судовому засіданні 05 листопада 2025 року свідок [PERSON] надав суду показання, що він проживав з матірю [PERSON] - [PERSON] . [PERSON] спочатку проживав разом з матірю. Потім у 2014 році, перебуваючи у [PERSON] , останній познайомився з [PERSON] , вони почали проживати разом. Разом [PERSON] та [PERSON] ходили в гості, в магазини, купили велосипед у нього, пилку, вони робили все разом. Коли він був у [PERSON] вдома бачив у будинку одяг [PERSON] . Вислухавши пояснення заявника її представника, представника заінтересованої особи Міністерства оборони України, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімю чоловіка та жінки без шлюбу. Судом встановлено, що солдат [PERSON] , 1987 року народження, був направлений до Носівської військово-лікарської комісії для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, в особливий період, що підтверджується направленням начальника [INFO] №46/2/349 від 21 лютого 2024 року (а.с. 10). Сповіщенням сім`ї № 33 від 15 травня 2024 року [INFO] сповіщено [PERSON] , що її цивільний чоловік солдат [PERSON] , [INFO] , під час виконання військової служби, пов`язаних із захистом Вітчизни, близько 05 год. 50 хв. 12.05.2024, поблизу н.п. Красногорівка Покровського району Донецької області, під час штурмових дій зник безвісті (а.с. 12). СВ ВП № 4 (м. Носівка) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024270420000096 від 18.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на підставі заяви [PERSON] , [INFO] , про те, що вона 15.05.2024 отримала сповіщення № 33 від РТЦК та СП про безвісне зникнення 12.05.2024 її чоловіка [PERSON] , [INFO] , поблизу н.п. Красногорівка Покровського району Донецької області (а.с. 13). Сповіщенням сім`ї № 62 від 29 серпня 2024 року [INFO] сповіщено [PERSON] , що її цивільний чоловік солдат [PERSON] , [INFO] , під час виконання військової служби, пов`язаних із захистом Вітчизни, близько 05 год. 50 хв. 12.05.2024, поблизу н.п. Красногорівка Покровського району Донецької області, під час штурмових дій зник безвісті, але листом від координаційного штабу №222/КШ/14479 від 13.08.2024 стало відомо та підтверджено факт перебування його в полоні (а.с. 14). Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю, складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сімї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сімєю; спільний побут; взаємні права та обовязки (статті 3, 74 СК України). Таким чином, для встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сімї, наявності між сторонами взаємних прав та обовязків, притаманних подружжю. Встановлення факту проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у звязку із цим взаємних прав та обовязків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обовязків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові 17 січня 2024 року у справі № 759/14906/18. Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. (постанова Верховного Суду від 15 липня 2020 року в справі № 524/10054/16). Для встановлення спільного проживання однією сімєю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сімї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19. Питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів. Встановлення факту проживання [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] необхідне останній для реалізації її прав та гарантій, набуття відповідного статусу, передбаченого Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» та набуття права на звернення до відповідних органів для проведення дії та заходів щодо повернення з полону [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України. Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення. Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі-особисте розпорядження на випадок полону). Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини. Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України. Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому-п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України в військових формувань та правоохоронних органів. За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення. Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі - Порядок). Згідно п. 2, 3 Порядку за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). Пунктом 4 Порядку передбачено, що командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає заяву про виплату та додані до неї документи і приймає рішення про виплату належної частки грошового забезпечення заявникам або про відмову у виплаті грошового забезпечення. Рішення про виплату або відмову у виплаті грошового забезпечення у письмовій формі доводиться до відома заявника протягом 15 календарних днів з дня подання заяви про виплату з обов`язковим зазначенням підстави у разі відмови у такій виплаті. Відповідно до п. 5 Порядку виплата визначеним особам грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) щодо військовослужбовців, зниклих безвісти, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або дати складення актового запису про смерть включно. Пунктом 6 Порядку передбачено, що виплата грошового забезпечення здійснюється: особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону сто відсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями; у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону-рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені); у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці. У разі неподання визначеними особами заяв про виплату належне невиплачене грошове забезпечення визначеним особам та військовослужбовцям: виплачується військовослужбовцям з дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; включається до складу спадщини з дати складення актового запису про смерть. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці, що узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 09 жовтня 2025 року у справі № 314/510/25. Суд не приймає до уваги як докази спільного проживання: - акт житлового приміщення від 20 грудня 2024 року, оскільки він складений після того, як [PERSON] потрапив у полон та підписаний самою заявницею [PERSON] , свідками [PERSON] , [PERSON] без перевірки інформації вказаної у акті (а.с. 95); - копію товарного чеку від 06 липня 2023 року придбаного у кредит телевізора на суму 4 500 грн., оскільки з вказаного чеку не можливо встановити хто купував зазначений товар та на чиє ім`я був оформлений кредит (а.с. 8). Матеріали справи не містять докази на підтвердження спільних витрат, формування та ведення спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування, витрат на утримання житла, його ремонт. Враховуючи, що заявником не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували, що [PERSON] та [PERSON] з 29 серпня 2014 року по 21 березня 2024 року проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.

Outcome: dismissed