Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20.06.2024 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі чоловіка позивачки - [PERSON] , [INFO] , який керував автомобілем ВАЗ 210430, д/н [NUMBER] , та автомобіля «Peugeot», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Страховий випадок зареєстрований у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Оберіг» за № 50568. Позивачка зазначає, що [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, вона є спадкоємицею усіх прав та обов`язків померлого чоловіка у тому числі права на отримання страхового відшкодування. Позивачка стверджує, що незважаючи на надання усіх необхідних документів, відповідач виплат не здійснив. Просить стягнути з ТДВ «СГ «Оберіг» страхове відшкодування у сумі 24505,00 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн та судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Ухвалою суду від 04.08.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22.08.2025 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому не погоджуючись із позовними вимогами, представник відповідача зазначає, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Peugeot», д/н [NUMBER] станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-207650592 із франшизою у розмірі 1500,00 грн. Матеріали судової справи не містять доказів настання цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу «Peugeot», д/н [NUMBER] , внаслідок настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди. За приписами п. 32.1. ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.п. 35.1, 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, однак дотепер позивачка не зверталась до відповідача із належною заявою про виплату страхового відшкодування за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.06.2024. Представник відповідача зауважує, що у відповідності до п. п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відтак, позивачка прострочила законодавчо встановлений строк для надання заяви про виплату страхового відшкодування та звернення із позовом до суду. Позивачка знала та об`єктивно могла дізнатись про наявність встановлених юридичних фактів ще станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, котрі надали б їй можливість своєчасно звернутись та отримати страхове відшкодування. Більш того, право не звернення в межах строків позовної давності жодним чином не корелюється із беззаперечною необхідністю задоволення позову, адже фундаментальним механізмом реалізації права на отримання страхового відшкодування є подання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року. Відповідач вважає, що розрахунок не може бути належним та допустимим доказом в якості обґрунтування розміру матеріальної шкоди відповідно до положень чинного законодавства, оскільки в ньому: зазначена комерційна пропозиція, а не оціночна вартість проведення відновлювального ремонту майна; зазначена комерційна пропозиція, а не оціночна вартість матеріалів та робіт; технічний стан об`єкта оцінки обумовлено фізичним зносом конструктивних елементів, а відтак при розрахунку є необхідність вирахування коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого майна; страховик відшкодовує оціночну вартість на підставі ст. ст. 22, 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не комерційну пропозицію або договірну ціну від СПД; при розрахунку вартості завданого матеріального збитку до автомобіля має бути застосований знос на деталі, котрі підлягають заміні, СТО не має повноважень на проведення таких розрахунків; СПД не являється оцінювачем або експертом з оцінки вартості матеріального збитку, завданого майну; СПД не має відповідних повноважень щодо встановлення об`єму та обсягу необхідних для відновлення пошкодженого майна матеріалів, робіт та витрат часу; СПД являється заінтересованою особою у збільшенні вартості відновлювального ремонту пошкодженого майна; за рахунком СПД неможливо встановити чи перевищує оцінена вартість відновлювального ремонту ринкову вартість аналогічного транспортного засобу, а відтак, чи є даний транспортний засіб фізично знищеним. При цьому, ст. ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що страховик відшкодовує оцінену в порядку визначену Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкоду, а саме витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Положення абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що виплата на підставі рахунку з СТО може бути проведена лише за взаємним погодженням між страховиком та потерпілим. Отже, рахунок СТО жодним чином не може стати підґрунтям для здійснення розрахунку розміру страхового відшкодування в розмірі положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, рахунок СТО не є належним доказом. Також, представник відповідача зазначає, що згідно до п.12.1. ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту, відповідно стягнення із страховика розміру франшизи є неприпустимим. Представник відповідача підкреслив неможливість покладення на ТДВ «СГ «Оберіг» будь-яких витрат у зв`язку із розглядом даної судової справи. Звернення позивачки до адвоката за правовою допомогою задля реалізації своїх прав не може нести жодних юридичних наслідків для відповідача, котрий не відмовляв [PERSON] в такій реалізації. Отже, ТДВ «СГ «Оберіг» не ставить звернення позивача до суду в залежність до автоматичної обов`язковості стягнення можливо понесених витрат на правову допомогу на його користь. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 02.09.2025 до канцелярії суду надійшло "заперечення на відзив", яке за своїм змістом є відповіддю на відзив, у якому позивачка зазначає, що дорожньо-транспортна пригода за участі її чоловіка - [PERSON] , [INFO] , який керував автомобілем ВАЗ 210730, д/н [NUMBER] , та автомобіля «Peugeot», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , сталася [INFO] . Від ТДВ «СГ «Оберіг» 21.06.2024 надійшло повідомлення про присвоєння номеру 50568 (скриншот смс-повідомлення). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Постановою у справі № 314/2747/24 [PERSON] визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Позивачкою 02.08.2024 відповідачу надано додаткові документи стосовно відкритої справи про дорожньо-транспортну пригоду та надіслано копію свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] . Позивачкою 30.04.2025 до ТДВ «СГ «Оберіг» було направлено копію свідоцтва про спадщину за законом з проханням долучення документу до справи про дорожньо-транспортну пригоду та з вимогою про виплату страхового платежу. 21.05.2025 від ТДВ «СГ «Оберіг» було отримано електронного листа, у якому відповідач просив в листах вказувати номер справи, який було присвоєно останнім. Позивачка із посиланням на ст. 1229 ЦК України зазначає, що у разі смерті вигодонабувача право на страхове відшкодування переходить до його спадкоємців. Первинний пакет документів позивачкою надано 02.08.2024. Зволікання у видачі свідоцтва про спадщину залежало від нотаріальних процедур. Сума витрат на ремонт підтверджена рахунком-фактурою на суму 24500,00 грн, жодного альтернативного експертного висновку відповідач не надав. Рішення суду від 31.07.2024 встановлює вину конкретної особи у дорожньо-транспортній пригоді, підтверджує причинний зв`язок. Позивачка вимагає лише реальні збитки у розмірі 24505,00 грн, підтверджені рахунком на ремонт. Рахунок на ремонт від уповноваженого СТО є належним доказом, страховик мав право замовити власну експертизу, але цього не зробив. На задоволенні позовних вимог наполягала. 08.09.2025 через систему «Електронний суд» представником відповідача подано заперечення (відповідь на відзив), у якому із посиланням на ч. 2 ст. 83, п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, останнім зазначається, що досліджувана позовна заява не містить жодних посилань щодо наявності у позивачки або інших осіб оригіналів тих документів, що були долучені до відповіді на відзив, ані зазначення інформації про те, що позивачка розраховує надати додаткові докази у майбутньому, але котрі не можуть бути подані разом із позовною заявою. Вказує, що позивачка свідоцтво про право на спадщину отримала 25.02.2025, тобто в межах річного строку з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину, проте нею не було направлено заяву про виплату страхового відшкодування із документами на виконання ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Аргументи позивачки не містять доказів звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, як вимогою майнового характеру, з отриманням чого у страховика розпочинається строк для проведення страхового розслідування та прийняття рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування. У задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі. 21.10.2025 через систему «Електронний суд» представником позивачки подано відповідь на відзив, у якому зазначає, що з урахуванням ст. 83 ЦПК України, позивач має право подати додаткові докази, якщо доведе, що їх не було подано з об`єктивних причин. Подання доказів на підтвердження заявлених вимог після подання позову не є зловживанням, якщо сторона діяла добросовісно та надала їх у розумний строк. Позивачка протягом шести місяців очікувала моменту вступу у спадщину. Після отримання свідоцтва про право на спадщину отримала процесуальну можливість звернутися до суду за захистом свого права. Позивачка надала: документи про наявність та чинність страхового полісу; матеріали, що підтверджують факт ДТП; документи про розмір шкоди. Наполягав на задоволенні позовних вимог [PERSON] . У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, просив його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, встановив такі факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 20.06.2024 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON] , [INFO] , який керував автомобілем ВАЗ 210730, д/н [NUMBER] , та автомобіля «Peugeot», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [INFO] . Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 31.07.2024 № 314/2747/24 [PERSON] , [INFO] , визнано винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн. Матеріали справи містять: -свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 210430, д/н [NUMBER] ; -свідоцтво серії [NUMBER] про смерть 14.07.2024 [PERSON] , [INFO] , виданого Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); -поліс страховика Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Оберіг» обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-221569611; -акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 21.06.2024; -рахунок № 18 від 15.05.2025 ФОП [PERSON] за ремонт автомобіля на загальну суму 24505,00 грн.; -роздруківку «Інформація про посилку № 59 0011 9604 7026», одержувачем якої зазначено ТДВ «СГ «Оберіг»; -лист ТДВ «СГ «Оберіг» від 04.09.2024 № 0409-01, яким позивачку повідомлено про необхідність надання свідоцтва про право на спадщину; -свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.02.2025, зареєстрованого у реєстрі за № 271. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3)за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ст. 1188 ЦК України). Відповідно до положень преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно з приписами п.п. 1.2-1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування»; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно з приписами ч. 1 ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, за приписами ст. ст. 32, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б)прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в)зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г)інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: а)паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б)документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в)довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г)документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ)свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д)документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; є)документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є)відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). У відповідності до вимог ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Аналізуючи викладене суд, не може не дійти висновку про те, що законодавець презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та кореспондується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 910/7449/17 від 05.06.2018. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] або [PERSON] як його спадкоємиця зверталися до ТДВ "Страхова група "Оберіг" із заявою про страхове відшкодування, позивачка та її представник протягом розгляду справи клопотань про витребування доказів не заявляли. Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 80 ЦПК України, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового розгляду в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного вище та

Outcome: dismissed