Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

До суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон», в якій представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.02.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» з [PERSON] в електронній формі був укладений договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3412674, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 3000 грн., строком на 30 днів зі сплатою відсотків за кожен день користування кредитом, на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої становить 33412,80 грн., яка складається з наступного: 3000,00 грн. розмір заборгованості за тілом кредиту; 30412,80 грн. сума нарахованих відсотків. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання становить: 5625,77 грн. - збитки завдані інфляцією за період із 01.03.2022 по 01.04.2025 року; 1097,42 грн. - три проценти річних від простроченої суми за період із 01.03.2022 по 01.04.2025 року. Посилаючись на вказані обставини, ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» просили суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в загальному розмірі 40135,99 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 грн.40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 грн. Ухвалою суду від 23.06.2025 провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи без його участі, на позові наполягав. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачем відзиву на позовну заяву суду не надано. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Також, до суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно з електронним сайтом Луцького міськрайонного суду Волинської області користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин, інформацію про призначені судові засідання. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. З матеріалів справи судом встановлено, що 12.02.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» з [PERSON] в електронній формі був укладений договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3412674, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, що стверджується п.12 договору у зазначенні реквізитів сторін договору. Відповідно до умов договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надано на 30 днів. Стандартна процентна ставка, відповідно до п. 4.2 договору становить в 2,3 % від суми кредиту за кожен день користування, є фіксованою і становить 839,50 % річних. Відповідно до п.4.3 процентна ставка на акційних умовах 0,99%. Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 01.04.2025, обрахунок заборгованості позивачем здійснено за відсотковою ставкою 0,99% в день. Відповідно до п. 8.2 договору сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно чинного законодавства України. Згідно з інформаційною довідкою-підтвердженням ТОВ «ПрофітГід» щодо здійснення переказу грошових коштів вбачається, що відповідачу на платіжну картку останнього було здійснено переказ коштів в сумі 3000,00 грн. Таким чином встановлено, що первісний кредитор зобов`язання за договором виконав повністю. Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач не виконав умови договору, не погасив заборгованість, тому утворилась заборгованість, що становить 33412,80 грн., яка складається з наступного: 3000,00 грн. розмір заборгованості за тілом кредиту; 30412,80 грн. сума нарахованих відсотків. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання становить: 5625,77 грн. - збитки завдані інфляцією за період із 01.03.2022 по 01.04.2025 року; 1097,42 грн. - три проценти річних від простроченої суми за період із 01.03.2022 по 01.04.2025 року. Отже, спірні правовідносини стосуються повернення отриманого фізичною особою кредиту, який отриманий у фінансовій установі. Оскільки спірні правовідносини виникли стосовно повернення кредитну, вони врегульовані відповідними положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, підписана відповідачем анкета-заява про приєднання разом із умовами та правилами банку складають укладений між сторонами у справі договір про надання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Таким чином, факт укладення такого договору належним чином підтверджено доказами, наявними у матеріалах справи. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). Матеріали справи не містять доказів погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором перед позивачем. Отже, відповідач умови кредитного договору порушив та у строк, установлений умовами кредитного договору кредитні кошти та проценти за користування кредитом не повернув. З цих підстав позовні вимоги позивача щодо стягнення основної суми заборгованості за кредитним договором у сумі 3000 грн є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Що стосується вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке. Сторонами була узгоджена така істотна умова договору, як процентна ставка за користування кредитними коштами, зокрема 0,99% в межах строку дії договору 30 днів. Отже сума кредиту становить 3891 грн (3000*0,99%*30). Згідно з п.11.8 Договору, строк кредиту, визначений п.3.1 Договору (30 днів) може бути збільшений, за умови оплати Позичальником процентів нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом. Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем процентів за користування кредитом у 30-денний строк дії договору. Таким чином матеріали справи не містять підтвердження пролонгації договору. Однак, з розрахунків заборгованості, наявних в матеріалах справи вбачається, що позивачем нараховано відсотки за користування кредитом за період з 12.06.2022 по 01.04.2025 за 1024 дні, тобто поза межами строку передбаченого договором. Оскільки за умовами п. 3.1 договору, кредит надається строком на 30 днів, до 14.03.2022, а тому нарахування будь-яких сум поза межами строку дії договору є безпідставними. Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми за період із 01.03.2022 по 01.04.2025 року, суд вважає наступне. За правилами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За умовами договору, кредит надався строком до 14.03.2022, починаючи з 15.03.2022 у нього розпочинається прострочення виконання грошового зобов`язання. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Із 24.02.2022 та на день винесення рішення судом, на території України діє воєнний стан, уведений Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 № 64/2022 та затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на період якого розповсюджується п. 18 Положень. Таким чином, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, починаючи з 24.02.2022. А тому суд вважає, що вимога про стягнення із відповідача інфляційних витрат у сумі 5625,77 грн. - збитки завдані інфляцією та 1097,42 грн. - три проценти річних від простроченої суми за період із 01.03.2022 по 01.04.2025 року - задоволенню не підлягають. Викладене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 28.11.2024 у справі № 756/8788/22 (провадження № 61-7585св24), від 27.11.2024 у справі № 759/4324/23 (провадження № 61-11727св24). Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено на 10% (3891 х 100 : 40135,99), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 242,24 грн судового збору (2422,40 х 10%:100). Що стосується заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає таке. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Позивач у прохальній частині позову просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Однак суд вважає ці витрати необґрунтовано завищеними, з таких міркувань. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Також слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Заїченко проти України»). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Позивачем надано суду договір про надання правничої допомоги № 2025/06/02 від 02.06.2025, додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги № 2025/06/02 від 02.06.2025, акт прийому-передачі наданих послуг на суму 5000 грн. та платіжну інструкцію № 45 від 04.06.2025. В зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 500 грн (5000 грн х 10%) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Така сума відповідає принципам розумності та справедливості. На підставі наведеного та

Outcome: partial