Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

У жовтні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок» звернулося до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.09.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Кошельок» укладений кредитний договір №3264117069-467900 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язалася повернути кредит та спалити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором. Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор 4803 для підписання кредитного договору №3264117069-467900 від 19.09.2021 року шляхом направлення позичальнику на номер телефону СМС-повідомлення. Сума кредиту становить 6850 грн., початковий строк кредитування становить 14 днів, дисконтна відсоткова ставка становить 0,01 на добу за початковий строк кредитування, базова процентна ставка, становить 2,2% на добу за продовжений строк користування кредитом. Кредитодовець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору та перерахував грошові кошти на банківську карту № [NUMBER] , яку [PERSON] вказала в особистому кабінеті як банківська карта на яку кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно договору №3264117069-467900. В свою чергу, відповідач порушила умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 20422,59 грн., з яких: 6850 грн. - тіло кредиту, 13572,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 20422,59 грн.; судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2025 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у АТ КБ «Приват Банк», зокрема чи було емітовано (видано) банківську картку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] або на ім`я іншої особи та відкриття на неї відповідного банківського рахунку; виписку про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської карти № [NUMBER] за період з 18.09.2021 року по 20.09.2021 року. 03.11.2025 року за вх.№35493/25 до суду надійшли витребувані докази (інформація) від АТ КБ «Приват Банк» з яких слідує, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] в банку емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ). Відповідно до виписки по рахунку № [NUMBER] грошових коштів за період з 18.09.2021 року по 20.09.2021 року в сумі 6850 грн. не надходило. Баланс на початок періоду 18.09.2021 року становило 10 грн., які були переказані в свою «Скарбничку» та баланс на кінець періоду 20.09.2021 року становило 1 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в поданій позовній заяві просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в тому числі через оголошення на веб-сайті. Відзиву на позов суду не надано. Будь-яких інших клопотань щодо розгляду справи від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на те, що у справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, а також, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або письмового відзиву на позов, неявки відповідача, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів згідно положень ст. 280, 281 ЦПКУкраїни. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] 19.09.2021 р. укладено договір паро надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №3264117069-467900. Відповідно до умов договору Позичальнику надано кредит у розмірі - 6850 грн., строк на який надається кредит 14 днів з можливістю продовження, початком якого є дата підписання договору, а закінчення є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця. Мета отримання кредиту на споживчі цілі, дисконтна відсоткова ставка становить 0,01 на добу за початковий строк кредитування, базова процентна ставка, становить 2,2% на добу за продовжений строк користування кредитом. Відповідно до п.2.2-2.4 договору №3264117069-467900 кредитодавець зобов`язується надати позивальнику кредит в строк не пізніше 2 банківських днів від дати підписання цього договору. Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку. Кредит надається позичальнику, згідно його заявки, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у заявці. Згідно паспорту споживчого кредиту до договору №3264117069-467900 від 19.09.2021 року, тип наданого кредиту - фінансовий кредит, сума наданого кредиту у розмірі 6850 грн., строк кредитування 14 днів, мета отримання кредиту на споживчі цілі. Процентна ставка: дисконтна відсоткова ставка становить 0,01 на добу за початковий строк кредитування, базова процентна ставка, становить 2,2% на добу за продовжений строк користування кредитом, тип процентної ставки - фіксований. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №3264117069-467900 від 19.09.2021 року, заборгованість [PERSON] по кредитному договору становить 20422,59 грн., яка складається з 6850 грн. - тіло кредиту, 13572,59 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, які нараховані за період з 19.09.2021 року по 31.12.2021 року. Згідно копії повідомлення ТОВ «ТАС ЛІНК» 19.09.2021 року через платіжну систему ТОВ «ТАС ЛІНК» було проведено успішне зарахування на карту клієнта № [NUMBER] 6850 грн., 19.09.2021 року 17:21:25, видача кредитних коштів за договором№3264117069-467900. 03.11.2025 року за вх.№35493/25 в порядку виконання ухвали суду про витребування доказів від АТ КБ «Приват Банк» надійшла інформація з якої слідує, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] в банку емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ). Відповідно до виписки по рахунку № [NUMBER] грошових коштів в сумі 6850 грн. за період з 18.09.2021 року по 20.09.2021 року не надходило. Баланс на початок періоду 18.09.2021 року становило 10 грн., які були переказані в свою «Скарбничку» та баланс на кінець періоду 20.09.2021 року становило 1 грн. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. З наданих позивачем документів вбачається, що кредитний договір між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] укладався у електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора на мобільний номер телефону [NUMBER] , де було обумовлено отримання кредиту на банківську карту № [NUMBER] . При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, що саме [PERSON] належить номер мобільного телефону [NUMBER] . Враховуючи викладене, суду із наявних у справі доказів не можливо встановити, що саме [PERSON] , а не інші особа, підписувала за допомогою одноразового ідентифікатора у електронному вигляді кредитний договір. Надаючи оцінку поданим позивачем доказам на підтвердження видачі кредитних коштів [PERSON] , суд приходить до висновку про те, що лист повідомлення ТОВ «ТАС ЛІНК» про зарахування 19.09.2021 року 17:21:25 на карту клієнта № [NUMBER] кредитних коштів в сумі 6850 грн. не є належними доказом, який підтверджує здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів. З огляду на вказане, позивачем не надано доказів, що після направлення коштів в сумі 6850 грн. ТОВ «ТАС ЛІНК», ці грошові кошти були зараховані на банківську карту № [NUMBER] відповідача [PERSON] 19.09.2021 року. Судом на підставі витребуваної інформації АТ КБ «Приват Банк» встановлено, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] в банку емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ). Відповідно до виписки по рахунку № [NUMBER] грошових коштів за період з 18.09.2021 року по 20.09.2021 року не надходило. Баланс на початок періоду 18.09.2021 року становило 10 грн., які були переказані в свою «Скарбничку» та баланс на кінець періоду 20.09.2021 року становило 1 грн. З цього слідує, що відповідач [PERSON] не могла отримати кредитні кошти на вказану кредитну карту № [NUMBER] , яка зазначена в повідомленні ТОВ «ТАС ЛІНК» від 19.09.2021 року. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц. У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні та зведені облікові документи складені у паперовій або в електронній формі, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15. Суд не приймає до уваги, інформацію вказану ТОВ «ТАС ЛІНК» від 19.09.2021 року щодо перерахування коштів в сумі 6850 грн. на платіжну карту клієнта № [NUMBER] , як доказ виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, оскільки відсутні докази, що такі грошові кошти були зараховані на рахунок саме відповідача [PERSON] , а не іншої особи (або не були повернуті банком до ТОВ «Кошельок»). Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 №578/5 до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. Розрахунок заборгованості за кредитним договором №3264117069-467900 від 19.09.2021 року на який посилається позивач у позові, не є первинними документами, який би підтверджував отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві.Таким чином, подані позивачем докази щодо заборгованості (серед іншого й платіжне повідомлення), не є підтвердженням виконаних банківських операцій. З поданих до суду доказів неможливо встановити взагалі факт укладення кредитного договору беззаперечно із відповідачем. Отже, надані позивачем платіжне повідомлення ТОВ «ТАС ЛІНК» (без відповідного документу про успішне зарахування грошових коштів) та розрахунок заборгованості за кредитним договором не є належними доказами розміру кредитної заборгованості, який позивач просить стягнути, оскільки останнім не доведено отримання кредитних коштів відповідачем [PERSON] , а також розмір і складові дійсної заборгованості за вказаним кредитним договором №3264117069-467900. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів та підтвердження зарахування грошових коштів саме на картку [PERSON] , а тому в задоволенні позову слід відмовити з підстав не доведеності позовних вимог. Враховуючи викладене відповідно до ст.144 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed