Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. Позивачка звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить визнати дії [PERSON] щодо публікації телефонної розмови в своєму відео на ресурсі соціальної мережі Тік-Ток без згоди [PERSON] такими, що порушують її особисті немайнові права - право на повагу до честі, гідності, приватного життя та таємниці телефонної розмови. Зобов`язати [PERSON] видалити відео з соціальної мережі TikTok та інших ресурсів, де воно було розміщено. Зобов`язати [PERSON] публічно вибачитися у відеоформаті перед [PERSON] на особистій сторінці TikTok. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. та також судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що у лютому 2025 року Відповідачем було опубліковано відео на особистій сторінці в соціальній мережі TikTok, у якому використано запис телефонної розмови із Позивачем, без її дозволу. На обкладинці відео, Відповідачем було встановлене фото об`яви з сайту Work.ua щодо пошуку вихователя у дитячий садок «Sollars». Відео подане у форматі, що висміює слова Позивача, знецінює зміст розмови, а також містить зображення оголошення з сайту Work.ua, яке пов`язане з її підприємницькою діяльністю в дитячому навчальному закладі Sollars. У відео було допущено публічне приниження честі та гідності Позивача: як через подання її слів у зневажливому ключі, так і через коментарі під відео, кількість яких на момент подачі позову перевищує 1000, значна частина з них - принизливі, агресивні та нецензурні. Відео переглянуло понад 534 000 користувачів, що свідчить про масовий розголос. Серед коментаторів є люди, які особисто знають Позивача, а також друзі її дітей, що завдало позивачці тяжких моральних страждань. У зв`язку з цим, позивач звертається з даним позовом до суду. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. 01.07.2025 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Так, зі змісту позову не вбачається однозначного зв`язку між Відео та Позивачкою, а саме: у стороннього спостерігача (глядача Відео) відсутня можливість пов`язати свіврозмовника Відповідача саме з Позивачкою; до того ж, навіть в межах судового провадження Позивачка не надала жодних доказів на підтвердження факту достовірного зв`язку між особою з Відео та Позивачкою. Відтак, доводи Позивачки про те, що у відео було допущено публічне приниження честі та гідності Позивачки є безпідставним. Всі наведені в позовній заяві твердження є оціночними судженнями і не підкріплені належними доказами. Окремо слід зазначити, що Позивачка не надала жодних доказів того, що обліковий запис TikTok, на якому опубліковано Відео, належить саме Відповідачу. Таким чином, на цьому етапі відсутні підстави для пов`язування цього акаунту та Відео з Відповідачем. Також, позивачка пов`язує свої позовні вимоги та обґрунтування позову з реалізацією своєї господарської (підприємницької) діяльності, однак звертається до суду не як суб`єкт підприємництва, а як фізична особа. Крім того, у позові не наведено жодного обґрунтування недостовірності інформації, хоча обов`язок доведення недостовірності покладається на Позивачку, а також, в межах даної справи не було надано жодних доказів або аргументів щодо факту поширення недостовірної інформації саме Відповідачем. Усі репліки Відповідача є оціночними судженнями, висловленими в межах діалогу, зумовленого контекстом запиту щодо роботи. Вони не є джерелом публічного формування думки про Позивачку як фізичну особу, а тим більше - не містять наклепу. Отже, твердження Позивачки щодо коментарів під Відео не ґрунтуються на правових засадах і не можуть бути підставою для притягнення Відповідача до відповідальності за нібито порушення її немайнових прав та є спробою розширити межі відповідальності, що є зловживанням правом на захист і суперечить принципу добросовісності та забороні надмірного втручання у свободу слова. Саме по собі оприлюднення частини такої ділової розмови не становить втручання у приватне життя Позивача, а отже - не може розглядатися як порушення права на таємницю кореспонденції. Щодо компенсації моральної шкоди зазначає, що позивачка не довела факту завдання моральної шкоди, не обґрунтувала її обсяг, не надала доказів наявності протиправної поведінки Відповідача або причинного зв`язку між Відео та заявленою шкодою. Щодо незаконності вимоги про публічні вибачення вказує, чинне законодавство України не передбачає можливості примусового вибачення як форми судового захисту немайнових прав. Щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу вказує, що з долученої Позивачкою до позовної заяви копії договору про надання правничої допомоги, вбачається оплата 3000 грн за подання адвокатських запитів, проте матеріали справи не містять жодної інформації про те, що це за запити, кому вони адресувались та чи мають вони відношення до справи. Ні самі запити, ні відповіді на них до позовної заяви не додані. Окремого розрахунку з якого можна було би встановити обґрунтованість заявлених витрат на правничу допомогу, позовна заява не містить, тому наразі Відповідач одразу заявляє про безпідставність обрахунку зазначеної суми в 10 000,00 грн. У зв`язку з викладеним, просить суд відмовити у задоволенні позову повністю та відшкодувати за рахунок позивачки [PERSON] , понесені Відповідачем судові витрати. 04.07.2025 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказано таке. Щодо встановленого зв`язку між Позивачем, змістом відео та діяльністю дитячого садка. Представником відповідача вказано таке заперечення, що позовні вимоги ґрунтуються на припущенні, що Відео, опубліковане в соціальній мережі ТікТок, стосується саме Позивачки. І на обґрунтування цього твердження Представник Відповідача надає Інформацію щодо відсутності реєстрації торгівельної марки, або іншого об`єкта права інтелектуальної власності на назву «Sollars». Однак дане твердження є свідомим перекрученням фактів із сторони Відповідача, так як торгова марка не є критерієм підприємницької діяльності. Наявність або відсутність зареєстрованої торговельної марки жодним чином не впливає на факт здійснення підприємницької діяльності. Щодо заперечення про "відсутність доказів зв`язку з відео":у конкретному випадку, який стосувався Позивачки: відео згадує конкретну назву закладу - "Sollars"; єдиним відомим закладом під такою назвою в цій локації є саме дитсадок, пов`язаний із Позивачкою; глядачі з локального середовища (учасники груп у TikTok, батьки, знайомі) можуть без зусиль пов`язати сказане у відео саме з Позивачкою. Щодо інформації з Work.ua: оголошення на Work.ua - лише одне з джерел. Наявність/відсутність конкретних згадок на сайті Work.ua не є ключовим доказом, оскільки: - реклама, набір персоналу чи контактна інформація можуть бути розміщені в інших джерелах (Instagram, Google Maps, сайтах відгуків, візитках, листівках тощо); на Work.ua часто вказується лише назва закладу, без імені ФОП. Щодо витягу з ЄДР: витяг із ЄДР не зобов`язаний містити назву кожного закладу ФОП може вести діяльність під будь-якою неформальною назвою, яка не зазначена в ЄДР - це дозволено законом. Якщо Позивачка є зареєстрованим ФОП з відповідними КВЕДами (наприклад, дошкільна освіта, освітні послуги, догляд за дітьми), це підтверджує правоздатність надавати відповідні послуги. Щодо доказів приналежності Тікток-Акаунту Відповідачеві: позивачка навела достатні обставини для обґрунтованого припущення, що TikTokакаунт належить Відповідачу або діє під його контролем. У поєднанні з контекстом, змістом відео, особистими елементами та сприйняттям аудиторією це дає суду підстави для встановлення зв`язку Відповідача з опублікованим контентом. Твердження про «відсутність доказів» - є штучним і спрямоване на уникнення відповідальності, попри очевидні індикатори причетності. Щодо підстав звернення Позивачки як фізичної особи у справі, що стосується підприємницької діяльності: аргументи відповідача про «відсутність обговорення особистого життя» є нерелевантними. Захист честі та гідності не обмежується тільки приватним життям. Приниження в контексті професійної діяльності, особливо з публічним поширенням (через соцмережі), є посяганням на немайнову сферу особистості. Щодо наявності порушення честі, гідності та репутації Позивачки: відео порушує особисті немайнові права Позивачки, оскільки змонтоване з використанням її приватної телефонної розмови, записаної без згоди; містить публічне знецінення особи через сумнів у її компетентності, освіті та якостях працівника; створює формування негативного ставлення у глядача до конкретної особи (Позивачки), що має наслідки як у діловій, так і в особистій сфері. Щодо наявності відповідальності Відповідача за зміст коментарів третіх осіб: Відповідач опублікував відео, яке викликало негативну хвилю образ - отже, створив умови для шкоди. Коментарі є невіддільною частиною публічного ефекту від дій Відповідача. Відсутність реакції або видалення коментарів - це пасивна форма схвалення, яка в сукупності з відео утворює єдиний акт приниження честі Позивачки. Щодо наявності порушення права на таємницю телефонної розмови: Факт запису та публікації розмови без згоди Позивачки є сам по собі порушенням конституційного права на недоторканність спілкування, незалежно від теми. Відео містить приватну розмову, записану без попередження і використаної публічно, що становить порушення ч. 2 ст. 306 ЦК України. Щодо правових підстав для стягнення моральної шкоди: Позивачка дотрималась усіх вимог закону: подала обґрунтований позов, описала шкоду, причини, зв`язок і дії Відповідача. Адже Відповідач публічно порушив її немайнові права, що й зумовило моральні страждання, тому компенсація є виправданою, а її розмір - оціночний і підлягає судовій корекції, а не відхиленню. Щодо законності вимоги про публічні вибачення: публічне вибачення може бути формою відновлення порушеного немайнового права, навіть якщо воно прямо не передбачене як окрема санкція. Щодо правомірності вимоги про компенсацію витрат на правничу допомогу: витрати документально підтверджені, вимога подана належним чином. Розмір компенсації не є завищеним з огляду на складність справи та характер публічного конфлікту. Аргументи Відповідача не ґрунтуються на нормах ЦПК України і не є підставою для відмови. У зв`язку з цим, просить визнати доводи, викладені у відзиві, необґрунтованими та такими, що не спростовують позивних вимог та залишити позовні вимоги без змін. 18.07.2025 року від представника відповідача на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що позивач так і не визначилися з тим, які ж її права були нібито порушені Відповідачем. Взаємовиключні твердження Позивач почав наводити ще з позовній заяві і продовжив у відповіді на відзив. Так, у позовній заяві зазначається про порушення прав Позивача саме як підприємця. Натомість у відповіді на відзив вже йдеться про порушення прав Позивача як людини. Таким чином, Позивач не те, що не спростувала твердження Відповідача про звернення до суду в неправильному правовому статусі та неможливість захисту прав, пов`язаних виключно з підприємницькою діяльністю, у статусі фізичної особи, а ще більше підтвердила помилковість та безпідставність своїх позовних вимог. Також, позивач обґрунтовує свою позицію посиланнями на нечинне законодавство. Позивач відкрито та аргументовано спростовує свої ж твердження про те, що позначення "Sollars" ідентифікує її перед широким колом осіб. Позивач підтверджує те, що позначення "Sollars" нею не зареєстроване. Водночас вона справді може використовувати його і без реєстрації, проте невизначене коло осіб (зокрема, глядачі відеоролика) не зможе пов`язати позначення "Sollars" саме з [PERSON] . Абстрактне посилання Позивача на коментар під відео від "людини яка особисто знає Позивача" є неналежним доказом, оскільки в межах судового процесу неможливо встановити ані особу коментатора, ані джерело його обізнаності, ані достовірність його твердження; твердження Позивача про те, що "глядачі з локального середовища (учасники груп у TikTok, батьки, знайомі) можуть без зусиль пов`язати сказане у відео саме з Позивачкою " - є нічим іншим, як особистим припущенням Позивача, не підтвердженим жодними доказами. Позивач неодноразово наголошує на тому, що вона пов`язана з "дитячим садком". Проте ці твердження є або введенням в оману, або ж Позивач незаконно реалізує освітню діяльність. В Реєстрі суб`єктів освітньої діяльності Єдиної державної електронної бази з питань освіти не міститься жодної згадки про будь-який заклад дошкільної освіти ні під назвою ФОП [PERSON] , ні під назвою "Sollars".Враховуючи вищевикладене, цілковито спростовуються твердження Позивача про те, що за назвою "Sollars" можна ідентифікувати Позивача як суб`єкта освітньої діяльності (дитячого садка). А незаконна освітня діяльність Позивача (якщо вона дійсно її здійснює) не може бути предметом захисту. Позивач так і не навела жодних доказів належності ТікТок-акаунту Відповідачеві та намагається перекласти свій обов`язок доказування на суд. Стосовно запису розмови без дозволу Позивача: телефонна розмова, що відбулася у відповідь на публічне оголошення про вакансію, з телефонного номера, який був публічно вказаний для ділових контактів, не може мати такий самий рівень "розумного очікування приватності", як розмова між друзями чи з членом сім`ї. Стосовно публічних вибачень: бачення позивача не ґрунтується на жодному положенні законодавства, воно є безпідставним та таким, що прямо суперечить однозначній судовій практиці. У судовому засіданні представник позивача підтримала викладені позовні вимоги, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Також зазначила, що у зв`язку з тим, що відповідач заперечує належність йому вказаного TikTok аканта, просить суд зобов`язати відповідача видалити відеоролик хоча б з акантів,що належать саме йому. Представник відповідача заперечував проти позову з підстав, викладених у відзиві та письмових запереченнях, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Також зазначила, що TikTok акаунт, на якому опубліковано Відео, не належить Відповідачу, він веде власний Інстаграм-канал, куди виклав вказане відео,звідки це відео було скопійовано та виставлено у фан-акаунті TikTok іншими особами. Також зазначила про надання доказів понесення витрат на правничу допомогу протягом 5 днів після оголошення рішення по справі. ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ. Ухвалою судді від 10.06.2025 р. за цим позовом відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті позову, призначено підготовче засідання. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2025 р. підготовче провадження закінчено, призначено судовий розгляд справи. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Як вбачачається з Виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець 24.02.2021року, під № 2005560010001163013. Судом встановлено, що у соціальній мережі "ТікТок" за адресою: [INFO] розміщено відеоролик. З переглянутого в судовому засіданні вказаного відеозапису встановлено та підтверджено представником відповідача, що дійсно відповідач у справі - [PERSON] присутній на данному відео.Зміст розмови стосується умов працевлаштування на посаду вихователя, зокрема - запиту від особи, яка не має відповідної освіти, але претендує на роботу з дітьми відповідно до оголошення про вакансію в закладі під назвою «Sollars», розміщеного на публічному ресурсі Work.ua. Телефонна розмова стосується питань можливого працевлаштування в дитячому закладі, розміру заробітної плати (замалого на думку відповідача з урахуванням необхідності отримання вищої освіти для працевлаштування в цей заклад) тощо. Судом також було досліджено скрін-копії коментарів під вказаним відео (105 шт.); скрін-копії екрана з посиланням на сайт WORK.UA; скрін-копії відгуку на вакансію [PERSON] ; стенограма розмови [PERSON] з [PERSON] ; відгук [PERSON] на вакансію позивача, копію оголошення з описом вакансії вихователя з сайту WORK.UA . V. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Частина 1 ст. 34 Конституції України визначає, що кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Згідно ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. У законодавстві при цьому робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (ст. 30 Закону України «Про інформацію»). Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного (презумпція добропорядності). (ч. 3 статті 277 Цивільного кодексу України) Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. (абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1) Захист честі, гідності і ділової репутації - право громадянина та юридичної особи вимагати через суд спростування недостовірної інформації (відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво), яка принижує їхню честь, гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди їхнім інтересам. Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, зокрема, мережі Інтернет викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, форумах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов`язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності. Позов про спростування відомостей, що порочать честь і гідність, може бути пред`явлений особою, про яку поширено такі відомості, а також її близькими родичами, якщо відомості прямо чи посередньо їх порочать. Заінтересована особа має право на судовий захист у зазначеному порядку й у разі поширення таких відомостей щодо члена її сім`ї або іншого родича, який помер. Зобов`язаними суб`єктами названих правовідносин є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам громадян чи організацій. Таким чином, відповідачем у справі про захист честі і гідності може бути фізична або юридична особа, яка поширила відомості, що порочать позивача. Особа, стосовно якої поширені відомості, що не відповідають дійсності і завдають шкоди її інтересам, честі, гідності або діловій репутації, має право крім спростування таких відомостей вимагати також відшкодування майнової і моральної (немайнової) шкоди, завданої їх поширенням. Крім того, за положенням ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Таким чином, відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 Цивільного кодексу України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 30 Закону України «Про інформацію») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» , ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Так, відповідно до практики ЄСПЛ слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). Так, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. 02 червня 2016 року (остаточне - 17 жовтня 2016 року) ЄСПЛ ухвалив рішення у справі № 61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де, розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес. У цьому рішенні суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції. Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року). Отже, оціночними судженнями є інформація, яка, з урахуванням характеру вжитих висловлювань, відображає особисте ставлення автора до змісту висловленої ним думки. Таким чином, відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Таке розуміння змісту статті 277 Цивільного кодексу України узгоджується із прецедентною судовою практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції (рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), пункт 46). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. (Постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року м. Київ, Справа № 308/2695/15-ц, Провадження № 61-5012св18) Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. У п.15 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, зазначено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної Фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Аналогічний висновок міститься і у Постанові ВП ВС від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження №12-110гс19) та має враховуватись при вирішенні даної справи в силу ч.4 ст.263 ЦПК України. При цьому у відповідності до п.15 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). З приводу визнання відомостей недостовірними та такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію, слід зазначити, що у відповідності до ч.4 ст.277 ЦК України якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Як роз`яснено у п.13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. У разі доведеності обставин, на які посилається заявник, суд лише констатує факт, що поширена інформація є неправдивою, та спростовує її. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У позові не наведено жодного обґрунтування недостовірності інформації, хоча обов`язок доведення недостовірності покладається на позивача, а також, в межах даної справи не було надано жодних доказів або аргументів щодо факту поширення недостовірної інформації саме відповідачем. Суд вважає, що в ситуації, що склалася, відповідач під час телефонної розмови не поширював жодної неправдивої інформації, яка б містила перевірювані факти про Позивачку або завдавала шкоди її честі чи гідності. Зміст розмови стосувався загального питання умов працевлаштування на посаду вихователя, зокрема - запиту від особи, яка не має відповідної освіти, але претендує на роботу з дітьми відповідно до оголошення про вакансію в закладі під назвою «Sollars», розміщеного на публічному ресурсі Work.ua. Телефонна розмова на Відео стосувалася виключно ділових питань (зокрема, питань можливого працевлаштування в дитячому закладі, розміру заробітної плати тощо), що спростовує факт того, що зазначена інформація стосується саме Позивачки як фізичної особи. Усі репліки відповідача є оціночними судженнями, висловленими в межах діалогу, зумовленого контекстом запиту щодо роботи. Вони не є джерелом публічного формування думки про позивачку як фізичну особу, а тим більше - не містять наклепу. З приводу визнання відомостей недостовірними та такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію, слід зазначити, що у відповідності до ч.4 ст.277 ЦК України якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про безпідставність позову, відсутність факту поширення недостовірної інформації, порушення честі, гідності та ділової репутації позивача з боку відповідача, що є безумовними підставами для відмови у задоволенні позовних вимог. Оскільки вимоги щодо спростування неправдивої інформації, публічного вибачення за її поширення є похідними, то ці вимоги також задоволенню не підлягають. Як роз`яснено у п.5, 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власного ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У даному випадку [PERSON] не надала жодних доказів вини відповідача у заподіянні їй моральної шкоди, не зазначила, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, з чого вона виходить, оцінюючи заподіяну їй шкоду саме у 100000,00 гривень, яким є характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких нібито зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання про недоведеність позовних вимог позивачем, оскільки останнім не надано належних доказів порушення його прав, а відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи відсутність правових підстав для висновку щодо приниження честі, гідності та ділової репутації позивача з боку відповідача за встановлених вище обставин, відсутні також і підстави для стягнення моральної шкоди в зв`язку з не встановленням обставин її заподіяння. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про безпідставність та недоведеність пред`явленого позовну в задоволенні якого слід відмовити у повному обсязі. В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed