Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» звернулось з позовом до [PERSON] та просить стягнути з неї заборгованість за договором позики в сумі 24669 гривень 50 копійок, з яких: 5000 гривень заборгованість по тілу позики, 19669 гривень 50 копійок заборгованість по процентах та комісії. Свої вимоги мотивує тим, що 06 серпня 2019 року між сторонами було укладено договір позики №94660, який був підписаний відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, натомість відповідач обов`язок щодо погашення заборгованості за кредитом належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість у вищезазначеній сумі. Ухвалою суду від 06 листопада 2025 року було відкрито провадження у цій цивільній справи та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, представник позивача в позовній заяві просив справу розглядати без його участі, не заперечує щодо заочного розгляду справи, відповідач відзив на позовну заяву не подала, про причину неявки не повідомила. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 06 серпня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Гелексі» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір позики №94660 (далі - Договір), згідно з яким останній було надано у позику грошові кошти в сумі 5000 гривень, дата повернення позики 04 вересня 2025 року (пункти 1.1.1., 1.1.5 Договору). Пунктом 1.1. Договору передбачено, за цим договором позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою відповідно до умов договору в національній грошовій одиниці України в гривні. Плата за користування позикою згідно з пунктом 1.1.2 Договору здійснюється у вигляді: процентів - 0,01% в день від поточного залишку позики; комісії - 1,5 % в день від початкового розміру позики, відповідно до п.п.1.1.1. договору. Відповідно до пункту 1.2 Договору позика надається позичальнику в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок позичальника). Сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісійна винагорода за користування позикою здійснюватиметься згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору та розміщується в особистому кабінеті (п.4.2. Договору). Зазначені обставини підтверджується копіями договору позики №94660, Графіку платежів до Договору 1, Паспорту позики, які були оформлені 06 серпня 2019 року та складають електронний договір позики, а також були підписані сторонами в електронному вигляді, зокрема, відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора 49072353. 06 серпня 2019 року позивач перерахував відповідачу на картковий рахунок № [NUMBER] кошти в сумі 5000 гривень, номер операції 159110558, що підтверджується листом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Елаєнс» №94660 від 01 вересня 2025 року. З розрахунку позивача вбачається, що заборгованість відповідача за договором позики станом на 31 липня 2025 року становить 24669 гривень 50 копійок, з яких: 5000 гривень заборгованість по тілу позики, 74 гривні 50 копійок заборгованість по процентах, 19595 гривень - заборгованість за комісією. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з частиною 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Частиною 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. До загальних витрат за споживчим кредитом згідно частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» належать: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особi, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дiй чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, i це роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Нормами статті 1047 ЦК України передбачена форма договору позики. Так, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Ураховуючи викладене, суд вважає, що відповідач порушила договірні зобов`язання по сплаті заборгованості за договором позики й має сплатити заборгованість позивачу, а тому позовні вимоги слід задовольнити. Крім того, представник позивача у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 5000 гривень. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача були додані копії договору про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року, акту наданих послуг №94660 від 01 вересня 2025 року, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого 25 листопада 2019 року. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З огляду на зазначене, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу сумі 5000 гривень. Позивач сплатив судовий збір в сумі 2423 гривні. Враховуючи ставку судового збору для категорії цивільної справи, що розглядається судом, а також те, що застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, оскільки процесуальні документи у справі було подано до суду в електронній формі, суд дійшов висновку, що в порядку статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений останнім судовий збір в сумі 2422 гривні 40 копійок. При цьому, суд роз`яснює позивачу, що сума надмірно сплаченого судового збору в сумі 60 копійок може бути повернена за його клопотанням за ухвалою суду.

Outcome: approved