Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

В провадження суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Сенс Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначає, що 22 січня 2021 року між АТ "Альфа Банк" та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту №501290890. Відповідно до умов договору, банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі. Умовами договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору, останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за договором щодо надання позичальнику кредиту, а позичальник свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 98535,15 гривень, яка складається з: 53058,32 гривень - заборгованості за тілом кредиту, 24817,63 гривень - заборгованості по відсотках, 20659,20 гривень - заборгованості по комісії. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" затверджено рішення про зміну найменування АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс Банк". Просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 98535,15 гривень, судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень. Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2025 року відкрито провадження за позовом, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача АТ "Сенс Банк" у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судові засідання 27.11.2025 р., 19.12.2025 р., двічі поспіль не з`явився, про дати розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації шляхом направлення судової повістки. Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом відповідач, в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом подачі відзиву на позов. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ст.128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дати розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 22 січня 2021 року між АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту № 501290890. Відповідно до умов договору, банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі. Умовами договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору, останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. У додатку №1 до договору сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Договір та паспорт споживчого кредиту підписані позичальником. Відповідно до кредитного договору, банк надає позичальнику кредит, тип кредиту "Кредит готівкою", сума кредиту - 80700 гривень, процентна ставка - 26,00% річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту - 24 місяців. Комісія за обслуговування кредиту - 1,50% від суми кредиту, дата повернення кредиту - 22 січня 2023 року. Кредит надається позичальнику для власних потреб, розмір - 80700 гривень, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ "Альфа-Банк". Позичальник кредит отримав, що підтверджується меморіальним ордером №15106694 від 22 січня 2021 року. Відповідно до копії довідки розрахунку за кредитним договором № 501290890 від 21 січня 2021 року, станом на 15 липня 2025 року заборгованість [PERSON] складає 98535,15 гривень, яка складається з: 53058,32 гривень - заборгованості за тілом кредиту, 24817,63 гривень - заборгованості по відсотках, 20659,20 гривень - заборгованості по комісії. У квітні 2025 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про усунення порушень - у тридцятиденний строк сплатити заборгованість по кредиту, відсотках за користування кредитом та комісію. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" затверджено рішення про зміну найменування АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс Банк". Суд зауважує, що зважаючи на вимоги статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували подані позивачем розрахунки заборгованості за вищевказаними договорами, а тому суд не має підстав піддавати їх сумніву. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по процентах в розмірі 77875,95 гривень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Доказів повернення відповідачем позивачу кредитних коштів за договором матеріали справи не містять. Стосовно стягнення з відповідача заборгованості по нарахованій комісії за надання кредиту, суд зазначає про наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини 1статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Між тим, оскільки товариством не було зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які була встановлена комісія за видачу кредиту, відповідна умова кредиту є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 344/3078/23 (провадження № 61-15548св23) щодо оцінки правомірності встановлення у кредитному договорі умови про щомісячну плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Отже, вказані витрати за кредитним договором № 501290890 від 22 січня 2021 року в сумі 20659,20 гривень стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між ним та АТ "Сенс Банк", в обумовлені договором строки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ "Сенс Банк" підлягають частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість в розмірі 77 875,95 гривень, з яких: 53 058,32 гривень - заборгованість за тілом кредиту та 24 817,63 гривень - заборгованість за процентами. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. За приписами ч. 1.ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень, позовні вимоги задоволені частково, на суму 77 875,95 гривень, що становить 79% від ціни позову, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1 913,70 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved