Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 12 липня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, що зареєстрований в реєстрі № 2032, про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 250, 90 кв. м. та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , дата народження [INFO] , місце народження м. Тячів, Тячівського району, Закарпатської області, місце роботи - фізична особа підприємець, [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , дата народження [INFO] , місце народження м. Тячів, Тячівського району, Закарпатської області, місце роботи - фізична особа підприємець, які є майновими поручителями [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , дата народження [INFO] , місце народження с. Лопухів, Тячівського району, Закарпатської області, місце роботи - фізична особа підприємець, за його кредитними зобов`язаннями перед АТ КБ «Приватбанк» згідно кредитного договору № МКТWGА0000000841 від 25.09.2008 року. Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки № МКТWGА0000000841, посвідченого 25.09.2008 року приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А. М. за реєстровим № 4382, передане в іпотеку Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» (код платника податків за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України - 14360570, місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, к/р № 32009100400 у УНБУ в Дніпропетровській області, МФО 305299), яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», та яким за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, у розмірі: заборгованість за кредитом - 60 238, 00 доларів США; заборгованість за відсотками 55 416, 31 доларів США; пеня 175 805, 29 доларів США, що всього становить 291 459 (Двісті дев`яносто одна тисяча чотириста п`ятдесят дев`ять) доларів США 60 центів, що за курсом НБУ станом на 11.05.2019 року (один долар США дорівнює 26, 205887 гривень) становить 7 637 957 (Сім мільйонів шістсот тридцять сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) гривень 34 копійки. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3 500, 00 гривень. Всього, з урахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 7 641 457 (Сім мільйонів шістсот сорок одна тисяча чотириста п`ятдесят сім) гривень 34 копійки. Строк, за який проводиться стягнення, - десять років сім місяців шістнадцять днів, а саме з 25.09.2008 року по 11.05.2019 року; про визнання недійсною додаткової угоди від 30 жовтня 2013 року до кредитного договору № МКTWGА0000000841 від 25 вересня 2008 року; про визнання припиненим з 30 жовтня 2013 року договору іпотеки № 4382 від 25 вересня 2008 року. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 25 вересня 2008 року між [PERSON] та відповідачем укладено кредитний договір № МКTWGА0000000841. В якості забезпечення кредитного договору позивачем надано в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 250, 9 м. кв. та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 12 липня 2019 року відповідачем подано заяву про вчинення виконавчого напису, яким пропонувалося звернути стягнення на іпотечне майно, що і було зроблене приватним нотаріусом Боднар І. М. Однак, ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження, вважає, що вказаний виконавчий напис № 2032 від 12 липня 2019 року вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить йому на праві власності. В першу чергу, зазначає, що цей напис вчинено відповідно пункту 1, а не пункту 1-1 Переліку документів, що є порушенням статті 87 Закону України «Про нотаріат» та глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримувала від нього та від відповідача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений АТ КБ «Приват Банк» щодо наявності грошового зобов`язання у нього по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Однак, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахувала та не перевірила факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до нього. Відповідачем за даним договором згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 листопада 2013 року по справі № 307/3090/13-ц стягнуто заборгованість по зазначеному кредиту. Звернувшись у 2013 році з позовом про стягнення з позичальника усієї заборгованості за кредитним договором, банк змінив строк виконання зобов`язання на 2013 рік, а тому нарахування процентів після цієї дати є безпідставним, однак відповідно до наданого банком нотаріусу розрахунку, проценти нараховувались після 2015 року і нотаріусом запропоновано звернути стягнення в рахунок погашення процентів за користування кредитними коштами у більшому розмірі. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконалася належним чином як у безспірності розміру заборгованості, з метою погашення якої запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, так і у самому розмірі такої заборгованості. Стягнення проводиться за 10 років 7 місяців 16 днів, що значно перевищує термін позовної давності. Із заявою про вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки відповідач звернувся лише в 2019 році, а заборгованість існувала з 24 березня 2014 року, тобто після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги, що свідчить про те, що відповідачем пропущено строк, протягом якого відповідач міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Оскільки позбавлення житла може відбуватися лише за рішенням суду, а отже, при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною проігноровано вимоги Конституції України та не перевірено, чи розповсюджується на відносини між ним та АТ КБ «Приватбанк» дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стосовно мораторію на звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, який перестав бути чинним у квітні 2021 році. Крім того, ним виявлена додаткова угода до кредитного договору № МКTWGА0000000841 від 30 жовтня 2013 року, яка змінює істотні умови договору, що в свою чергу покладає на [PERSON] інші обов`язки, які з ним не узгоджувалися. Відповідно, і в договір іпотеки не вносилися зміни після підписання додаткової угоди. Вважає, що цей виконавчий напис вчинений із порушенням закону, позаяк нотаріус не переконався у безспірності боргу та порушив вимоги щодо процедури оформлення і змісту виконавчого напису, оскільки право вимоги не підтверджене належними доказами. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Марченко Р. М. у судове засідання не з`явилися, позаяк представник позивача адвокат Марченко Р. М. подав суду заяву про розгляд справи в їх відсутності та просять позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» Наконечна А.В. надіслала суду відзив на позов, в якому вимоги позову не визнала з тих підстав, що між сторонами укладено кредитний договір, який не оскаржується та не заперечується сторонами. Жодного рішення про те, що вказана сума не відповідає дійсності відсутнє, а отже сума є дійсною та безспірною. Через неналежне виконання взятих на себе зобов`язань та утвореною заборгованістю було порушено права та законні інтереси банку, що змусило останнього звернутися до нотаріуса за захистом своїх правом шляхом вчинення виконавчого напису. Відповідно до наявної судової практики у справах вказаної категорії щодо правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат» слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчих написів. Дана правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі 305/2082/14. Також в зазначеній постанові ВП ВС говориться, що на приватного нотаріуса не покладено обов`язок перевірки безспірності вимог, а лише обов`язок перевірки пакету документів. Слід звернути увагу, що строки, передбачені статтею 88 Закону України Про нотаріат, за своєю природою не є позовною давність, вчинення виконавчого напису є позасудовим способом захисту цивільних прав. Але навіть якщо виходити з норм статті 256 ЦК України, то ця норма закону стосується саме звернення до суду, а ні в якому разі не строком звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Договір не був припинений у зв`язку з п. 9.6. Умов та правил надання банківських послуг, які діяли на момент підписання договору. У цьому пункті чітко зазначено, що договір є дійсним до моменту належного виконання сторонами зобов`язань. Зобов`язання позивачем на сьогоднішній день не виконано. У договорі, на основі якого був вчинений виконавчий напис нотаріусом, строк дії не передбачено, договір досі чинний, а отже в кредитора виникає право вимагати виконання обов`язків боржника, передбачених договором, в тому числі й право на примусове стягнення боргу у будь-який час, це право виникає до тих пір, поки договір є чинним. Просить в позові відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна в судове засідання не з`явилася, позаяк надіслала суду заяву про розгляд справи в її відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Щодо вимог позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, то такі підлягають до задоволення з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до виконавчого напису, вчиненого 12 липня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, що зареєстрований в реєстрі № 2032, запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 250, 90 кв. м. та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , дата народження [INFO] , місце народження м. Тячів, Тячівського району, Закарпатської області, місце роботи - фізична особа підприємець, [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , дата народження [INFO] , місце народження м. Тячів, Тячівського району, Закарпатської області, місце роботи - фізична особа підприємець, які є майновими поручителями [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , дата народження [INFO] , місце народження с. Лопухів, Тячівського району, Закарпатської області, місце роботи - фізична особа підприємець, за його кредитними зобов`язаннями перед АТ КБ «Приватбанк» згідно кредитного договору № МКТWGА0000000841 від 25.09.2008 року. Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки № МКТWGА0000000841, посвідченого 25.09.2008 року приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А. М. за реєстровим № 4382, передане в іпотеку Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» (код платника податків за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України - 14360570, місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, к/р № 32009100400 у УНБУ в Дніпропетровській області, МФО 305299), яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, у розмірі: заборгованість за кредитом - 60 238, 00 доларів США; заборгованість за відсотками 55 416, 31 доларів США; пеня 175 805, 29 доларів США, що всього становить 291 459 (Двісті дев`яносто одна тисяча чотириста п`ятдесят дев`ять) доларів США 60 центів, що за курсом НБУ станом на 11.05.2019 року (один долар США дорівнює 26, 205887 гривень) становить 7 637 957 (Сім мільйонів шістсот тридцять сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) гривень 34 копійки. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3 500, 00 гривень. Всього, з урахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 7 641 457 (Сім мільйонів шістсот сорок одна тисяча чотириста п`ятдесят сім) гривень 34 копійки. Строк, за який проводиться стягнення, - десять років сім місяців шістнадцять днів, а саме з 25.09.2008 року по 11.05.2019 року. Виконавчий напис має бути пред`явлений до виконання протягом трьох років з дня його вчинення, згідно ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавчий напис набирає чинності з дати його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, тобто з 12.07.2019 року. Відповідно до статті18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172». У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14 (провадження № 61-360св18), від 09 лютого 2022 року у справі № 547/210/20 (провадження № 61-16834св21) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18). Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що виконавчий напис вчинений із порушенням закону, оскільки нотаріус не переконався в безспірності боргу та порушив вимоги щодо процедури оформлення і змісту виконавчого напису. У даній справі судом встановлено, що 25 вересня 2008 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № МКTWGА0000000841, за умовами якого останній отримав кредит на споживчі цілі у сумі 69 605, 71 доларів США. Відповідно до умов кредитного договору кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції та інші витрати, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за цим поговором, за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом. Судом встановлено, що відповідно до рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 листопада 2013 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МКТWGА0000000841 від 25 вересня 2008 року в розмірі 711 728 гривень 76 копійок - звернено стягнення на будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] та [PERSON] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № від 25 вересня 2008 року) Публічним акціонерним товариством УніверсалБанк через прилюдні торги за ціною не нижчою за риночці ціни на день продажі будинку. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] судові витрати по справі в розмірі 3 441, 00 гривень на користь ПАТ КБ Приватбанк. У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ Приватбанк в частині виселення всіх мешканців з будинку [ADDRESS] - відмовлено. Тобто, кредитор реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості за даним кредитом. Як вбачається з виконавчого напису від 12 липня 2019 року, за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, нотаріус пропонує задовольнити вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299 у розмірі: заборгованість за кредитом - 60 238, 00 доларів США; заборгованість за відсотками 55 416, 31 доларів США; пеня 175 805, 29 доларів США, що всього становить 291 459 (Двісті дев`яносто одна тисяча чотириста п`ятдесят дев`ять) доларів США 60 центів, що за курсом НБУ станом на 11.05.2019 року (один долар США дорівнює 26, 205887 гривень) становить 7 637 957 (Сім мільйонів шістсот тридцять сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) гривень 34 копійки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті625 ЦК України. Звернувшись у 2013 році з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МКТWGА0000000841 від 25 вересня 2008 року в розмірі 89 077, 44 долари США, що за курсом НБУ складає 711 728 гривень 76 копійок, банк змінив строк виконання зобов`язання на 2013 рік, а тому нарахування процентів та пені після цієї дати є безпідставним, однак, відповідно до наданого банком нотаріусу розрахунку проценти та пеня нараховувались після 2013 року і нотаріусом запропоновано звернути стягнення в рахунок погашення процентів та пені за користування кредитними коштами у більшому розмірі, а саме: заборгованість за відсотками 55 416, 31 доларів США; пеня 175 805, 29 доларів США. Також судом встановлено, що строк, за який проводиться стягнення, - десять років сім місяців шістнадцять днів, а саме: з 25.09.2008 року по 11.05.2019 року, а відтак, включення у загальний розмір заборгованості частини платежів, які нараховані поза межами строків позовної давності, в будь-якому разі свідчать про спірність такої суми. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином як у безспірності розміру заборгованості, з метою погашення якої запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, так і у самому розмірі такої заборгованості. Отже, між сторонами існує спір з приводу наявності і розміру заборгованості за указаним кредитним договором, з урахуванням того, що вимога банку щодо повернення кредитних коштів пред`явлена до позивача після спливу трирічного строку з моменту виникнення у банку права на таку вимогу, а відтак суд приходить до висновку про задоволення вимог позову. Щодо доводів позивача стосовно мораторію на звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, то суд звертає увагу, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті263 ЦК України). Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови у видачі виконавчого напису нотаріуса, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень, та провадять конкретні виконавчі дії та заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень, на період чинності цього Закону. Виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню, але зазначене не є підставою для висновку, що виконавчий напис не міг бути вчинений нотаріусом під час дії мораторію. Щодо доводів представника відповідача стосовно того, що строки, передбачені статтею 88 Закону України Про нотаріат, за своєю природою не є позовною давність, вчинення виконавчого напису є позасудовим способом захисту цивільних прав, і норма статті 256 ЦК України стосується саме звернення до суду, а ні в якому разі не строком звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, то суд звертає увагу, що у Постанові КГС ВС від 25 листопада 2021 року в справі № 916/313/18 виснувано, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Тож, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Тож, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Щодо вимог позову про визнання недійсною додаткової угоди від 30 жовтня 2013 року до кредитного договору № МКTWGА0000000841 від 25 вересня 2008 року та про визнання припиненим з 30 жовтня 2013 року договору іпотеки № 4382 від 25 вересня 2008 року, то такі не підлягають до задоволення з підстав їх необгрунтованості та недоведеності. Так, згідно з частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закон України "Про іпотеку" є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна. У статті 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За змістом статті 11 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України "Про іпотеку"). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Оскільки у статті 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики, ці зобов`язання вважаються припиненими. Відповідно до статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості іпотека припиняється за фактом виконання основного зобов`язання. Позивачем не надано суду доказів виконання основного зобов`язання за кредитним договором, а отже іпотека є дійсною до припинення основного зобов`язання. Також позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності додаткової угоди. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, судовий збір слід стягнути з відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь позивача [PERSON] за одну позовну вимогу немайнового характеру в розмірі 1 073, 60 гривень.

Outcome: partial