Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до Міністерства юстиції України, про звільнення майна з-під арешту, в обґрунтування якого вказує на те, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, кадастровий номер 1221455800:02:013:0231. У травні 2024 року позивач дізнався про наявність арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 9463072, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, накладеного постановою про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 28.01.2010 року за ВП № 16-602\\09. Через зазначене у травні 2024 року адвокат позивача звернувся до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з адвокатським запитом, у відповідь від Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов лист, в якому останній повідомив: «Стосовно виконавчого провадження № 16-602/09, зауважуємо, що відомості про виконавче провадження в АСВП відсутні (у тому числі відсутні відомості/копії документів щодо підстав накладення арешту на все нерухоме майно, запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 9463072 від 28.01.2010). Через зазначене у червні 2024 року адвокат позивача звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з адвокатським запитом, у відповідь від Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов лист, в якому останній повідомив, що пошук запитуваної Вами інформації в алфавітному покажчику матеріалів цивільних проваджень суду за 2009 рік та актів передання справ на зберігання до архіву за 2010 рік, за вказаними у Вашому запиті параметрами « [PERSON] » - результатів не дав. Представник позивача зазначає, що через наявність арешту та обтяження на все майно позивача порушується його право власності на нерухоме майно при цьому доказів існування співмірних та обґрунтованих підстав такого втручання у мирне володіння ні орган, який наклав арешт ні суд за місцем реєстрації проживання позивача надати не зміг. Ухвалою суду від 02 липня 2025 року замінено неналежного відповідача Міністерство юстиції України на відповідача Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Вівденного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без участі сторони позивача, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, заяв не надавав. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За змістом ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, кадастровий номер 1221455800:02:013:0231, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужений об`єктів нерухомою майна щодо суб`єкта № 378170608 від 13.05.2024 року. З копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужений об`єктів нерухомою майна щодо суб`єкта № 378170608 від 13.05.2024 року вбачається, що на все майно [PERSON] накладено арешт, на підстави постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 28.01.2010 року за ВП № 16-602\\09, що внесений Дніпропетровською філією ДП «Інформацій-ний центр» 28.01.2010 року з реєстраційним номером 9463072 в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Згідно листа у відповідь на адвокатський запит вих. № 78699/28.25 від 27.05.2024 року від Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) стосовно виконавчого провадження № 16-602/09 вбачається, що, відомості про виконавче провадження в АСВП відсутні (у тому числі відсутні відомості/копії документів щодо підстав накладення арешту на все нерухоме майно, запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 9463072 від 28.01.2010) Відповідно листа у відповідь на адвокатський запит № 02-13/1/189/2024-вих від 17.06.2024 року від Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов лист, зазначено, що пошук запитуваної інформації в алфавітному покажчику матеріалів цивільних проваджень суду за 2009 рік та актів передання справ на зберігання до архіву за 2010 рік, за вказаними у запиті параметрами « [PERSON] » - результатів не дав. Згідно листа №16680/11451-22-25/20.3.1 від 05.02.2025 року, вбачається, що перевіркою даних автоматизованої системи виконавчого провадження (спецрозділ) та за інформацією Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) встановлено, що виконавче провадження №16-602/09, за яким боржником є [PERSON] , РНКОПП [NUMBER] , на виконанні в органах державної виконавчої служби не перебуває та зареєстрованим не значиться. Також зазначено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, відносно [PERSON] зареєстровано 28.01.2010 обтяження №9463072, внесене на підставі постанови державного виконавця Бабушкінського відділу державної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.01.2010 №16-602/09. Вказано, що відповідно до пункту 3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 05.07.1999 № 4470/7, строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. З огляду на викладене, надати інформацію про перебування на виконанні у Бабушкінському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відповідного виконавчого провадження, в ході примусового виконання якого постановою державного виконавця від 28.01.2010 накладено арешт на майно [PERSON] , та надати копії запитуваних документів, не виявляється можливим, оскільки виконавчі провадження та журнали реєстрації загальної вхідної кореспонденції вказаного відділу за 2010 - 2013 роки знищено у встановленому порядку за закінченням строків їх зберігання. Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1. ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. На підставі наведеного суд приходить висновку, що на даний час виконавче провадження закінчено. Наявний арешт порушує права позивача, так як він не має можливості розпоряджатися майном. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішення, встановлених цим Законом, не упереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання. Тобто, законодавець пов`язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке накладено арешт. Відповідно до вимог ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. У матеріалах справи відсутні докази того, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна, яке належить на праві власності [PERSON] .. На час розгляду справи виконавче провадження №16-602/09 відносно [PERSON] у відділі ДВС не перебувають та не зареєстровані, що вказує на незаконність перебування майна під арештом, однак унеможливлює звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Порядок зняття арешту визначений ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 1, 2, 3ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника (ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно п. 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року за № 512/5 у разі якщо виконавче провадження, за яким подано заяву про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, а також у випадку, коли таке виконавче провадження перебувало на виконанні у приватного виконавця, діяльність якого припинена або яким змінено виконавчий округ, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його прав шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved