Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника позивача адвоката Мандзюка В.Б., звернулася до суду із позовом до Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно. Просить визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку, кадастровий номер 7321582900:03:018:0036, площею 0,25 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог посилається на те, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] . Після її смерті 04.11.2021 заведена спадкова справа № 314/2021 за заявою [PERSON] на все належне спадкодавцю майно. Згідно заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 552 та посвідченим приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Бурдейним Юрієм Івановичем, спадкодавиця [PERSON] [INFO] заповіла усе своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, і взагалі все те, на що вона має право за законом, позивачу [PERSON] , [INFO] . Однак із оформленням права власності на спадкове майно наявна перешкода, оскільки наявні документи, що посвідчують право власності покійної [PERSON] на спадкове майно у вигляді згаданого житлового будинку після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] хоч і були виготовлені, однак не зареєстровані у встановленому законі порядку. Вище вказаний житловий будинок належав діду позивача [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті, спадщину прийняла його дружина [PERSON] , що підтверджусться рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24.01.2005 та рішенням Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 02.05.2018 №548-31/2018 та №446-26/2017. Однак за час свого життя остання не повністю оформила належним чином свої спадкові права відносно нерухомого майна, оскільки не зареєструвала їх належним чином в державному реєстрі речових прав. З огляду на те, що в позасудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх спадкових прав. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, попередньо надали до суду заяву із проханням провести розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час і місце слухання справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, врахувавши заяви по справі, дослідивши письмові докази, вважає, що позов частково обґрунтований та відповідно підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. За правилами ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Судом встановлено, що [INFO] в с. Веренчанка, Чернівецького району Чернівецької області померла [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.05.2021. Згідно ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно вимог ст. 1276ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Спадкування за правом спадкової трансмісії в порядку переходу права на прийняття спадщини (ст. 1276 ЦК) застосовується, якщо спадкоємець був живим на час відкриття спадщини, проте помер, не встигнувши прийняти спадщину чи відмовитись від неї. Спадкування за правом спадкової трансмісії застосовується при спадкуванні як за законом, так і за заповітом. Як вбачається з матеріалів справи інших спадкоємців за законом згідно ст. 1261-1263 ЦКУ немає. Згідно ч. 1 ст.1297 ЦКУкраїни спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] , позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою. Однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки нею не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22.05.2025 №02-14-54. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69. В інформаційному листi Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. В п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року №7«Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» зазначено, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ«Продержавну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований [ADDRESS] , належав [PERSON] , чоловіку померлої [PERSON] . Вказане підтверджується рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області №2-137 від 24.01.2005. З даного документу вбачається, що житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] з належними до нього господарськими будівлями та спорудами належав [PERSON] . Відповідно до Рішення Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 548-31/2018 та №2-137 від 02.05.2018 житловий будинок із належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться на [ADDRESS] належить [PERSON] . З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] набула право власності на спірний житловий будинок з погосподарськими будівлями, проте не зареєструвала його належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема iз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає iз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, в разi вiдсутностi документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги в частині визнання права власності в порядку спадкування на житлвий будинок обґрунтовані і їх необхідно задовольнити з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав. Відносно позовної вимоги щодо визнання права власнсоті на земельну ділянку в порядку спадкування, то суд зазначає наступне. Згідно вимог ст. 120 ч. 7, 11 ЗК України, у випадках та порядку, визначених частинами першою і другою, абзацами першим і другим частини третьої, частиною четвертою, абзацами першим і другим частини п`ятої цієї статті, документи, що підтверджують набуття права власності, права оперативного управління, господарського відання на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва чи частку у праві спільної власності на такий об`єкт), є підставою для державної реєстрації переходу до набувача права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт. Якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу. Відповідно до рішення № 548-31/2018 від 02.05.2018 Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність [PERSON] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за рахунок земель житлової та громадської забудови, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Надано [PERSON] у власність земельну ділянку кадастровий номер 7321582900:03:018:0036 площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] . Крім того, їй роз`яснено необхідність здійснення державної реєстрації права приватної власності в установленому законодавством порядку. Згідно вимог ст. 334 ч. 4 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення органів державної влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або користування (постійне користування, оренду, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) можуть прийматися за відсутності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на таку земельну ділянку в Державному реєстрі прав. Після набрання чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» з 01.01.2013 державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються. Відповідно до статей 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, земельні ділянки, як об`єкти права, підлягають реєстрації в Державному земельному кадастрі, а права на них (власності, користування тощо) реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування, до нього переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Роз`яснення з цього питання містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13, де, зокрема, зазначено: якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю. Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, постановах від 17.04.2019р у справі №723/1061/17, від 22.03.2023р. у справі № 570/2844/19. Отже, якщо спадкодавець встиг отримати лише рішення про надання дозволу на складання документації з землеустрою або про затвердження технічної документації та передачу у власність. Таке рішення за згоди розпорядника землі, є підставою для реєстрації ділянки в Державному земельному кадастрі та зверненні спадкоємця до органу, що розпоряджається землею, про передачу ділянки у приватну власність спадкоємця. У разі відмови компетентного органу у визнанні права спадкоємця на завершення розпочатої процедури приватизації належним та ефективним способом захисту є звернення до суду із позовом про визнання права на завершення приватизації, а не права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. За своєю суттю рішення суду про визнання права на завершення приватизації не є рішенням щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно і не є підставою для здійснення реєстрації таких прав. Таким чином, необхідно дійти висновку, що позивачем [PERSON] невірно обрано спосіб захисту свого права щодо спадкування права на земельну ділянку, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині. На підставі викладеного та

Outcome: partial