Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

І. Суть спору. 01.12.2025 р. представник ТОВ ФК «Кредит-Капітал» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort» №576952 від 24.01.2023 р. в розмірі 62 440 грн, судових витрат в розмірі 2 422,4 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 8 000 грн. Позов обґрунтовувався тим, що 24.01.2023 р. між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір №576952 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort», який підписано одноразовим ідентифікатором. 01.02.2024 р. між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №01022024, за умовами якого ТОВ «Селфі Кредит» передало ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги за договір№576952 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» від 24.01.2023 р. Посилаючись на те, що за умовами вказаного договору відступлення прав вимоги позивач прийняв належні ТОВ «Селфі Кредит» права грошової вимоги до [PERSON] за договором споживчого кредиту №576952 від 24.01.2023 р., а також те, що відповідачем заборгованість за кредитним договором непогашена, представник позивача просив суд стягнути заборгованість в розмірі 62440 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. Представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому просила зменшити розмір відсотків до розміру заборгованості та зменшити витрати на правничу допомогу. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.12.2025 р. відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 24.01.2023 р. між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №576952, за умовами якого кредитодавець надає клієнту грошові кошти у розмірі 7000 грн, строком на 420 днів (з 24.01.2023 р. по 19.01.2024 р.) , зі стандартною процентною ставкою 2,2% шляхом переказу на банківську карту № [NUMBER] , на умовах строковості, зворотності та платності. Тобто, умовами кредитного договору передбачено нарахування процентів протягом строку дії кредитного договору. Вказаний договір про споживчий кредит, таблицю обчислення загальної вартості кредиту та паспорту споживчого кредиту відповідач підписав електронним підписом 24.01.2023 р. одноразовим ідентифікатором М609. 01.02.2024 р. між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК Кредит Капітал» укладено договір факторингу відступлення права вимоги №01022024, згідно умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило ТОВ «ФК Кредит Капітал» право вимоги за договором про споживчий кредит №576952. Станом на дату відступлення права вимоги за вказаним договором за відповідачем утворилась заборгованість на загальну суму 62 440 грн, яка складається: 7 000 грн сума кредиту; 55 440 грн заборгованість по відсотках /а.с.36-42/. Аналогічний розмір заборгованості за кредитним договором №576952 відображено і в розрахунку ТОВ «ФК Кредит Капітал», який долучений до позовної заяви. V. Оцінка Суду. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Судом встановлено, що кредитний договір про споживчий кредит №576952 від 24.01.2023 р. був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор М609, було направлено позичальнику на номер мобільного телефону вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 24.01.2023 року, що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Тобто, 24.01.2023 р. відповідачем було укладено в електронній формі кредитний договір №576952 з ТОВ «Селфі Кредит» на суму кредиту у розмірі 7 000 грн зі строком його повернення до 19.01.2024 р., що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». Кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору, а відповідач зобов`язався повернути отримані ним грошові кошти у визначений договором строк. Водночас відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у визначений договором строк до 19.01.2024 р. суму кредиту та нараховані проценти не повернув, унаслідок чого виникла прострочена заборгованість. Судом також встановлено, що 01.02.2024 р. між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК Кредит Капітал» укладено договір факторингу №01022024, за умовами якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №576952. Таким чином, ТОВ «ФК Кредит Капітал» набуло статусу належного кредитора та має право на звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст.ст.512,514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу права вимоги, зокрема право на стягнення основної суми боргу та процентів за користування кредитом. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, суд визнає належним і допустимим доказом, оскільки він відповідає умовам кредитного договору, містить деталізацію нарахувань та узгоджується з іншими матеріалами справи. Відповідачем доказів погашення заборгованості або заперечень щодо правильності розрахунку суду не подано. Суд відхиляє аргументи представника відповідача про наявність підстав для зменшення стягнення заборгованості по відсоткам, оскільки умови щодо стандартної процентної ставки, були визначені п.1.4 кредитного договору, з якими відповідач погодилась при його укладенні. Тобто, умовами кредитного договору передбачено нарахування процентів протягом строку дії кредитного договору. Доказів визнання таких умов недійсними або такими, що суперечать вимогам законодавства про захист прав споживачів, матеріали справи не містять. В конкретному випадку представником відповідача помилково ототожнено поняття процентів за користування кредитом, що регулюються статтями 1048, 1056-1 ЦК України, та компенсації (штраф, пеня) за невиконання зобов`язання за договором. Окрім того, з огляду на положення ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» включення у договори із споживачем умов, які є несправедливими, є підставою для визнання таких умов недійсними. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Однак, відповідачем не надано докази, які підтверджують оспорювання в судовому порядку, укладеного кредитного договору, визнання його в судовому порядку недійсним, в цілому або в частині. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК Кредит Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 23.01.2025 р. у розмірі 62 440 грн є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. VІ. Розподіл судових витрат. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2 422,4 грн. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У позовній заяві зазначено про понесення позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 гривень, які представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача, на підтвердження чого надав копію договору про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025 р., Акт №1307 наданих послуг про надання правничої допомоги від 10.11.2025 р., детальний опис наданих послуг. Аналіз норм статей 137,141 ЦПК України дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі №755/9215/15 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. Ураховуючи предмет і підстави заявленого позову, який розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження, незначну складність справи, усталену судову практику з розгляду даної категорії справи, відсутність необхідності в витребуванні доказів, обсяг виконаних адвокатом робіт, яка полягала у складенні позовної заяви, на підставі поданих позивачем документів, співмірність наданих послуг із складністю справи, суд вважає, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу є завищеним. Враховуючи принципи розумності і співмірності, складність справи, обсяг фактично наданих адвокатом послуг, пропорційність задоволених позовних вимог, обґрунтованість та пропорційність розміру заявлених витрат на правничу допомогу, які позивач поніс до предмета спору, суд дійшов висновку наявність підстав для часткового відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 гривень.

Outcome: approved