Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

20.06.2025 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення з відповідачки боргу за комунальні послуги, а також судових витрат. В обґрунтування позову представником зазначено, що рішенням виконкому Димерської селищної ради від 29.12.2010 року за №104 позивач визнаний виконавцем послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в с. Димер Вишгородського району Київської області на підставі Рішення сесії Димерської селищної ради від 14.09.2021 року за №629-10-VIII. 27.09.2021 року Київською обласною державною адміністрацією видано розпорядження за №599 про видачу Димерському комбінату комунальних підприємств ліцензій на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, постачання теплової енергії та транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами на території Київської області. Димерський комбінат входить до Зведеного переліку суб`єктів природних монополій, які займають монопольне становище в певному регіоні у сфері надання комунальних послуг, оскільки є єдиним підприємством в Димерській громаді, яке забезпечує споживачів послугами з централізованого опалення, водопостачання та водовідведення. Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги). Інформація про показники приладу (приладів) розподільного обліку водопостачання від відповідачки за визначений період заборгованості не надходила взагалі. Про тимчасову відсутність понад 30 календарних днів боржниця не повідомляла. Плата за перелічені види послуг нараховувалася: з 01.02.2022 року згідно тарифів, затверджених рішенням виконавчого комітету Димерської селищної ради від 20.10.2021 року за №211 (водопостачання 21,02 грн. з ПДВ, водовідведення 23,42 грн. з ПДВ за 1 куб.м.); з 01.10.2023 року згідно тарифів, затверджених рішенням виконавчого комітету Димерської селищної ради від 22.09.2023 року за №346 (водопостачання 28,32 грн. з ПДВ, водовідведення 36,55 грн. з ПДВ за 1 куб.м.); з 01.02.2025 року згідно тарифів, затверджених рішенням виконавчого комітету Димерської селищної ради від 27.01.2025 року за №40 (водопостачання 42 грн. з ПДВ, водовідведення 41,40 грн. з ПДВ за 1 куб.м.). Договір з відповідачкою про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення укладався ще 15.01.2016 року за №03-пт/16. Договором передбачено, що оплата послуг здійснюється споживачем за тарифами, які чинні на момент оплати та не пізніше 20-го місяця, наступного за розрахунковим. Правилами надання послуг з постачання теплової енергії встановлено, що споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Оплата за надані послуги для категорії споживачів «населення» в період з 01.11.2022 року по 31.01.2025 року нараховувалася згідно тарифів, затверджених рішенням виконавчого комітету Димерської селищної ради від 20.10.2021 року за №210. Скарги або претензії щодо якості послуг, які надає позивач, від відповідачки за весь час користування такими послугами не надходили. Разом з цим, власних зобов`язань відповідачка не виконує належним чином. Відсутність вчасної оплати комунальних послуг негативно впливає на процес виробництва і надання цих послуг всім споживачам мешканцям Димерської селищної територіальної громади, що породжує неспроможність позивача своєчасно розраховуватися за енергоносії, які необхідні для виробництва теплової енергії, водопостачання і водовідведення, своєчасно оплачувати податки, збори та роботу працівників підприємства. Станом на 01.06.2025 року розмір заборгованості відповідачки становив: - централізоване водопостачання та водовідведення 6 850,16 грн., період червень 2022 травень 2025 включно; централізоване опалення 32 555,99 грн., період жовтень 2022 травень 2025 включно. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03.07.2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 07.08.2025 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила врахувати її розрахунки та зменшити суму позову за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення до 4 922,84 грн.; централізованого опалення до 26 044,81 грн., розстрочити виконання рішення строком на 12 місяців. Відповідачка, заперечуючи проти позову, зазначала, що в її помешканні встановлено лічильник води, показання якого, на дату подання відзиву становлять 1199 м.куб, натомість в платіжному документі, станом на 01.06.2025 року зазначені покази 1228 м.куб, що використано позивачем як підставу для розрахунку, таким чином їй безпідставно нараховано 29 м.куб води понад фактичне споживання, що складає 1927,32 грн., а відтак, загальна сума заборгованості за водопостачання та відведення складає 4 922,84 грн. Що стосується вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, відповідачка зазначала, що її будинок обладнаний лічильником теплової енергії, проте позивачем не надано актів обстеження теплового вузла обліку, щомісячних звітів з показання лічильника, невідомо на підставі яких показів позивач здійснював розрахунок за опалення, відповідачка самостійно провела розрахунок заборгованості за опалення, який складає 26 044,81 грн. 08.10.2025 року представник позивача подав до суду уточнену позовну заяву, в якій надав нові відомості щодо розрахунків заборгованості та просив стягнути з відповідачки борг за послуги з централізованого опалення 30 389,70 грн. та борг за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення 5 686 грн., при цьому зазначав, що знімати та надавати покази лічильника централізованого водопостачання повинен робити споживач, відомостей з показниками приладу розподільного обліку водопостачання відповідачка за визначений період не надавала позивачу взагалі. Станом на 01.10.2025 року показників приладу обліку відповідачкою не надано, а відтак, позивачем виконано перерахунок заборгованості відповідно до показників, отриманих в серпні поточного року та з врахуванням середнього обсягу споживання води за вересень місяць, на зазначену дату заборгованість становить - 5 686 грн. щодо показників 1202 куб. м. за період з 01.11.2022 року по 30.09.2025 року включно. Щодо заборгованості за послуги з централізованого опалення, позивач зазначав, що багатоквартирний будинок відповідачки, в якому знаходиться її квартира, оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії, щомісячно відповідальна особа від зазначеного будинку, де проживає відповідачка, надає звіти про спожиту теплову енергію, опалювальна площа будинку складає 4 463 кв. м. Розрахунок щомісячної плати за централізоване опалення споживачам багатоквартирного будинку, в якому є комерційний вузол обліку послуги, виконується на підставі Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих послуг, порядок розрахунків наведений в довідках, складених працівником підприємства, відповідальним за нарахування оплати, а відтак, заборгованість відповідачки перед позивачем за централізоване опалення станом на 01.10.2025 року, за період з 01.11.2022 року по 31.03.2025 року включно складає 30 389,70 грн. 03.12.2025 року [PERSON] спрямувала до суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому просила позивача надати документ про визначення загальної опалювальної площі будинку та здійснити правильний перерахунок заборгованості за опалення. Крім того, позивач, на її думку, повинен привести у відповідність рахунки за централізоване опалення та водопостачання і водовідведення, відповідно до уточнених сум заборгованості. Відповідачка просила здійснити перерозподіл судового збору, пропорційно сумі частково задоволених вимог, застосувати строк позовної давності до вимог, за періоди, щодо яких з моменту виникнення права вимоги, минуло більше трьох років та розстрочити виконання рішення, строком на 6 місяців у зв`язку з початком опалювального сезону. Крім того, відповідачка просила розглянути справу за її відсутності, оскільки всі аргументи виклала у відзивах. 23.12.2025 року від представника позивача до суду спрямовано відповідь на відзив відповідачки, в якому представник позивача просив уточнений позов задовольнити в повному обсязі, провести засідання за його відсутності. Відповідаючи на відзив відповідачки, представник позивача зазначав, що згідно листа від 18.12.2025 року КП «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради опалювальна площа будинку, станом на квітень 2021 року склала 4886,8 кв.м., у відповідності до технічних паспортів на квартири, що знаходяться в будинку. Станом на квітень 2021 року, квартир з індивідуальним опаленням було шість, опалювальна площа яких склала 424,8 кв.м., а відтак площа будинку, що опалювалася виконавцем послуги становила 4462 кв.м. Представник позивача зазначав, що суми заборгованості відповідачки розраховані в межах строку позовної давності. Показник приладу обліку водопостачання розрахований за обсягом споживання води в попередніх розрахункових періодах фахівцями виконавця послуги, оскільки відповідачка не повідомляє показники приладу обліку водопостачання самостійно, як цього вимагають Правила надання послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 05.07.2019 року за №690. Пунктом 30 вказаних правил зазначено, що зняття показань вузлів комерційного та розподільного обліку послуги здійснюється відповідно до ст. 11 ЗУ «про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та умов договору. Відповідно до наведеної норми закону зняття показань вузлів розподільного обліку, приладів розподілювачів теплової енергії здійснюється споживачем, якщо інше не передбачено договором. Договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення з відповідачкою укладено в січні 2016 року, яким визначені обов`язки споживача забезпечити доступ до мереж, арматури, засобів обліку води представників виконавця, після пред`явлення службових посвідчень. Однак, після створення ОСББ, входи до під`їздів будинку мешканцями обладнано омофонами, що ускладнює доступ представників виконавця послуг для отримання показників приладу. У призначене судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому надав до суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, при цьому у відзиві на уточнену позовну заяву позивача просила розглядати справу за її відсутності, оскільки всі пропозиції та аргументи виклала у відзиві. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А відтак, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідачки, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку: Так, відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що Рішенням виконкому Димерської селищної ради від 29.12.2010 року за №104 позивач визнаний виконавцем з надання послуг центрального водопостачання та водовідведення в смт Димер Вишгородського району Київської області. (а.с.7) Рішенням Димерської селищної ради від 14.09.2021 р. № 629-10-У позивач визнаний виконавцем з надання послуг центрального опалення в смт Димер Вишгородського району Київської області. (а.с. 8) Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації за №599 від 27.09.2021 року позивачу видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, ліцензію на право провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами. (а.с.10) Згідно п.п. 2.1. Рішення Димерської селищної ради від 20.10.2021 року за №210 встановлено тарифи на теплову енергію, на виробництво теплової енергії для населення: - на теплову енергію у розмірі: 1 304,24 грн за 1 Гкал (без ПДВ); 1 565,09 грн за 1 Гкал (з ПДВ); на виробництво теплової енергії у розмірі: 1 182,80 грн за 1 Гкал (без ПДВ); 1 419, 36 грн за 1 Гкал (з ПДВ). (а.с.9) Згідно п.п. 2.1.,3.1. Рішення Димерської селищної ради від 20.10.2021 року №211 встановлено тарифи на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення для населення: централізоване водопостачання за 1 куб.м. 21,02 грн з ПДВ; централізоване водовідведення за 1 куб.м. 23,42 грн з ПДВ. Пунктом 5 Рішення зазначено, що для категорії населення, житлові будинки яких не обладнані розподільним вузлом обліку водоспоживання, норма витрат води на одну особу становитиме 6 куб.м. (а.с.11) Згідно Рішення Димерської селищної ради від 22.09.2023 року за №346 встановлено тарифи на послуги з постачання теплової енергії для населення: за наявності комерційного (будинкового) вузла обліку теплової енергії (за 1 Гкал) 3 365,02 грн з ПДВ; за відсутності комерційного (будинкового) вузла обліку (за 1 кв. м. опалювальної площі) 64,37 грн з ПДВ; вартість виробництва теплової енергії (за 1 Гкал) для населення 3 026,04 ПДВ. Встановлено тарифи на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення для населення: за централізоване водопостачання за 1 куб.м. 28,32 з ПДВ; за централізоване водовідведення (за 1 куб.м.) 36,55 з ПДВ. Для споживачів, які користуються послугою централізованого водопостачання та відсутності вузла комерційного обліку, встановити норму водоспоживання 10 куб.м. на одну особу. Встановлено позивачу наступні тарифи на послуги з управління багатоквартирними будинками, які утримуються на балансі Димерського комбінату комунальних підприємств за 1 кв.м. площі помешкання у розмірі 7,01 грн без ПДВ (8,41 грн з ПДВ). (а.с.12-13) Згідно п.п. 1.1.,1.2.,2,3 Рішення Димерської селищної ради від 27.01.2025 року за №40 встановлено тарифи на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення для населення: за централізоване водопостачання в розрізі груп споживачів (за 1 куб.м.) 42,00 грн з ПДВ; за централізоване водовідведення (за 1 куб.м.) 41,40 з ПДВ. Послуги за вказаними тарифами надаватимуться для споживачів при наявності розподільчого вузла обліку споживання. Для категорії населення, житлові будинки яких не обладнані розподільним вузлом обліку водоспоживання, норма витрати води на одну особу становитиме 6 куб.м. (а.с.14) Надання послуг Димерським комбінатом комунальних підприємств з централізованого водопостачання та водовідведення і транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами також підтверджується зведеним переліком суб`єктів природних монополій станом на 31.03.2025 року (а.с.15) Крім того, судом встановлено, що ухвалою Вишгородського районного суду від 11.04.2025 року скасовано судовий наказ від 31.03.2025 року, виданий Вишгородським районним судом Київської області за заявою Димерського ККП про видачу судового наказу про стягнення боргу за комунальні послуги з [PERSON] (а.с.18) Відповідачка [PERSON] , заперечуючи проти позову надала суду лише фото лічильника, неналежної якості, з якого неможливо встановити, коли саме відповідачкою зроблено звірку та за який місяць цей показник. Крім того, до вказаного фото додано квитанцію позивача, адресовану відповідачці щодо необхідності оплати послуг водопостачання та водовідведення в сумі 7 363,12 грн. за травень 2025 року. Суд не бере до уваги, наданий відповідачкою розрахунок заборгованості за опалення, станом на 01.06.2025 року, оскільки до вказаного розрахунку не надано жодного доказу на підтвердження відомостей, зазначених в ньому. Позивач, уточнюючи позовні вимоги, посилався на те, що Рішенням сесії Димерської селищної ради від 20.10.2021 року за №210 затверджено тариф на теплову енергію для населення в розмірі 1 565,09 грн. з ПДВ за одну гігакалорію. Зазначений тариф передбачає нарахування плати за теплову енергію лише при наявності комерційного вузла обліку теплової енергії. Оскільки не всі будинки в громаді на дату впровадження вищенаведеного тарифу були обладнані такими вузлами, наказом по підприємству від 21.10.2021 року за №190-1 затверджений розмір оплати за відсутності комерційного вузла обліку в багатоквартирному будинку 46,77 з ПДВ за 1 кв.м. опалювальної площі. Так, п. 30 Правил за №690 встановлено, що зняття показань вузлів комерційного та розподільного обліку послуги здійснюється відповідно до ст. 11 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та умов договору. Відповідно до наведеної норми - зняття показань вузлів розподільного обліку, а також приладів розподілювачів теплової енергії здійснюється споживачами, якщо інше не передбачено договором. Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором. Представник позивача наголошував, що плата за послуги нараховувалась: 01.02.2022 року згідно тарифів, затверджених рішенням виконавчого комітету Димерської селищної ради від 20.10.2021 року за №211 (водопостачання 21,02 грн з ПДВ, водовідведення 23,42 грн з ПДВ за 1 куб.м.); з 01.10.2023 року згідно тарифів, затверджених рішенням виконавчого комітету Димерської селищної ради від 22.09.2023 року за №346 (водопостачання 28,32 грн з ПДВ, водовідведення 36,55 грн з ПДВ за 1 куб.м.); з 01.02.2025 року - згідно тарифів, затверджених рішенням виконавчого комітету Димерської селищної ради від 27.01.2025 року за №40 (водопостачання 42,00 грн з ПДВ, водовідведення 41,40 грн з ПДВ за 1 куб.м.). Договір про надання послуги централізованого водопостачання та водовідведення, укладений з відповідачкою 15.01.2016 року (№03-пт/16). Так, п. 3.1. договору передбачено, що оплат послуг здійснюється споживачем за тарифами, які чинні на момент оплати не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Відомостей з показниками приладу розподільного обліку водопостачання відповідачка, за визначений період не надавала позивачу взагалі та про відсутність понад 30 календарних днів у житловому приміщенні не повідомляла. Станом на 01.10.2025 року фактичний показник приладу обліку водоспоживання виконавцю послуги відповідачкою не надано. У зв`язку із цим, позивач виконав перерахунок заборгованості відповідно до показника, отриманого в серпні місяці поточного року та з врахуванням середнього обсягу споживання води за вересень місяць. На зазначену дату заборгованість відповідачки за даний вид послуги становить 5 686 грн. на показник 1202 куб.м. Крім того, представник позивача зазначав, що багатоквартирний будинок, в якому знаходиться житлове приміщення відповідачки, оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії. Щомісяця кожного опалювального періоду відповідальна особа від багатоквартирного будинку, в якому проживає відповідачка, надає звіти про спожиту теплову енергію. Опалювальна площа будинку по листопад 2022 року включно становила 4462 кв.м. З такими відомостями будинок прийнятий позивачем від попереднього виконавця послуги централізованого опалення Вишгородського районного КП «Вишгородтепломережа». В листопаді 2024 року площа будинку уточнена в бухгалтерському обліку на 4463 кв.м. (площа в 4462 кв.м. значилася помилковою). В грудні 2024 року опалювальна площа будинку зменшилась після узаконення від`єднання опалення квартири від системи централізованого опалення. Від`єднання розпочиналося в період, коли опалення будинку здійснював попередній виконавець послуги ВРКП «Вишгородтепломережа». Оплата за опалення будинку для споживачів категорії «населення» в період з 01.11.2022 року по 31.03.2025 року нараховувалась згідно тарифів, затверджених рішенням виконавчого комітету Димерської селищної ради від 20.10.2021 року за №210. По сьогоднішній день оплата за постачання теплової енергії населенню нараховується за тарифами, які затверджені рішенням виконавчого комітету Димерської селищної ради від 20.10.2021 року №210 у розмірі 1 565,09 грн з ПДВ за 1 Гкал. Розрахунок щомісячної плати за централізоване опалення споживачам багатоквартирного будинку, в яких наявний комерційний вузол обліку послуги, виконується на підставі Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, яка затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 року за №315. Згідно з названою Методикою, загальний обсяг теплової енергії на опалення визначається за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії або розрахунково у разі їх відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати (п. 1 розд. ІІ Методики). Алгоритм розрахунку плати за теплопостачання наступний: кількість витраченої на опалення теплової енергії в Гкал. (визначається за показниками комерційного вузла обліку) розподіляється на сумарну площу приміщень будинку, які опалюються; кількість Гкал., що припадає на один квадратний метр опалювальної площі, множимо на опалювальну площу житлового приміщення (площа приміщення відповідача = 87,1 кв.м.) та чинний тариф на теплову енергію для населення (1 569,09 грн за 1 Гкал.). Розрахунковим методом визначалася плата за послуги з теплопостачання, що надавалися в січні, лютому 2023 року, а також в жовтні 2024 року. Станом на 01.10.2025 року розмір заборгованості відповідачки становить: централізоване водопостачання та водовідведення 5 686,00 грн., період 01.11.2022 року - 30.09.2025 року включно; централізоване опалення 30 389,70 грн., період 01.11.2022 року - 31.03.2025 року включно. До уточненої позовної заяви, на підтвердження обставин, викладених в позові, представником позивача надано: Розрахунок про нарахування і оплату централізованого водопостачання та водовідведення, за період з 01.11.2022 року по 30.09.2025 рік, станом на жовтень 2025 року, з якого вбачається, що заборгованість відповідачки становить - 5 686 грн. (а.с.65-66) Розрахунок оплати за постачання теплової енергії по о/р [NUMBER] у період з листопада 2022 року по березень 2025 року, з якого вбачається, що заборгованість відповідачки станом на жовтень 2025 року становить - 30 389,70 грн. (а.с.67-68) Представником позивача до вказаних розрахунків також додано: звіт по населенню за листопад 2022 року, згідно якого сальдо на кінець року становить 100 296,90 грн., звіт по населенню за листопад 2024 року, згідно якого сальдо на кінець року становить 218 381,42 грн. та звіт по населенню за грудень 2024 року, згідно якого сальдо на кінець року становить 268 363,56 грн. (а.с.69-71) Споживання теплової енергії в житловому будинку за [ADDRESS] підтверджується звітами: за листопад 2022 року, за грудень 2022 року, за січень 2023 року, за лютий 2023 року, за березень 2023 року, за листопад 2023 року, за грудень 2023 року, за січень 2024 року, за лютий 2024 року, за березень 2024 року, за листопад 2024 року, за грудень 2024 року, за січень 2025 року, за лютий 2025 року, за березень 2025 року. (а.с.84-85,88 ,93,96-97,99,100-102,110-114) До матеріалів справи позивачем також долучено і акти обстеження теплового вузла обліку та службову записку (а.с.89,91). Актом опломбування комерційного вузла обліку зазначено, що лічильник опломбовано після заміни батареї. (а.с.95). Актом обстеження теплового вузла обліку зазначено, що пломби не порушено (а.с.98) Водночас, в Актах обстеження теплового вузла обліку вказано, що пломби неодноразово знімались та вузол опломбовувався знову, всі пломби в належному стані, на підтвердження чого додано доповідну записку від 31.10.2024 року. (а.с.103-105,107,108,115) З листа начальника ОГМС Вишгород вбачається, що згідно укладеного договору надано середньо-добову температуру повітря, зафіксовану ОГМС Вишгород за січень місяць 2023 року, яка становить «0,0 °C» (а.с.90) Нарахування вартості послуг з постачання теплової енергії підтверджуються довідками про розрахунок вартості послуг з постачання теплової енергії для мешканців у багатоквартирному будинку в [ADDRESS] за січень 2023 року, за лютий 2023 року, за жовтень 2024 року. (а.с.92,94,109) Свідоцтвом про повірку законодавчого регульованого засобу вимірювальної техніки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ 339-96. (а.с.106). 03.12.2025 року відповідачка спрямувала до суду відзив на уточнену позову заяву, в якому просила суд зобов`язати позивача надати документ щодо визначення загальної опалювальної площі будинку та на його підставі здійснити перерахунок заборгованості за опалення. Зобов`язати позивача привести у відповідність рахунки за централізоване опалення та водопостачання і водовідведення, згідно уточнених сум заборгованості. Здійснити перерозподіл судового збору, пропорційно сумі частково задоволених вимог. Застосувати строк позовної давності до вимог за періоди, щодо яких з моменту виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Розстрочити виконання судового рішення строком на 6 місяців у зв`язку з початком опалювального сезону. Представником позивача на відзив на уточнену позовну заяву було надано відповідь, згідно якої згідно листа від 18.12.2025 року КП «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради опалювальна площа будинку, станом на квітень 2021 року склала 4886,8 кв.м., у відповідності до технічних паспортів на квартири, що знаходяться в будинку. Станом на квітень 2021 року, квартир з індивідуальним опаленням було шість, опалювальна площа яких склала 424,8 кв.м., а відтак площа будинку, що опалювалася виконавцем послуги становила 4462 кв.м. Представник позивача зазначав, що суми заборгованості відповідачки розраховані в межах строку позовної давності. Показник приладу обліку водопостачання розрахований за обсягом споживання води в попередніх розрахункових періодах фахівцями виконавця послуги, оскільки відповідачка не повідомляє показники приладу обліку водопостачання самостійно, як цього вимагають Правила надання послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 05.07.2019 року за №690. Пунктом 30 вказаних правил зазначено, що зняття показань вузлів комерційного та розподільного обліку послуги здійснюється відповідно до ст. 11 ЗУ «про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та умов договору. Відповідно до наведеної норми закону зняття показань вузлів розподільного обліку, приладів розподілювачів теплової енергії здійснюється споживачем, якщо інше не передбачено договором. Договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення з відповідачкою укладено в січні 2016 року, яким визначені обов`язки споживача забезпечити доступ до мереж, арматури, засобів обліку води представників виконавця, після пред`явлення службових посвідчень. Однак, після створення ОСББ, входи до під`їздів будинку мешканцями обладнано омофонами, що ускладнює доступ представників виконавця послуг для отримання показників приладу. На підтвердження зазначеного, представником позивача додано до матеріалів справи договір за №03-в/16 від 15.01.2026 року про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, номер особового рахунку [NUMBER] , укладений між Димерським ККП та відповідачкою по справі, а також лист від 18.12.2025 року за №3139/07 КП «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради. Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції від 24.06.2004 року зазначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавець суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Стаття 6 зазначеного Закону зазначає зокрема, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація. Стаття 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у тій самій редакції, зазначає, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Стаття 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у тій самій редакції, вказує на те, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди). Частина 1 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у тій самій редакції, вказує, що у разі порушення виконавцем умов договору, споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у тій самій редакції, зазначає, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у тій самій редакції, передбачені права та обов`язки споживача. Зокрема споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому зобов`язаний - оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у тій самій редакції, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 30 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою КМУ віл 05.07.2019 року за №690 - зняття показань вузлів комерційного та розподільного обліку послуги здійснюється відповідно до ст. 11 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання та умов договору. Стаття 11 зазначеного Закону вказує на те, що зняття показань вузлів комерційного обліку щомісяця здійснюється виконавцем комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у присутності споживача або його представника (представника об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, управителя багатоквартирного будинку), якщо інше не передбачено договором. Зняття показань вузлів розподільного обліку, а також приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюється споживачами, якщо інше не передбачено договором. У разі якщо зняття показань вузлів обліку, а також приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюється виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, за допомогою систем дистанційного зняття показань, таке зняття може здійснюватися без присутності споживача або його представника. У такому разі виконавець зобов`язаний забезпечити можливість самостійного (без додаткового звернення до виконавця в кожному окремому випадку) ознайомлення представника споживачів (представника об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, управителя багатоквартирного будинку) з показаннями вузла комерційного обліку через інтерфейс такого вузла обліку та всіх споживачів через електронну систему обліку розрахунків споживачів. Споживач щомісяця передає показання вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії виконавцю відповідних комунальних послуг або визначеній власником (співвласниками) іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у спосіб, передбачений договором. Виконавець періодично, не менше одного разу на рік, проводить контрольне зняття показань вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії у присутності споживача або його представника. Зняття показань вузлів обліку та приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюється не рідше одного разу на місяць. У разі недопущення споживачем (його представником) виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань або в разі ненадання у визначений договором строк споживачем виконавцю показань відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії, якщо такі показання згідно із законом або договором зобов`язаний знімати споживач, для цілей комерційного або розподільного обліку виконавцем комунальної послуги протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким споживачем відповідної комунальної послуги за попередні 12 місяців (для послуг з теплопостачання - за середнім споживанням попереднього опалювального періоду). У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець комунальної послуги зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Після відновлення надання показань вузлів обліку такими споживачами виконавець відповідної комунальної послуги або інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, зобов`язані провести перерахунок із споживачем, а для вузлів розподільного обліку - з усіма споживачами будівлі. Пунктом 36 зазначених Правил передбачено, що рахунок на оплату спожитих послуг надається споживачу щомісяця на безоплатній основі відповідно до ст. 8 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання. Рахунки на оплату спожитих послуг формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, яка здійснює розподіл обсягів послуг, на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання та надаються споживачу (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги, визначеного договором. Рахунок на оплату спожитої послуги може бути сформований з використанням Єдиної платформи та наданий споживачу через його електронний кабінет (за наявності). Стаття 8 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання зазначає, що рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами ст. ст. 9-11 цього Закону. Виконавець або визначена власником (співвласниками) інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, формує та надає споживачу (його представнику) рахунки на оплату наданої комунальної послуги щомісяця. Інформація, зазначена в пунктах 6, 7, 9, 10 частини третьої цієї статті, надається споживачу не менше двох разів на рік. Інформація, зазначена в пункті 10 частини третьої цієї статті, надається також у випадках, коли виконавець надсилає споживачам договори або зміни до них. Рахунки на оплату комунальної послуги надаються споживачу на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунки можуть надаватися споживачу в електронному вигляді, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів. Рахунки надаються споживачу на безоплатній основі. Згідно п. 47 вказаних Правил індивідуальний споживач зокрема зобов`язаний: укладати договір у порядку і випадках, визначених законом (у тому числі з урахуванням рішення співвласників багатоквартирного будинку щодо обраної моделі договірних відносин у багатоквартирному будинку); оплачувати надані послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором; допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) виконавця або його представників у порядку, визначеному законом і договором, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку; надавати виконавцю або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання послуги з централізованого водопостачання та з постачання гарячої води в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором тощо. Згідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватись суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У відповідності до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» права та основні обов`язки споживача теплової енергії. Зокрема, споживач теплової енергії має право на отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів, а також норм і правил, та зобов`язаний додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом. Правовідносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати регулюються Правилами надання послуг з постачання теплової енергії що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України за №830 від 21.08.2019 року (далі - Правила). Так, відповідно до п. п. 35-37 Правил - розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця,що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки невизначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки,визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Згідно ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Стаття 509 ЦК України зазначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України вказує на те, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зі змісту ст. 612 ЦК України слідує, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Стаття 625 ЦК України зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідачка зобов`язана оплатити надані позивачем послуги, а позивач має право вимагати від неї виконання обов`язку щодо їх оплати. Свої зобов`язання, щодо надання житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії та водопостачання і водовідведення позивач виконує в повному обсязі, при цьому з будь-якими скаргами щодо неналежного надання позивачем зазначених послуг, відповідачка не зверталась, але, у порушення норм закону, свої зобов`язання перед позивачем не виконує, а саме - не розраховується за надані послуги Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за оплату, наданих послуг з централізованого опалення, за період з 01.11.2022 року по 31.03.2025 року в розмірі 30 389,70 грн. та централізованого водопостачання і водовідведення, за період з 01.11.2022 року по 30.09.2025 рік, в розмірі 5 686 грн., а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. При цьому суд погоджується з розрахунком заборгованості за вказані послуги, наданим позивачем, оскільки з нього прослідковується, що у період з 2022 року по 2025 рік відповідачка користувалась послугами позивача, що підтверджується актами, звітами та розрахунками, розрахунок позивача виконаний відповідно до Правил надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 05.07.2019 року за №960 та Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 року за №830. За таких обставин, розглядаючи справу на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за централізоване опалення і централізоване водопостачання і водовідведення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при зверненні до суду з цим позовом, судовий збір у сумі 3 028 грн. Щодо клопотання відповідачки про застосування строку позовної давності, суд вказує наступне: Відповідачка просила суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача за періоди, щодо яких з моменту виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Судом встановлено, що позивачем уточнено вимоги до відповідачки 08.10.2025 року. Так, позивач остаточно просив суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість станом на 01.10.2025 року: - за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, за період з01.11.2022 року по 30.09.2025 року в сумі 5 686 грн.; - за послуги з централізованого опалення, за період з 01.11.2022 року по 31.03.2025 рік в сумі 30 389,70 грн. Відповідно до до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України установлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як це унормовано вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України. Статтею 264 ЦК України визначено порядок переривання перебігу позовної давності. Так, згідно із цією статтею перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення позову особою до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Аналіз зазначеної норми ст. 264 ЦК України дає підстави для висновку, що йдеться про дві підстави для переривання перебігу позовної давності: а) вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; б) пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. У постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 року у справі за №6-1457цс16 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справі за №761/12553/15-ц. За правилами ч. 5 ст. 216 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. У постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року, прийнятій у справі за №6-14цс14, від 29.10.2014 року, прийнятій у справі за №6-169цс14, від 30.09.2015 року, прийнятій у справі за №6-154цс15, зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Суд, дослідивши обставини та докази отримані від сторін, із врахуванням всіх обставин на які посилався у своєму позові позивач, не вбачає підстав для застосування строків позовної давності, оскільки згідно уточненого позову, позивач пред`являє вимоги до відповідачки щодо стягнення з неї заборгованості за комунальні послуги в межах загального строку позовної давності трьох років, а саме за період з листопада 2022 року по вересень 2025 року. Щодо клопотання відповідачки про розстрочення виконання рішення суду на строк 6 місяців у зв`язку з початком опалювального сезону, суд зазначає наступне: Так, відповідно до вимог ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Зі змісту ст. 265 ЦПК України слідує, що у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується зокрема і про надання розстрочення виконання рішення. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно ч. 2 ст. 14 ЦПК України, невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом, зокрема, ст. 382 КК України передбачена кримінальна відповідальність за невиконання рішення суду. У випадку невиконання рішення суду добровільно, воно підлягає виконанню у примусовому порядку. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження». Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та здійснюється останньою на підставі виконавчого документа. Завершальною стадією судового провадження на підставі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавче провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч.1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Виконання судового рішення у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошує, що право на звернення до суду, гарантоване ст. 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. Отже, виконання судового рішення не може відстрочуватися на незаконних підставах. Згідно ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову. За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення суду, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням. Таким чином, відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду може бути застосована судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строки і порядок, передбачений чинним законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Пунктом 10 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року за №14 визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). В рішенні Конституційного Суду України за №5-пр/2013 від 26.06.2013 року зазначено, що відстрочення або розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Рішенням Суду у справі «Глоба проти України» за №15729/07 від 05.07.2012 року суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки чи розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Також, необхідно звернути увагу на те, що складне матеріальне становище не свідчить ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не може бути підставою для розстрочки виконання рішення суду. Суд зауважує на те, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, відповідачка, звертаючись до суду з клопотанням про розстрочення виконання рішення суду на строк 6 місяців, не зазначила у відзиві та не додала до нього жодних доказів та обґрунтування необхідності такого розстрочення, окрім як початок опалювального сезону. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 року у справі за №757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.». Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 року у справі за №438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.». Звернення до суду з клопотанням про розстрочення виконання рішення, викладеному у відзиві на позов, без належного обґрунтування необхідності такого розстрочення та не надання доказів на підтвердження підстав для розстрочення, окрім як посилання на початок опалювального сезону, на переконання суду, не свідчить про наявність обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять неможливим його виконання. Так до суду відповідачкою не надано будь-якого доказу на підтвердження того, що вона не має можливості виконати рішення суду в строки, передбачені діючим законодавством. При цьому, суд зауважує, що сума заборгованості, яку вирішено стягнути не надмірна, інших доказів на підтвердження обставин, передбачених ст. 435 ЦПК України, заявницею не надано. Таким чином, аналізуючи доводи клопотання відповідачки в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що вони законодавчо не є підставами для задоволення заяви. Відтак, заявницею не обґрунтовано винятковості випадку, у зв`язку з яким слід би було розстрочити виконання вказаного рішення суду, не зазначено достатніх обставин та не надано доказів, які б свідчили про істотне ускладнення виконання рішення, а відтак, і про необхідність розстрочення такого. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідачки

Outcome: approved