Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

У червні 2024 року Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Артемчук Т.В. звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про вжиття заходів забезпечення до подання позовної заяви. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.06.2024 (суддя Катющенко В.П.), заяву приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Тараса Володимировича в інтересах [PERSON] , майбутні відповідачі - [PERSON] , 2. [PERSON] , про забезпечення позову до подання позовної заяви - передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва (02068, місто Київ, вулиця Олександра Кошиця, будинок, 5а). Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15.09.2024 (суддя Осіпенко Л.М.) заяву Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Тараса Володимировича про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт: - на садовий будинок [ADDRESS] , який позначений на плані «А», житловою площею - 16,4 кв.м., має також господарські побутові споруди і будівлі: літ. «Б» - літня кухня, «В» - вбиральня, №1-3 - спорудження (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 6481280000) і розташований на земельній ділянці [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003, загальна площа 0,065 га, цільове призначення -для ведення садівництва, що належить [PERSON] , [INFO] ; - на земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 49675280000), що належить [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] 23.08.2024 Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Артемчук Т.В. в інтересах [PERSON] подав позов до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до 1. [PERSON] , 2. [PERSON] про визнання договору про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя недійсним, скасування державної реєстрації права власності та відновлення становища, яке існувало до порушення. Позов сформований в системі «Електронний суд» 23.08.2024, зареєстрований судом 26.08.2024 за вх. № 58570/24. Відповідно до протокола автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2024 для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Маркєлової В.М. Ухвалою від 17.10.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; призначив підготовче засідання на 27.11.2024 о 12.00 год.; установив сторонам строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою від 27.11.2024 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив до судового розгляду по суті на 17.02.2024 о 15 год. 00 хв.; установив такий порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті: заслухати пояснення сторін, дослідити письмові докази. 17.02.2025 представник відповідача-1 - адвокат Гусляков М.В. подав клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження у справі. Ухвалою від 17.02.2025 суд задовольнив це клопотання і постановив: повернутись до стадії підготовчого провадження у справі. Призначив підготовче судове засідання на 09.04.2025 на 12 год. 30 хв. Установив кожному відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Установив позивачу 5-денний строк на подання відповіді на відзив, а відповідачу - 5-денний строк на подання заперечень на відповідь на відзив. 09.04.2025 представник відповідача-1 - адвокат Гусляков М.В. подав відзив. Протокольною ухвалою від 09.04.2025 суд: 1) прийняв Заяву Приватного виконавця від 09.04.2025 про уточнення позовних вимог, згідно з якою суд виключив з позовних вимог помилково заявлену у цій справі Приватним виконавцем вимогу про скасування права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; 2) відмовив у задоволенні клопотання Представника відповідача-1 адвоката Гуслякова М.М. від 09.04.2025 про зупинення провадження у справі, оскільки ним не доведено існування об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до розгляду судом заяви про визнання виконавчого листа від 10.02.2023, виданого у справі № 755/7216/21 таким, що не підлягає виконанню; 3) оголосив перерву у підготовчому засіданні до 19.05.2025 у зв`язку з незакінченням строку на подання відповіді на відзив. 14.04.2025 Приватний виконавець подав відповідь на відзив. 14.04.2025 особа, в інтересах якої подано позов (стягувач у виконавчому провадженні), - [PERSON] подав відповідь на відзив. 29.04.2025 представник відповідача-1 - адвокат Гусляков М.В. подав заперечення на відповідь на відзив [PERSON] . Протокольною ухвалою від 19.05.2025 суд: 1) відмовив у задоволенні клопотання Представника відповідача-1 адвоката Гуслякова М.М. від 19.05.2025 про зупинення провадження у справі, оскільки ним не доведено існування об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до розгляду судом заяви про визнання виконавчого листа від 10.02.2023, та від 26.02.2024, виданого у справі № 755/7216/21 таким, що не підлягає виконанню; 2) оголосив перерву у підготовчому засіданні до 01.07.2025, зобов`язав [PERSON] надати суду докази направлення поданої ним суду відповіді на відзив відповідачу-2 [PERSON] . Протокольною ухвалою від 01.07.2025 суд: 1) відмовив у задоволенні клопотання Представника відповідача-1 адвоката Гуслякова М.М. від 01.07.2025 про зупинення провадження у справі, оскільки ним не доведено існування об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до розгляду судом заяви про визнання виконавчого листа від 10.02.2023, та від 26.02.2024, виданого у справі № 755/7216/21 таким, що не підлягає виконанню; 2) закрив підготовче провадження у справі, призначив засідання для розгляду справи по суті на 08.09.2025. 12.08.2025 Приватний виконавець подав клопотання про приєднання до матеріалів справи копії ухвали Дніпровського районного суду від 07.07.2025 у справі № 755/7216/21 (набрала законної сили 23.07.2025), згідно з якою заяву Представника відповідача-1 адвоката Гуслякова М.М. про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню - задоволено частково: - Виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом від 16.02.2023 у справі № 755/7216/21, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] від 04.03.2024 - визнано таким, що не підлягає виконанню. - У задоволенні вимог про визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню, виданого Дніпровським районним судом від 26.02.2024 у справі № 755/7216/21, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] - відмовлено. 08.09.2025 Відповідач-1 подав заяву, у якій просив суд відмовити у задоволені позову у зв`язку з тим, що ухвалою Дніпровського районного суду від 07.07.2025 у справі № 755/7216/21 виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом від 16.02.2023 у справі № 755/7216/21, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] від 04.03.2024, і який став підставою для звернення Приватного виконавця до суду з цим позовом, - визнано таким, що не підлягає виконанню. Також просив зняти накладений у справі арешт на нерухоме майно. Просив також приєднати до матеріалів справи копію ухвали Дніпровського районного суду від 07.07.2025 у справі № 755/7216/21 (набрала законної сили 23.07.2025), згідно з якою заяву Представника відповідача-1 адвоката Гуслякова М.М. про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню. 08.09.2025 суд відклав розгляд справи у зв`язку з неявкою відповідачки-2 у перше засідання по суті та неповідомленням нею причин неявки - до 15.10.2025. 15.10.2025 суд відклав розгляд справи, задовольнивши клопотання відповідача-1 про надання йому можливості звернутися до іншого адвокати за правничою допомогою у зв`язку із припиненням повноважень його представника адвоката Гуслякова М.М. - до 03.11.2025. 15.10.2025 Приватний виконавець подав клопотання про приєднання до матеріалів справи: - копії ухвали Дніпровського районного суду від 20.08.2025 у справі № 755/7216/21 (набрала законної сили 06.10.2025), згідно з якою задоволено заяву [PERSON] про виправлення описки у виконавчому листі від 26.02.2024 у справі № 755/7216/21. У тексті виконавчого листа № 755/7216/21 виданого Дніпровським районним судом від 16.02.2023 резолютивну частину викладено в наступній редакції: «Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2 500 000 грн - заборгованості за договором позики, 1 109 589,04 грн - відсотки за користування коштами, 81 418,71 грн - 3 % річних, 231 211,99 грн - інфляційних втрат, та 125 000,00 грн - моральної шкоди.»; - копій постанови приватного виконавця від 07.08.2025 про виведення виконавчого провадження № [NUMBER] від 04.03.2024 із зведеного виконавчого провадження № 74341228 від 04.03.2024, яке веде Приватний виконавець Артемчук Т.В., та постанови приватного виконавця від 07.08.2025 про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] від 04.03.2024 з виконання Виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом від 16.02.2023 у справі № 755/7216/21, - у зв`язку з визнанням його таким, що не підлягає виконанню. 03.11.2025 суд відклав розгляд справи, задовольнивши клопотання відповідача-2 - до 10.12.2025. 10.12.2025 справу було знято з розгляду у зв`язку з з відсутністю електропостачання в суді - засідання призначене на 22.12.2025. У судовому засіданні 22.12.2025 Приватний виконавець Артемчук Т.В. та стягувач [PERSON] просили задовольнити позов. Відповідачі -1, -2 просили відмовити у задоволенні вимог повністю. Окрім того, Відповідач-2 заявила усне клопотання - просила зупинити провадження у справі до розгляду судом іншої справи. Повідомила, що 02.12.2025 вона подала до Дарницького районного суду м. Києва позов до відповідачів: 1. Приватний виконавець Артемчук Т.В., 2. [PERSON] , 3. [PERSON] - про визнання недійсним Договору про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя, посвідченого 29.07.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. за реєстровим №204, укладеного нею, [PERSON] , та її чоловіком, [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] у особисту приватну власність виділено нерухоме майно: садовий будинок номер [ADDRESS] та земельна ділянка номер [NUMBER] , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та про визнання за нею права власності на це майно. Справу відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ розподілено для розгляду судді Лужецькій О.Р. за № 753/26181/25. Відповідач-1 підтримав це клопотання. Приватний виконавець Артемчук Т.В. та стягувач [PERSON] просили відмовити у його задоволенні у зв`язку з необгрунтованістю. Суд, перевіривши у засіданні факт наявності зазначеної справи у провадженні суду установив, що ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Лужецької О.Р. від 11.12.2025 зазначений позов [PERSON] про визнання договору про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя недійсним та визнання права власності на частину спільного майна подружжя - залишено без руху. Станом на час розгляду справи № 753/16644/24 [PERSON] недоліки не усунуто, провадження у справі № 753/26181/25 за її позовом не відкрито. Отже, у провадженні суду не перебуває інша справа, що розглядається в порядку цивільного судочинства, тому підстави для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі № 753/16644/24 відсутні. Ухвалою, занесеною до протокола судового засідання 22.12.2025, суд, з вищезазначених мотивів відмовив у задоволенні клопотання Відповідача-2 про зупинення провадження у справі № 753/16644/24. Позиція учасників справи. У позовній заяві (з урахуванням Заяви від 09.04.2025 про уточнення позовних вимог, згідно з якою просив виключити з позовних вимог помилково заявлену вимогу про скасування права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , і яка була прийнята судом в засіданні 09.04.2025) Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Артемчук Т.В. в інтересах [PERSON] просив визнати договір про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя недійсним, скасувати державну реєстраціюправа власності та відновити становище, яке існувало до порушення. Заявив такі вимоги: 1. Визнати недійсним Договір про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя, посвідчений 29.07.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. за реєстровим №204, укладений боржником [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) та його дружиною [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), відповідно до якого виділено [PERSON] нерухоме майно: - садовий будинок номер [ADDRESS] , який позначений на плані "А", житловою площею - 16,4 кв.м., має також господарські побутові споруди і будівлі: літ. "Б"- літня кухня, "В" - вбиральня, № 1-3 - спорудження (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 6481280000), і розташований на земельній ділянці номер [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003, загальна площа 0,065 га, цільове призначення для ведення садівництва; - земельна ділянка номер [NUMBER] , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003, загальна площа 0,065 га, цільове призначення для ведення садівництва реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 49675280000). 2. Скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на садовий будинок номер [ADDRESS] , який позначений на плані "А", житловою площею - 16,4 кв.м., має також господарські побутові споруди і будівлі: літ. "Б"- літня кухня, "В" - вбиральня, № 1-3 - спорудження (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 6481280000), і розташований на земельній ділянці номер [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003, загальна площа 0,065 га, цільове призначення для ведення садівництва. 3. Скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку номер 40, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003, загальна площа 0,065 га, цільове призначення для ведення садівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 49675280000), зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. 29.07.2022 за номером 47461120. Позов обґрунтовано наступним. 1. Відповідно до частина 4 статті 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову. 2. Щодо підсудності. Відповідно до положень частини 1 статті 27 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Згідно з частиною 15 статті 28 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. Відповідно до статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата ВС визначила, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин. За таких обставин позов приватного виконавця в інтересах стягувача подається до Дарницького районного суду м. Києва за місцезнаходженням майна, що є предметом оскаржуваного правочину. 3. Підстави звернення приватного виконавця до суду в інтересах стягувача. У цій справі приватний виконавець звертається з позовом в інтересах стягувача у виконавчому провадженні щодо оспорення фраудаторних правочинів, вчинених боржником на його шкоду. Розглядаючи справу за поданням Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, заінтересовані особи: [PERSON] (боржник), [PERSON] (стягувач), [PERSON], про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, Велика Палата Верховного Суду прийшла до наступних висновків (Постанова ВП ВС від 8 червня 2022 року у справі № 2-591/11: https://reyestr.court.gov.ua/Review/105110382). Відсутність у виконавця окремо визначеного повноваження звертатися до суду із позовною заявою про оспорювання фраудаторного правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору, не повинна перешкоджати реалізації права цього кредитора на виконання судового рішення. Покладення тягаря щодо повернення майна боржника (спонукання до оспорення фраудаторного правочину, тобто ініціювання наступних судових процесів) на кредитора, який уже виграв попередній судовий процес щодо стягнення суми боргу і правомірно очікує від держави вчинення всіх можливих дій на забезпечення виконання судового рішення компетентними органами, нівелює сутність конституційного права кредитора на судовий захист та суперечить положенням статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України. Повноваження виконавця на звернення з позовною заявою про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в порядку позовного провадження є повноваженням звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 4, частина четверта статті 42 ЦПК України), в тому числі за позовом про визнання недійсним правочину щодо майна боржника, який призвів до неможливості задовольнити вимоги стягувача за рахунок такого майна (оспорення фраудаторного правочину). За таких обставин право приватного виконавця як особи, яка здійснює примусове виконання судових рішень, звернутися з позовом в інтересах стягувача у виконавчому провадженні щодо оспорення фраудаторних правочинів, вчинених боржником на шкоду стягувачу узгоджується з положеннями частини 2 статті 4, частини 4 статті 42 ЦПК України та підтримується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду. 4. Виклад обставин справи. 4.1 Щодо судових рішень про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] . Рішенням Дніпровського районного суд м. Києва від 01.06.2022 у справі №755/7216/21 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено частково, вирішено: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2 500 000 грн. заборгованості за договором позики 1 000 000 грн. відсотків за користування та 10 000 грн. за спричинення моральної шкоди, а всього стягнути 3 510 000 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 11350 грн. витрат пов`язаних зі сплатою судового збору; в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики - відмовити. Постановою Київського апеляційного суду від 28.11.2022, з урахуванням ухвали від 26.12.2022 про виправлення описки, рішення Дніпровського районного суд м. Києва від 01.06.2022 в частині часткового задоволення позовних вимог щодо відсотків за користування коштами, 3 % річних, інфляційних втрат та моральної шкоди [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики скасовано та ухвалено в цій частині нове, яким позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 250 9876, 49 грн. - відсотків за користування коштами; 81 418,71 грн. - 3% річних; 231 211, 99 грн. - інфляційних втрат та 125 000 грн. - моральної шкоди; в частині стягнення боргу в розмірі 2 500 000 грн. та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 травня 2022 року - залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.04.2023 касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, вирішено: постанову Київського апеляційного суду від 28.11.2022 змінити в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] процентів за користування коштами, зменшивши їх суму з 2 509 876 (два мільйони п`ятсот дев`ять тисяч вісімсот сімдесят шість) грн 49 коп. до 1 109 589 (один мільйон сто дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн 04 коп.; в іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2022, у нескасованій після апеляційного перегляду частині, та постанову Київського апеляційного суду від 28.11.2022 залишити без змін. На виконання судових рішень Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчі листи від 10.02.2023 та від 26.02.2024, які стягувачем [PERSON] пред`явлено для примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Артемчуку Тарасу Володимировичу (щодо помилки у виконавчому листі від 10.02.2023 щодо суми стягнення буде зазначено у пункті 3.2 позову). 4.2. Коротока інформація про хід виконавчих проваджень. В провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Тараса Володимировича перебуває зведене виконавче провадження № 74341228 від 04.03.2024 про стягнення грошових коштів з [PERSON] , з виконання виконавчих документів: назва документу: виконавчий лист № 755/7216/21 виданий 26.02.2024 документ видав: Дніпровський районний суд міста Києва про: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1109589,04 грн. - відсотків за користування коштами; 81418,71 грн. - 3% річних; 231211,99 грн. - інфляційних втрат та 125000 грн. - моральної шкоди назва документу: виконавчий лист № 755/7216/21 виданий 10.02.2023 документ видав: Дніпровський районний суд міста Києва про: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2 500 000 грн. заборгованості за договором позики 1 000 000 грн. відсотків за користування та 10 000 грн. за спричинення моральної шкоди, а всього стягнути 3 510 000 грн. стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 11350 грн. витрат пов`язаних зі сплатою судового збору Боржником у виконавчому провадженні є [PERSON] . 04.03.2024 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з виконання виконавчого листа № 755/7216/21, виданого 10.02.2023 Дніпровським районним судом м.Києва, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в загальному розмірі 3521350,00 грн. Постановою про відкриття виконавчого провадження зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. 04.03.2024 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з виконання виконавчого листа № 755/7216/21, виданого 26.02.2024 Дніпровським районним судом м.Києва, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в загальному розмірі 1547219,74 грн. Постановою про відкриття виконавчого провадження зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. 04.03.2024 виконавчі провадження [NUMBER] та [NUMBER] об`єднано у зведене виконавче провадження [NUMBER]. Документи про відкриття виконавчих проваджень направлено боржнику рекомендованим листом № 0407410516040 за адресою, що зазначена у виконавчому документі: [ADDRESS] , як того вимагає частина перша статті 28 Закону України "Про виконавче провадження". Зазначені документи повернулись поштовим відділенням як не вручені з відміткою «За закінченням терміну зберігання». В силу абзацу 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень. 04.03.2024 виконавцем накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику, про що винесено відповідну постанову та направлено її для виконання до банківських установ. З рахунків боржника стягнуто грошові кошти в загальному розмірі 9 927,70 грн., які розподілено відповідно до вимог статті 45 Закону України "Про виконавче провадження": 394,66 грн. стягнуто як витрати виконавчого провадження, 8 666,40 грн. перераховано стягувачу [PERSON] , 866,64 грн. стягнуто як основну винагороду приватного виконавця. Відповідно до пунктів 2, 3 рішення Комісії від 29.11.2016 № 1173 "Про затвердження Порядку надання інформації Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку на запити органів державної виконавчої служби та приватних виконавців" (зі змінами) затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 29.11.2016 № 3409/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 06.12.2016 за № 1579/29709, виконавцем отримано інформацію про відсутність у власності боржника пакетів голосуючих акцій (5 відсотків і більше) акціонерних товариств. Боржник [PERSON] зареєстрований як фізична особа підприємець, однак за даними Державної податкової служби України податкові декларації з 2021 року не подавав. За даними Державної податкової служби України боржник у 4 кварталі 2022 року отримав від Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат дохід у розмірі 13 400,00 грн. (ознака доходу 128 - Сума державної та соціальної матеріальної допомоги, державної допомоги (включаючи грошові компенсації особам з інвалідністю, на дітей з інвалідністю при реалізації індивідуальних програм реабілітації осіб з інвалідністю, суми допомоги по вагітності та пологах), винагород і страхових виплат, які отримує платник податку з бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та у формі фінансової допомоги особам з інвалідністю з Фонду соціального захисту інвалідів); а у 4 кварталі 2021 року отримав дохід 217 800,00 грн від продажу (обміну) рухомого майна, податковий агент Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровської області (код ЄДРПОУ 43611755). За повідомленням МВС України відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби. На запит виконавця Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Дніпропетровської області листом від 28.03.2024 №31/29-1926 повідомлено, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів станом на 25 березня 2024 р. за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстровано: - 25 травня 2006 р. транспортний засіб марки «BMW R1200C», 2003 року випуску, об`єм двигуна - 1170 см. куб., VIN-код - [NUMBER] . 25 жовтня 2008 р. на підставі біржової угоди № 012011 від 25.10.2008 р. перереєстровано на нового власника - [PERSON] , [INFO] ; - 14 травня 2008 р. транспортний засіб марки «BMW R1200GS», 2008 року випуску, об`єм двигуна - 1200 см. куб., VIN-код - [NUMBER] . 26 серпня 2022 р. на підставі доручення продавця серії НРО № 866092 від 15.02.2022 (приватний нотаріус Камінська В.П.), договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ № 8048 № 2022/744555280 від 26.08.2022 р. перереєстровано на нового власника - [PERSON] , [INFO] ; 17 травня 2007 р. транспортний засіб марки «BMW 530I», 1990 року випуску, об`єм двигуна - 2997 см. куб., VIN-код [NUMBER] . 06 грудня 2022 р. на підставі договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ № 8046 № 2022/910223816 від 04.12.2022 р. перереєстровано на нового власника - [PERSON] , [INFO] ; - 15 березня 2003 р. транспортний засіб марки «HONDA ST», 1997 року випуску, об`єм двигуна - 1300 см. куб., VIN-код - [NUMBER] . 27 жовтня 2021 р. на підставі доручення продавця серії НРА № 978909 від 06.05.2021 р. (приватний нотаріус Анісімова М.В.), договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ № 1243 № 2021/2880539 від 27.10.2021 р. перереєстровано на нового власника - [PERSON] , [INFO] ; - 18 лютого 2003 р. транспортний засіб марки «ГАЗ 2752», 2002 року випуску, об`єм двигуна - 2300 см. куб., VIN-код - [NUMBER] . 28 жовтня 2022 р. в ТСЦ № 3241 на підставі акту огляду № 7296/22/005791 від 28.10.2022 р., договору комісії № 7296/22/041671 від 27.10.2022 р., договору купівлі-продажу укладеному у СГ №7296/22/1/041671 від 28.10.2022 р. (ТОВ «СА ДРАЙВ») перереєстровано на нового власника - [PERSON] , [INFO] ; - 19 жовтня 2002 р. транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ С 200», 2001 року випуску, об`єм двигуна - 1998 см. куб., VIN-код - [NUMBER] . 04 лютого 2014 р. на підставі довідки-рахунку серії [NUMBER] від 04.02.2014 р. (ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ») перереєстровано на нового власника - [PERSON] , [INFO] . Вказане свідчить, що після відкриття Дніпровським районним судом м. Києва провадження у справі № 755/7216/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу (ухвала від 18.06.2021) боржником відчужено належні йому п`ять транспортних засобів: транспортний засіб марки «BMW R1200GS», 2008 року випуску; транспортний засіб марки «BMW R1200GS», 2008 року випуску; транспортний засіб марки «BMW 530I», 1990 року випуску; транспортний засіб марки «HONDA ST», 1997 року випуску; транспортний засіб марки «ГАЗ 2752», 2002 року випуску. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржник нерухомим майном не володіє. Боржнику [PERSON] направлено виклики від 20.03.2024 №1613, №1614 з вимогою з`явитись до приватного виконавця 02.04.2024 та надати пояснення та відомості щодо його майнового стану. За викликами боржник не з`явився. [PERSON] з`явився до офісу приватного виконавця 05.04.2024, однак декларацію про доходи та майно боржника не подав, пояснення та відомості щодо майнового стану не надав. 05.04.2024 [PERSON] під підпис вручено вимогу від 05.04.2024 №1943, якою його зобов`язано у строк до 10.04.2024 письмово надати: декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи пояснення за фактом невиконання вимог виконавчих документів, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання; достовірні відомості про доходи та місце роботи, на підтвердження чого надати довідку з місця роботи; достовірні відомості про кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності (дорогоцінні метали, ювелірні вироби тощо), у тому числі про кошти на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах, про рахунки в цінних паперах у депозитарних установах, що знаходяться на території України та за її межами, з зазначенням назви відповідної установи та її адреси, на підтвердження чого надати копії відповідних договорів або інших документів; достовірні відомості про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності (місцезнаходження, технічна характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих документів про відповідне право; достовірні відомості про майно, що перебуває в заставі/іпотеці або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні від інших осіб (місцезнаходження майна, його характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих договорів та додатків до них; достовірні відомості про майнові права, на які може бути звернено стягнення, зокрема частки у статутному капіталі юридичних осіб, в тому числі майнові права, що є предметом застави/іпотеки, з наданням копій підтверджуючих документів; копії паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон; пояснення щодо відчуження транспортних засобів після відкриття Дніпровським районним судом м.Києва провадження у справі № 755/7216/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, з наданням копій відповідних договорів, повідомивши зокрема суму отриманих грошових коштів та видатки, на які ці кошти було витрачено (з наданням документального підтвердження); письмово повідомити про точну дату та час, в які можливо провести перевірку майнового стану за адресою: [ADDRESS] . Зазначена вимога у встановлений виконавцем строк боржником не виконана. Вимогою виконавця від 29.04.2024 № 2268 зобов`язано боржника у строк до 08.05.2024 письмово надати: декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи пояснення за фактом невиконання вимог виконавчих документів, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання; достовірні відомості про доходи та місце роботи, на підтвердження чого надати довідку з місця роботи; достовірні відомості про кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності (дорогоцінні метали, ювелірні вироби тощо), у тому числі про кошти на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах, про рахунки в цінних паперах у депозитарних установах, що знаходяться на території України та за її межами, з зазначенням назви відповідної установи та її адреси, на підтвердження чого надати копії відповідних договорів або інших документів; достовірні відомості про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності (місцезнаходження, технічна характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих документів про відповідне право; достовірні відомості про майно, що перебуває в заставі/іпотеці або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні від інших осіб (місцезнаходження майна, його характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих договорів та додатків до них; достовірні відомості про майнові права, на які може бути звернено стягнення, зокрема частки у статутному капіталі юридичних осіб, в тому числі майнові права, що є предметом застави/іпотеки , з наданням копій підтверджуючих документів; копії паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон; пояснення щодо відчуження транспортних засобів після відкриття Дніпровським районним судом м. Києва провадження у справі № 755/7216/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, з наданням копій відповідних договорів, повідомивши зокрема суму отриманих грошових коштів та видатки, на які ці кошти було витрачено (з наданням документального підтвердження); письмово повідомити про точну дату та час, в які можливо провести перевірку майнового стану за адресою: [ADDRESS] . Зазначена вимога направлена рекомендованим листом № 0407410696013 та отримана [PERSON] 02.05.2024, однак боржником не виконана. 03.05.2024 боржником подано приватному виконавцю заяву, в якій [PERSON] просить провести необхідні дії для того, щоб загальна суму боргу [PERSON] перед [PERSON] відповідала винесеним рішенням судів у справі №755/7216/21. Приватним виконавцем повідомлено, що аналіз рішень судів у справі № 755/7216/21 та виданих судом виконавчих листів свідчить, що дійсно у виконавчому листі від 10.02.2023 помилково зазначено про стягнення 1 000 000 грн відсотків за користування та 10 000 грн за спричинення моральної шкоди, оскільки згідно постанови Київського апеляційного суду від 28.11.2022 присуджено до стягнення 125 000 грн моральної шкоди (стягується згідно виконавчого листа від 26.02.2024), а розмір відсотків, присуджених до стягнення з урахуванням їх зменшення постановою Верховного Суду від 19.04.2023, становить 1 109 589,04 грн (стягується згідно виконавчого листа від 26.02.2024). Приватним виконавцем рекомендовано [PERSON] звернутися до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про виправлення помилки або визнання виконавчого листа № 755/7216/21, виданого 10.02.2023 Дніпровським районним судом м. Києва, таким, що не підлягає виконанню частково, а саме в частині стягнення 1 000 000 грн відсотків за користування та 10 000 грн за спричинення моральної шкоди, в порядку статті 432 ЦПК України. В ході встановлення майнового стану боржника виконавцем з`ясовано, що після відкриття Дніпровським районним судом м. Києва провадження у справі № 755/7216/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу (ухвала від 18.06.2021) боржником укладено низку цивільно-правових договорів щодо належного йому нерухомого майна: 1) Договір дарування частини квартири, посвідчений 19.01.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. за реєстровим № 38, відповідно до якого боржник [PERSON] відчужив (подарував) безоплатно своєму синові [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) 1/4 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка складається 3 трьох жилих кімнат, загальною площею 61,41 кв. м, житловою площею 44,10 кв. м. 2) Договір про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя, посвідчений 29.07.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. за реєстровим №434, відповідно до якого боржник [PERSON] та його дружина [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), маючи на меті припинити право спільної сумісної власності подружжя, виділено [PERSON] нерухоме майно: - садовий будинок номер [NUMBER] , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який позначений на плані "А", житловою площею - 16,4 кв.м., має також господарські побутові споруди і будівлі: літ. "Б"- літня кухня, "В" - вбиральня, № 1-3 - спорудження, і розташований на земельній ділянці номер 40, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003, загальна площа 0,065 та, цільове призначення для ведення садівництва; - земельна ділянка номер [NUMBER] , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003, загальна площа 0,065 га, цільове призначення для ведення садівництва. Відповідно до вказаного договору вказане нерухоме майно (садовий будинок та земельна ділянка) буде особистою приватною власністю [PERSON] . 3) Договір про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя, посвідчений 21.10.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. за реєстровим № 204, відповідно до якого боржник [PERSON] та його дружина [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), маючи на меті припинити право спільної сумісної власності подружжя, виділено [PERSON] нерухоме майно: квартира номер [ADDRESS] . Відповідно до вказаного договору вказана квартира буде особистою приватною власністю [PERSON] . В подальшому дружина боржника [PERSON] відчужила (подарувала) безоплатно своїй матері [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 84,70 кв. м, житловою площею 52,50 кв. м. (договір дарування квартири, посвідчений 15.06.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. за реєстровим №438). За таких обставин, вжитими приватним виконавцем заходами встановлено відсутність у боржника грошових коштів та майна, на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача, що обумовлено відчуження боржником [PERSON] усього належного йому майна. 4.3. Загальне розуміння фраудаторних правочинів та застосування конструкції фраудаторності. Поняття фраудаторного правочину нещодавно з`явилося у судовій практиці; саме судовою практикою сформовано конструкцію "фраудаторності" при цивільно-правовому договорі. Досить корисним для правового розуміння цього питання є наступне джерело, в якому стисло описано питання фраудаторних правочинів з посилання на судову практику Верховного Суду: «Огляд судової практики Верховного Суду щодо оспорювання фраудаторних правочинів (правочинів, вчинених боржником на шкоду кредитору) у цивільних спорах. Рішення, внесені до ЄДРСР, за 2018-2023 роки / Упоряд.: відділ аналітичної та правової роботи Великої Палати Верховного Суду департаменту аналітичної та правової роботи / Відпов. за вип.: суддя ВС у КЦС канд. юрид. наук, доцент Крат В. І. Київ, 2024. - 37 с.». Відтак тут і далі приватний виконавець буде використовувати та посилатися на правові позиції, сформовані судовою практикою та узагальнені у вказаному огляді. Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах. Зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»); у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України «Про виконавче провадження») Окрім цього Верховний Суд України здійснив розширювальне тлумачення статті 234 ЦК і кваліфікував договір, укладений з метою уникнути виконання грошового зобов`язання, як фіктивний (постанови Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 у справі № 6-1873цс16, від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц, від 9 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц). При фіктивному правочинові має бути відсутнім намір створити правові наслідки на момент його вчинення, і як наслідок неможливе виникнення будь-яких майнових наслідків (передача майна), оскільки такий правочин не може їх породжувати. Згідно частини третьої статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, та його діти (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора. Оскільки укладають договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК). Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не 15 спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду враховує, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала / використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів / умов безпосередньо залежить від дій іншої особи, інша особа може перебувати в конкретних правовідносинах із цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувати); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває в правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття і здійснення; особа не вперше перебуває в цих правовідносинах чи ці правовідносини є тривалими або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Документ сформований в системі «Електронний суд» 23.08.2024 16 На переконання Верховного Суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. За висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Верховним Судом враховано, що на момент здійснення безоплатного відчуження спірного майна кредитне зобов`язання вважалося простроченим, його належне виконання не відбулося, а отже виникло право вимоги до поручителя основного боржника у зв`язку з його неплатоспроможністю. (Постанова КЦС ВС від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17: https://reyestr.court.gov.ua/Review/83387308). Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, належать: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова / неринкова), наявність / відсутність оплати ціни контрагентом Боржника (Постанова КЦС ВС від 7 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18: https://reyestr.court.gov.ua/Review/92315178). Подружжя, яке домовляється в шлюбному договорі про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 СК України після настання строку повернення позики чи пред`явлення позову про стягнення боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки такий договір спрямований на недопущення звернення стягнення на майно боржника чи зменшення обсягу майна боржника (Постанова КЦС ВС від 6 серпня 2023 року у справі № 755/3563/21: https://reyestr.court.gov.ua/Review/113396036). Учасники цивільних відносин не можуть на рівні того чи іншого договору (в тому числі й мирової угоди) здійснювати кваліфікацію певного договору як недійсного (нікчемного чи оспорюваного), визначати правові наслідки нікчемності правочину, домовлятися про застосування реституції. За домовленістю сторін можуть змінюватися тільки правові наслідки оспорюваного правочину. За своєю суттю застосування конструкції недійсності акта та/або реституції не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Документ сформований в системі «Електронний суд» 23.08.2024 17 Приватноправовий інструментарій (зокрема, затвердження мирової угоди із застосуванням реституції, визнання недійсним акта) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. При цьому в разі використання приватноправового інструментарію не для захисту цивільних прав та інтересів, а для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу судове рішення стосується прав та/або інтересів кредитора (Постанова КЦС ВС від 27 жовтня 2021 року у справі № 346/6034/13-ц: https://reyestr.court.gov.ua/Review/100704340). Встановлення фраудаторності договору є достатньою та самостійною підставою визнання його недійсним та застосування наслідків його недійсності. Належним способом захисту права / інтересу кредитора за вимогою про повернення сторін у первісний стан, тобто відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України), є повернення відповідного майна боржнику, і для такого повернення оспорювання наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається (Постанова КЦС ВС від 18 травня 2022 року у справі № 643/15604/17: https://reyestr.court.gov.ua/Review/104443478). Таким чином, судовою практикою сформовано конструкцію "фраудаторності" при цивільно-правовому договорі, яка включає: 1) момент укладення договору (коли боржник усвідомлює, що майно заберуть за борги); 2) контрагента з яким боржник вчиняє договір (наприклад, родич боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); 3) ціну (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника. 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Щодо ознак фраудаторності у правочині, вчиненому [PERSON] на шкоду кредитору (стягувачу) [PERSON] . Договором про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя, посвідченим 29.07.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. за реєстровим №204, боржник [PERSON] та його дружина [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), маючи на меті припинити право спільної сумісної власності подружжя, виділено [PERSON] нерухоме майно: садовий будинок номер [NUMBER] , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який позначений на плані "А", житловою площею - 16,4 кв.м., має також господарські побутові споруди і будівлі: літ. "Б"- літня кухня, "В" - вбиральня, № 1-3 - спорудження (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 6481280000) і розташований на земельній ділянці номер [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003, загальна площа 0,065 та, цільове призначення для ведення садівництва; земельна ділянка номер [NUMBER] , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003, загальна площа 0,065 та, цільове призначення для ведення садівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 49675280000). Відповідно до вказаного договору вказане нерухоме майно (садовий будинок та земельна ділянка) буде особистою приватною власністю [PERSON] . Право власності [PERSON] на садовий будинок номер [NUMBER] , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. 29.07.2022 за номером 47460839. Право власності [PERSON] земельну ділянку номер [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003, загальна площа 0,065 та, цільове призначення для ведення садівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 49675280000), зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. 29.07.2022 за номером 47461120. Вказаний договір має ознаки фраудаторного, оскільки: 1) його укладено після відкриття Дніпровським районним судом м.Києва провадження у справі № 755/7216/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу (ухвала від 18.06.2021); 2) контрагентом боржника є його близький родич - дружина [PERSON] ; 3) договір є безоплатним, майно передано в дарунок; 4) договором припинено право спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно та виділено його у особисту приватну власність дружини боржника, однак після такого виділу у боржника не залишається будь-якого майна, рівнозначного виділеному, тобто виділ відбувається лише на користь одного з подружжя; 5) після відчуження майна у [PERSON] відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед стягувачем [PERSON] . 5. Зміст позовних вимог (спосіб захисту). Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)». При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин слід враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2022 року у справі № 753/6676/20 (провадження № 61-21336св21) зроблено висновок, що «приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення договору дарування) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили». Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21). У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі). В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21). Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що: «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України». Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23). Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа). Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, дружина чи колишня дружина боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19). Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)(див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року в справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) зазначено, що: «очевидно, що учасники цивільних відносин (сторони договору купівлі-продажу від 26 червня 2018 року частки у праві спільної часткової власності на квартиру) «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (договір купівлі-продажу від 26 червня 2018 року) використовувався учасниками для унеможливлення звернення стягнення на частку [PERSON] і зумовив для неї настання таких негативних наслідків. Обраний [PERSON] спосіб захисту (відновлення становища яке існувало до порушення, шляхом повернення частки в праві спільної часткової власності [PERSON]) передбачений пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України та є ефективним для захисту її порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах». Підсумовуючи усе вищевикладене, враховуючи недобросовісність дій боржника, їх нерозмуність (в тому числі виділення спільного нерухомого майна на користь дружини без виділення будь-якого майна боржнику), направлення таких дій на шкоду кредитору з метою уникнення сплати боргу, з урахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, укладений боржником цивільно-правовий договір слід визнати недійсними, а саме: визнати недійсним Договір про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя, посвідчений 29.07.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. за реєстровим №204, укладений боржником [PERSON] та його дружиною [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), відповідно до якого виділено [PERSON] нерухоме майно: - садовий будинок номер [ADDRESS] , який позначений на плані "А", житловою площею - 16,4 кв.м., має також господарські побутові споруди і будівлі: літ. "Б"- літня кухня, "В" - вбиральня, № 1-3 - спорудження (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 6481280000), і розташований на земельній ділянці номер [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003, загальна площа 0,065 га, цільове призначення для ведення садівництва; - земельна ділянка номер [NUMBER] , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003, загальна площа 0,065 га, цільове призначення для ведення садівництва реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 49675280000). Також з метою відновлення становища, яке існувало до порушення слід скасувати державну реєстрацію права власності, а саме: - щодо права власності [PERSON] на садовий будинок номер [ADDRESS] , яке зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. 29.07.2022 за номером 47460839; - щодо права власності [PERSON] на земельну ділянку номер [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003, загальна площа 0,065 га, цільове призначення для ведення садівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 49675280000), зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. 29.07.2022 за номером 47461120. Щодо судового збору. Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. Відповідно до частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог. Згідно частини 4 статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Відповідно до частини 2 статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір стягується у відповідному розмірі від прожиткового мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлюється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Варто звернути увагу на постанову Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 490/3876/19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/93708806), відповідно до якої суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційна скарга подана приватним виконавцем як фізичною особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність, а не як приватним підприємцем. Тому немає підстав вважати, що до приватного виконавця слід застосовувати ставку судового збору як до юридичної особи чи фізичної особи - підприємця. Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 становив 3 028,00 грн, тобто судовий збір, що підлягає сплаті за подання позовної заяви, яка містить одну вимогу немайнового характеру, становить 1 211,20 грн. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, розглядаючи справу №756/3970/22 (постанова від 12.07.2023), звернув увагу, що суд апеляційної інстанції помилково вказав, що [PERSON] не сплатила судовий збір за позовну вимогу майнового характеру, а саме припинення права власності [PERSON] на квартиру, яка була придбана на підставі спірного правочину, оскільки, з урахуванням змісту вимог позовної заяви, така вимога є похідною від вимоги про Документ сформований в системі «Електронний суд» 23.08.2024 25 визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та не потребує окремої сплати судового збору. Предметом позову у даній справі є визнання недійсним договору та похідні вимоги про скасування державної реєстрації права власності і як наслідок відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності боржника. За таких обставин, враховуючи, що у даній справі міститься одна вимога немайнового характеру про визнання недійсним одного правочину, судовий збір становить 1 211,20 грн; вимоги про скасування державної реєстрації права власності є похідними та не потребують окремої сплати судового збору. Враховуючи вищевикладене, з метою виконання рішення суду у справі № 755/7216/21, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Артемчук Тарас Володимирович просить задовольнити поданий ним в інтересах [PERSON] позов до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя недійсним, скасування державної реєстрації права власності та відновлення становища, яке існувало до порушення. У відзиві, поданому 09.04.2025 2 , Представник Відповідача-1 адвокат Гусляков М.М. зазначив таке. 1.1. У провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебуває на розгляді справа № 753/16642/24 за позовом приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Тараса Володимировича (далі також - ПВ Артемчук) в інтересах [PERSON] (далі також - Позивач, Кредитор) до [PERSON] (далі також - Відповдіач-1), [PERSON] (далі також - Відповдіач-2) про визнання договору про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя недійсним, скасування державної реєстрації права власності та відновлення становища, яке існувало до порушення. 1.2. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17.02.2025 року було постановлено повернення до стадії підготовчого провадження у цій справі, та встановлений Відповідачу-1 строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали на подання до суду відзиву на позовну заяву. 1.3. Відповідно до картки зазначеної ухвали суду, вона була доставлена до електронного суду 26.03.2025, отже п`ятнадцятиденний строк слід рахувати саме з 26.03.2025 року (долається). 1.4. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПВ Артемчуком було відкрито два виконавчі провадження, які надалі були об`єднані у Зведене ВП за АСВП № 74341228 від 04.03.2024, а саме: 1) Номер за АСВП [NUMBER], відкрите на підставі Виконавчого листа № 755/7216/21 від 10.02.2023 (далі також - ВЛ 10.02.23) у справі № 755/7216/21 - на загальну суму 3 521 350, 00 грн. 2) Номер за АСВП [NUMBER], відкрите на підставі Виконавчого листа № № 755/7216/21 від 26.02.2024 (далі також - ВЛ 26.02.24) у справі № 755/7216/21 - на загальну суму 1 547 219, 74 грн. 1.5. Ці ВП були відкриті ПВ Артемчуком на підставі отриманих від Позивача заяв про примусове виконання рішення суду у справі № 755/7216/21, де суд частково задовольнив позовні вимоги Позивача у цій справі до Відповідача-1 про стягнення боргу. 1.6. Після чого, ПВ вирішив, що Оспорюваний правочин вчинений Відповідачем-1 та Відповідачем-2 є фраудаторним, і звернувся до суду з позовом у цій справі. 1.7. Ознайомившись з позовною заявою, вважаю, шо позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на таке (узагальнено): 1) Постанова Приватного виконавця про ЗВП є незаконною, а Виконавчий лист від 10.02.2023 є таким, що не підлягає виконанню згідно ст.432 ЦПК України. Не доведена наявність права у Приватного виконавця Артемчука Тараса Володимировича звертатися із цим позовом в інтересах [PERSON] . 3) Оспорюваний правочин не має ознак фраудаторності. 2. Постанова Приватного виконавця про ЗВП є незаконною. 2.1. Відповідно до ЦПК України, Рішення суду за результатами розгляду справи по суті повинно гуртуватися на належних та допустимих доказах. При цьому, на Позивача покладений обов`язок надати суду докази тих пояснень та вимог, які викладені у позовній заяві. 2.2. При цьому, звертає увагу суду, що Виконавчий лист від 10.02.2023, на підставі якого ПВ Артемчук відкрив ВП № [NUMBER], і в подальшому відкрив ЗВП, є таким, що не підлягає виконанню на підставі статті 432 ЦПК України, виходячи з наступного. 2.3. У Таблиці 1, що додається, наводить суду зміст резолютивних частин (у справі № 755/7216/21) Рішення Дніпровського суду міста Києва від 01.06.2022, Постанови Київського апеляційного суду від 22.11.2022, Постанови КЦС ВС від 26.02.2023, які були ухвалені судами у цій справі, а також перелік сум, що вказані у кожному із Виконавчих листів від 10.02.23, від 26.02.24 для стягнення. 2.4. Очевидним є те, що за результатами розгляду справи у трьох інстанціях, до виконання підлягають наступні ухвалені судом вимоги позивача: Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] загальну суму 4 047 219,70 грн, яка складається з: 1) 2 500 000,00 грн - Заборгованості за договором позики, 2) 1 109 589,00 грн.- Відсотки за користування позикою, 3) 125 000 грн - Моральної шкоди, 4) 81 418,71 грн - 3% річних, 5) 231 211, 99 грн - Інфляційних втрат. 2.5. Наведене вище обґрунтовується тим, що стягнення розміру: 1) Заборгованості за договором позики - було ухвалено рішенням суду першої інстанції, і було залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанції. 2) Відсотків за користування позикою - було ухвалено судом першої інстанції, але далі було змінено судом апеляційної і судом касаційної інстанції. 3) Моральної шкоди - було ухвалено судом першої інстанції, змінено судом апеляційної інстанції і залишено без змін судом касаційної інстанції. 4) 3% річних - було ухвалено судом апеляційної інстанції та залишено без змін судом касаційної інстанції. 5) Інфляційних втрат - було ухвалено судом апеляційної інстанції та залишено без змін судом касаційної інстанції. 2.6. Натомість відповідно до змісту ВЛ 10.02.23 та ВЛ 26.02.24, [PERSON] намагається стягнути з [PERSON] загальну суму коштів у розмірі 5 068 569,74 грн, яка складається з: 1) 2 500 000,00 грн - заборгованості за договором позики (ВЛ 10.02.23), 2) 1 000 000,00 грн - відсотків за користування (ВЛ 10.02.23), 2.1) 1 109 589,04 грн - відсотки за користування (ВЛ 10.02.23), 3) 10 000,00 грн - моральної шкоди (ВЛ 10.02.23), 3.1) 125 000 грн - моральної шкоди (ВЛ 26.02.24), 4) 81 418, 71 грн - 3% річних (ВЛ 26.02.24), 5) 231 211,99 - інфляційних втрат, (ВЛ 26.02.24), 6) 11 350,00 грн - судових витрат (ВЛ 10.02.23). 2.7. Наведене свідчить, що ВЛ 10.02.23 містить суми стягнення з [PERSON] , які станом на дату відкриття Виконавчого провадження 04.03.2024 - були змінені судами апеляційної та касаційної інстанцій. 2.8. За таких умов, коли ВЛ 10.02.23 містить незаконні суми стягнення, що дорівнюють 1 100 000 гривень, тоді ПВ Артемчук у незаконний спосіб отримає винагороду у розмірі 110 000 грн, що буде являтися грубим порушенням прав [PERSON] . 2.9. Отже, стягнення суми грошових коштів у розмірі 5 068 569,74 грн, яку на підставі ВЛ 10.02.23 та ВЛ 26.02.24 має намір стягнути [PERSON] , замисел якого неухильно реалізовує ПВ Артемчук у відкритих ВП - є незаконним та протиправним, адже не відповідає прийнятому у цій справі остаточному рішенню після розгляду судом касаційної скарги [PERSON] . 2.10. З наведених обставин є очевидним, що у навденій справі, відповідно до Постанови КЦС ВС від 19.04.2023, та Постанови Київського апеляційного суду від 28.11.2022 - Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2022 було змінене в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] (1) суми відсотків за користування позикою, (2) моральної шкоди, (3) 3% річних, (4) інфляційних втрат. 2.11. Тому, Виконавчий лист від 10.02.2023, відповідно до приписів ст. 432 ЦПК України, є таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 1 000 000,00 грн - відсотків за користування, 10 000,00 грн моральної шкоди. 2.12. Отже, є дві основні обставини, які свідчать про необхідність визнання ВЛ 10.02.23 таким, що не підлягає виконанню: - Зміст виданого ВЛ 10.02.23 частково не відповідає змісту резолютивної частини Постанови Київського апеляційного суду від 28.11.2022 у справі № 755/7216/21. - Зміст виданого ВЛ від 10.02.23 частково не відповідає змісту резолютивної частини Постанови КЦС ВС від 19.04.2023 у справі № 755/7216/21. 2.13. З цього приводу, ним, в межах згаданої справи № 755/7216/21Ю до Дніпровського районного суду міста Києва була подана заява про визнання Виконавчого листа від 10.02.2023 таким, що не підлягає виконанню на підставі статті 432 ЦПК України. 2.14. Станом на сьогодні, відомості про розгляд цієї заяви відсутні. 2.15. Отже, з огляду на наведене вбачається, що ПВ Артемчук звернувся до суду з цим позовом в інтересах [PERSON] , обґрунтовуючи позовні вимоги наявністю ЗВП, яке включає в себе ВП, яке відкрите на підставі Виконавчого листа від 10.02.2023, який має ознаки такого, що не підлягає виконанню. 2.16. Вважаю, що наведене свідчить про неможливість задоволення позовних вимог повністю, адже позовна заява містить посилання на докази, які є неналежними та недопустимими. 3. Не доведена наявність права у Приватного виконавця Артемчука Тараса Володимировича звертатися із цим позовом в інтересах [PERSON] . 3.1. Приватні виконавці, згідно чинного законодавства України не мають права надавати професійну правничу допомогу фізичним особам, та представляти їх інтереси в судах. 3.2. При цьому, відповідно до усталеної судової практики, та застосовних правових конструкцій норм чинного законодавства України випливає, що приватні виконавці можуть звертатися до суду з позовними вимогами про оскарження фраудаторних правочинів, якщо приватний виконавець вважає, що задоволення судом таких позовних вимог посприяє примусового виконання рішення суду в межах відкритого виконавчого провадження. 3.3. Тобто, для того, що приватний виконавець мав належне право для звернення до суду з позовом у цій справі, він попередньо повинен був у законний спосіб відкрити виконавче провадження або виконавчі провадження, в яких стягувачем є Позивач, а боржником є Відповідач-1. 3.4. Для підтвердження права звернення до суду з позовом у цій справі в інтересах третьої особи (Позивача), ПВ Артемчук надав документи виконавчого провадження. 3.5. При цьому, надані ПВ Артемчуком документи викликають сумніви у їх законності виходячи з наступного (узагальнено): 3.5.1. Виконавчий лист від 10.02.2023 є таким, що не підлягає виконанню (описано в розділі 2 цього Відзиву). 3.5.2. Виконавчий лист від 26.02.2024 є таким, що не підлягає виконанню. 3.5.3. Зміст Постанови про Зведене Виконавче провадження не відповідає вимогам законодавства. 6. Тому, в матеріалах справи відсутні докази наявності у ПВ Артемчук повноважень для звернення з позовною заявою у цій справі в інтересах [PERSON] , що є окремою підставою у відмові у задоволенні позову. 4. Оспорюваний правочин не має ознак фраудаторного. 4.1. ПВ Артемчук обґрунтовує звернення до суду з позовом у цій справі тим, що ним 04.03.2024 були відкриті два ВП, і в подальшому було відкрите ЗВП. 4.2. При цьому, Приватний виконавець оскаржує Оспорюваний правочин, який був вчинений між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 29.07.2022. 4.3. Очевидним є те, що Оспорюваний правочин був вчинений за два роки до відкриття виконавчих проваджень. 4.4. При цьому, основною ознакою фраудаторності, є вчинення правочину після настання обставини, яка вимагає від боржника сплатити борг кредитору. 4.5. Тобто, для ствердження про фраудаторність Оспорюваного правочину, необхідна наявність двох обставин, які виникли у такій послідовності: 1) Спершу повинні були виникнути виконавчі провадження, на які посилається ПВ Артемчук. 2) Після чого Відповідачем-1 повинен був бути вчинений Оспорюваний правочин. 4.6. Але такого, як у наведеній послідовності, не сталося, і все виникло навпаки - спочатку був вчинений Оспорюваний правочин у 2022 році, а потім у 2024 році ПВ Артемчук відкрив виконавчі провадження. Отже, і застосування до Оспорюваного правочину ознак фраудаторності є неможливим. 4.7. Звертає увагу суду, що Постанова ВСУ від 9 серпня 2017 року у справі № 6-2690цс16 містить такі правові висновки: «Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.» 4.8. Як бачимо, для фраудаторності (фіктивності) правочин повинен мати зовсім іншу мету, ніж та, заради якої сторонами від укладений. 4.9. Але ПВ Артемчук не надав суду доказів того, що Оспорюваний правочин є таким, що здійснювався з умислом з боку Відповідача-1 та, або Відповідача-2, або доказів вчинення Оспорюваного правочину для приховання справжньої його мети, або доказів будь-яких інших незаконних дій з боку Відповідача-1 в межах вчинення 4.10. Що є очевидним, так це те, що Оспорюваний правочин відповідає принципам володіння та розпорядження приватною власністю, переходом права власності на нерухомість від однієї особи іншій та реєстрації таких речових прав. 4.11. Також, КГС ВС у Постанові від 06.10.2022 у справі № 904/624/19 звертає увагу на те, що Фраудаторними правочинами називають договори, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору. Цей термін походить від англ. "fraud" - шахрайство, підроблення, афера. 4.12. При цьому, відсутні будь які ознаки того, що Відповідач-1 намагався завдати Позивачу шкоду, адже, вони особисто давно знайомі, мають спільні бізнес інтереси, адже батько Відповідача-1 разом з Позивачем є учасниками ПП «МОТОР ЛЕНД» Код ЄДРПОУ 36582197, з розподілом часток статутного капіталу 50% і 40% відповідно. 4.13. Також, Відповідач-1 і Позивач уклали Угоду про порядок виконання рішення суду, що свідчить про наявність позитивних стосунків між Відповідачем-1 та Позивачем (додається). 4.14. Тому, неможливо стверджувати про те, що Оспорюваний правочин був здійснений Відповідачем-1 з метою завдати шкоди Позивачу. 4.15. Як вбачається із наведеної вище хронології подій, Оспорюваний правочин був вчинений Відповідачем-1 набагато раніше, ніж ПВ відкрив згадані виконавчі провадження, які є підставою для звернення до суду. 4.16. Тому, такий позов є маніпулятивним та передчасним, адже станом на момент звернення до суду, між Відповідачем-1 та Позивачем діяла Угода про порядок виконання рішення суду. 4.17. Приватний виконавець крім іншого посилається у позовній заяві на постанови суду касаційної інстанції. як на джерело права, з метою застосування висновків у таких постановах при вирішенні спору по суті у цій справі, але звертаю увагу суду, що наведені Позивачем судові справи не містять таких правовідносин, які є подібними з правовідносинами, що розглядаються у цій справі. 4.18. Так, щодо визначення подібності правовідносин, ВП ВС сформувала свій висновок у постанові від 12 жовтня 2021 року по справі № 233/2021/19. 4.19. Велика Палата звернула увагу на те, що слово "подібний" в українській мові має такі значення: - такий, який має спільні риси з ким-, чим-небудь, схожий на когось, щось; такий самий; - такий, як той (про якого йде мова). 4.20. Тому термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші (п.24). 4.21. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. 4.22. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 389 (пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України; пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України) та пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України (пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України; пункту 5 частини першої статті 339 КАС України) таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. 4.23. Резюмуючи викладене, вбачається недоведеність Приватного виконавця тих обставин, на які він посилається у позовній заяві, ненадання суду належних та допустимих доказів, а також, незаконність позовних вимог, які ґрунтуються виключно на суб`єктивних припущеннях ПВ Артемчука. 4.24. Як зазначено в ст.1 та ч.1 ст.8 Конституції, Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. 4.25. У рішенні Конституційного Суду від 2.11.2004 №15-рп/2004 дано визначення поняття верховенства права як панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його введення в правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема в закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. У відповіді на відзив від 14.04.2025 на позовну заяву, Приватний виконавець заперечив доводи відповідача-1. Зазначив наступне. Представник відповідача [PERSON] адвокат Гуслякова М.М. вважає, шо позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на таке (цитата): 1) Постанова Приватного виконавця про ЗВП є незаконною, а Виконавчий лист від 10.02.2023 є таким, що не підлягає виконанню згідно ст.432 ЦПК України. 2) Не доведена наявність права у Приватного виконавця Артемчука Тараса Володимировича звертатися із цим позовом в інтересах [PERSON] . Документ сформований в системі «Електронний суд» 14.04.2025 3 3) Оспорюваний правочин не має ознак фраудаторності. Щодо пункту 1. В провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Тараса Володимировича перебуває зведене виконавче провадження № 74341228 від 04.03.2024 про стягнення грошових коштів з [PERSON] , з виконання виконавчих документів: назва документу: виконавчий лист № 755/7216/21 виданий 26.02.2024 документ видав: Дніпровський районний суд міста Києва про: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1109589,04 грн. - відсотків за користування коштами; 81418,71 грн. - 3% річних; 231211,99 грн. - інфляційних втрат та 125000 грн. - моральної шкоди назва документу: виконавчий лист № 755/7216/21 виданий 10.02.2023 документ видав: Дніпровський районний суд міста Києва про: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2 500 000 грн. заборгованості за договором позики 1 000 000 грн. відсотків за користування та 10 000 грн. за спричинення моральної шкоди, а всього стягнути 3 510 000 грн. стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 11350 грн. витрат пов`язаних зі сплатою судового збору 04.03.2024 виконавчі провадження [NUMBER] та [NUMBER] з виконання вищезазначених виконавчих листів об`єднано у зведене виконавче провадження [NUMBER], про що виконавцем на підставі статті 30 Закону України "Про виконавче провадження", пунктів 14, 15 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (зі змінами), винесено відповідну постанову. У встановленому законом порядку вказана постанова боржником (відповідачем 1 у цій справі) не оскаржувалась. Такий процесуальний документ як «постанова Приватного виконавця про ЗВП» приватним виконавцем не виносилась. Щодо наявності підстав для визнання виконавчого листа № 755/7216/21, виданого 10.02.2023 Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в загальному розмірі 3521350,00 грн., таким, що не підлягає виконанню частково, то про це приватним виконавцем зазначалось безпосередньо у позові (пункт 4.1), а також роз`яснювалось сторонам виконавчого провадження [PERSON] та [PERSON] (лист приватного виконавця від 09.05.2024 №2399). Єдиним процесуально можливим способом виправлення недоліку виконавчого листа № 755/7216/21, виданого 10.02.2023 Дніпровським районним судом м. Києва, є звернення до Дніпровського районного суду м.Києва в порядку статті 432 ЦПК України. Як зазначено представником відповідача 1 ним подано заява про визнання Виконавчого листа від 10.02.2023 таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, вказане не спростовує того факту, що на підставі рішення Дніпровського районного суд м. Києва від 01.06.2022 у справі №755/7216/21, постанови Київського апеляційного суду від 28.11.2022 (з урахуванням ухвали від 26.12.2022 про виправлення описки), постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.04.2023, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає до стягнення 4047219,74 грн: борг в розмірі 2 500 000 грн., 1 109 589,04 грн. відсотків за користування коштами, 81 418,71 грн. 3% річних, 231 211,99 грн. інфляційних втрат, 125 000 грн. моральної шкоди. Щодо пункту 2. Представник відповідача 1 стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази наявності у приватного виконавця повноважень для звернення з позовною заявою у цій справі в інтересах [PERSON] , що є підставою у відмові у задоволенні позову. Разом з тим, у позовній заяві (пункт 3) наведено підстави звернення приватного виконавця до суду в інтересах стягувача. Зокрема, було зазначено, що право приватного виконавця як особи, яка здійснює примусове виконання судових рішень, звернутися з позовом в інтересах стягувача у виконавчому провадженні щодо оспорення фраудаторних правочинів, вчинених боржником на шкоду стягувачу узгоджується з положеннями частини 2 статті 4, частини 4 статті 42 ЦПК України та підтримується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду. Жодних розумних заперечень щодо цього відзив не містить. Щодо пункту 3. У позовній заяві (пункт 4.3) наведено загальне розуміння фраудаторних правочинів та застосування конструкції фраудаторності, позовна заява містить посилання на відповідну практику Верховного Суду. Судовою практикою сформовано конструкцію "фраудаторності" при цивільноправовому договорі, яка включає: 1) момент укладення договору (коли боржник усвідомлює, що майно заберуть за Документ сформований в системі «Електронний суд» 14.04.2025 5 борги); 2) контрагента з яким боржник вчиняє договір (наприклад, родич боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); 3) ціну (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника. 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. У позові обгрунтовано, що оспорюваний договір має ознаки фраудаторного, оскільки: 1) його укладено після відкриття Дніпровським районним судом м.Києва провадження у справі № 755/7216/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу (ухвала від 18.06.2021); 2) контрагентом боржника є його близький родич - дружина [PERSON] ; 3) договір є безоплатним, майно передано в дарунок; 4) договором припинено право спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно та виділено його у особисту приватну власність дружини боржника, однак після такого виділу у боржника не залишається будь-якого майна, рівнозначного виділеному, тобто виділ відбувається лише на користь одного з подружжя; 5) після відчуження майна у [PERSON] відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед стягувачем [PERSON] . Представник відповідача 1 вважає, що застосування до Оспорюваного правочину ознак фраудаторності є неможливим, оскільки він вчинений у 2022 році, а виконавчі провадження відкриті у 2024 році, відтак спершу повинні були виникнути виконавчі провадження, після чого Відповідачем-1 повинен був бути вчинений Оспорюваний правочин. Разом з тим, така конструкція подій взагалі є неможливою, оскільки після відкриття виконавчого провадження відомості про боржника включаються до Єдиного реєстру боржників, а державні органи, органи місцевого самоврядування, нотаріуси, інші суб`єкти при здійсненні ними владних управлінських функцій відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, у разі звернення особи за вчиненням певної дії щодо майна, що належить боржнику, який внесений до Єдиного реєстру боржників, зобов`язані не пізніше наступного робочого дня повідомити про це зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про майно, щодо якого звернулася така особа. Жодний нотаріус не посвідчить правочин, за яким особа, відомості про які включено до Єдиного реєстру боржників, має намір відчужити належне йому майно. Договір про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя, посвідчений 29.07.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. за реєстровим №204, укладений [PERSON] та його дружиною [PERSON] , було укладено після відкриття Дніпровським районним судом м.Києва провадження у справі № 755/7216/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу (ухвала від 18.06.2021). Саме такі дії відповідачів призвели до того, що на момент постановлення судового рішення та звернення його до виконання у [PERSON] відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед [PERSON] . З цього приводу також слід вказати, що у позові (пункт 4.2) зазначалось, що в ході встановлення майнового стану боржника [PERSON] приватним виконавцем з`ясовано, що після відкриття Дніпровським районним судом м.Києва провадження у справі №755/7216/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу (ухвала від 18.06.2021) боржником укладено низку цивільно-правових договорів щодо належного йому нерухомого майна: 1) Договір дарування частини квартири, посвідчений 19.01.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. за реєстровим №38, відповідно до якого боржник [PERSON] відчужив (подарував) безоплатно своєму синові [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) 1/4 частину квартири, яка розташована за адресою: , [ADDRESS] , яка складається 3 трьох жилих кімнат, загальною площею 61,41 кв. м, житловою площею 44,10 кв. м. 1) 2) Договір про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя, посвідчений 29.07.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. за реєстровим №434, відповідно до якого боржник [PERSON] та його дружина [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), маючи на меті припинити право спільної сумісної власності подружжя, виділено [PERSON] нерухоме майно: садовий будинок номер [NUMBER] , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який позначений на плані "А", житловою площею - 16,4 кв.м., має також господарські побутові споруди і будівлі: літ. "Б"- літня кухня, "В" - вбиральня, № 1-3 - спорудження, і розташований на земельній ділянці номер 40, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003, загальна площа 0,065 та, цільове призначення для ведення садівництва; земельна ділянка номер [NUMBER] , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003, загальна площа 0,065 та, цільове призначення для ведення садівництва. Відповідно до вказаного договору вказане нерухоме майно (садовий будинок та земельна ділянка) буде особистою приватною власністю [PERSON] . 3) Договір про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя, посвідчений Документ сформований в системі «Електронний суд» 14.04.2025 7 21.10.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. за реєстровим №204, відповідно до якого боржник [PERSON] та його дружина [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), маючи на меті припинити право спільної сумісної власності подружжя, виділено [PERSON] нерухоме майно: квартира номер [ADDRESS] . Відповідно до вказаного договору вказана квартира буде особистою приватною власністю [PERSON] . В подальшому дружина боржника [PERSON] відчужила (подарувала) безоплатно своїй матері [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 84,70 кв. м, житловою площею 52,50 кв. м. (договір дарування квартири, посвідчений 15.06.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. за реєстровим №438). З таких обставин, представником відповідача належним чином не спростовано, що Договір про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя, посвідчений 29.07.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. за реєстровим №204, укладений [PERSON] та його дружиною [PERSON] , не є фраудаторним. Представник відповідача зазначає, що приватний виконавець крім іншого посилається у позовній заяві на постанови суду касаційної інстанції як на джерело права, з метою застосування висновків у таких постановах при вирішенні спору по суті у цій справі, але вважає, що наведені судові справи не містять таких правовідносин, які є подібними з правовідносинами, що розглядаються у цій справі. Разом з тим, ним не зазначається, чому неможливо застосовувати правові висновки, сформульовані Верховним Судом, і на які міститься посилання у позовній заяві. Інші твердження, викладені у відзиві не стосуються предмету розгляду цієї справи. У Запереченнях на Відповідь на відзив на позовну заяву у справі № 753/16642/24, поданих 28.04.2025, представник Відповідача-1 зазначив. Щодо загальних обставин справи. 1.1. У провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебуває на розгляді справа № 753/16642/24 за позовом приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Тараса Володимировича (далі також - ПВ Артемчук) в інтересах [PERSON] (далі також - Позивач, Кредитор) до [PERSON] (далі також - Відповдіач-1), [PERSON] (далі також - Відповдіач-2) про визнання договору про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя недійсним, скасування державної реєстрації права власності та відновлення становища, яке існувало до порушення. 1.2. 09.04.2025 під час судового засідання, суд на місці ухвалив надати відповідачам строк 5 днів з дня отримання відповіді на відзив для надання заперечення на відповідь на відзив. 1.3. Отримавши 21.04.2025 від [PERSON] відповідь на відзив, Відповідач-1 надає суду ці заперечення, відхиляючи пояснення, міркування і аргументи [PERSON] . 1.4. Враховуючи приписи ЦК України, строк для надання заперечень закінчується 28.04.2025. 2. Пояснення, міркування і аргументи [PERSON] щодо змісту відповіді на відзив, яка була надана [PERSON] . 2.1. [PERSON] у відповіді на відзив стверджує, що (1) Зведене виконавче провадження є законним, (2) Виконавчий лист від 10.02.2023 є законним, (3) У ПВ Артемчука було право на звернення до суду з позовом у цій справі. 2.2. Звертаю увагу суду, що такі твердження Позивача не підтверджені (1) нормативно-правовим обґрунтуванням, (2) належними та допустимими доказами. 2.3. Як вказувалося у Відзиві на позовну заяву, зведене виконавче провадження є незаконним, що підтверджується відсутністю у матеріалах справи доказів протилежного. 2.4. У Відзиві на позовну заяву також вказувалося і те, що виконавчий лист від 10.02.2023 є незаконним, докази чого надавалися суду. 2.5. Крім того, цей виконавчий лист від 10.02.2023 станом на зараз оскаржується у Дніпровському суді міста Києва, як такий, що не підлягає виконанню. 2.6. Так, в межах справи № 755/7216/21 до Дніпровського районного суду міста Києва була подана заява про визнання Виконавчого листа від 10.02.2023 таким, що не підлягає виконанню на підставі статті 432 ЦПК України. 2.7. При цьому, у судовому засіданні 09.04.2025 у цій справі ПВ Артемчук заявив суду, що він повідомляв [PERSON] про невідповідність цього виконавчого листа вимогам чинного законодавства України. Також, сам ПВ Артемчук у судовому засіданні 09.04.2025 дійшов до висновку, що дійсно цей виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню, адже він не відповідає змісту Постанови Верховного суду за результатами розгляду касаційної скарги у цій справі. 2.8. Тому, така позиція [PERSON] є вкрай незаконною, та суперечливою по відношенню до позиції ПВ Артемчука. 2.9. Крім цього, виконавчий лист від 24.02.2024 теж є таким, що не підлягає виконанню, адже він не відповідає вимогам закону. 2.10. Наведені вище аргументи були вказані у відзиві на позовну заяву, але вони не спростовані Позивачем. Тому, така процесуальна поведінка Позивача може свідчити про те, що його позовні вимоги не можуть відповідати вимогам закону. 2.11. З наведеного слідує, що повноважень у ПВ Артемчука для подання позовної заяви у цій справі немає. 2.12. Пояснення Позивача з приводу наявності ознак фраудаторності у правочині Відповідача-1 та Відповідача-2 є також такими, що не спростовують аргументів Відповідача-1 у Відзиві на позовну заяву. 2.13. Позивач вказує лише на те, що правочин між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 наніс Позивачу збитки, а тому він є фраудаторним. 2.14. При цьому, відповідно до усталеної судової практики Верховного суду вбачається, що для визначення правочину «фраудаторним», необхідна наявність декількох одночасно діючих обставин: (1) здійснення правочину після виникнення обов?язку за рішенням суду сплатити борг, (2) вчинення правочину з прихованою метою, (3) сторони правочину фактично не виконали зобовязання за правочином, що виникнули. 2.15. Сукупно ці всі обставини відсутні випадку, що розглядається у цій справі. І відповідач не навів належних та допустимих доказів того, що вони дійсно наявні. Встановлені судом фактичні обставини. Застосовані норми права та враховані висновки Верховного суду про застосування норм права. Мотиви, з яких виходив суд. 1. Щодо права Приватного виконавця звертатися до суду з позовом в інтересах стягувача у виконавчому провадженні про оспорення фраудаторного правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору. Суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 8 червня 2022 року у справі № 2-591/11, і вважає, що у цій справі наявні підстави для звернення Приватного виконавця до суду з позовом в інтересах стягувача у виконавчому провадженні щодо оспорення фраудаторного правочину, вчиненого боржником на його шкоду. Так, розглядаючи справу за поданням Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, заінтересовані особи: [PERSON] (боржник), [PERSON] (стягувач), [PERSON], про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, Велика Палата Верховного Суду прийшла до наступних висновків (Постанова ВП ВС від 8 червня 2022 року у справі № 2-591/11: https://reyestr.court.gov.ua/Review/105110382). Відсутність у виконавця окремо визначеного повноваження звертатися до суду із позовною заявою про оспорювання фраудаторного правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору, не повинна перешкоджати реалізації права цього кредитора на виконання судового рішення. Покладення тягаря щодо повернення майна боржника (спонукання до оспорення фраудаторного правочину, тобто ініціювання наступних судових процесів) на кредитора, який уже виграв попередній судовий процес щодо стягнення суми боргу і правомірно очікує від держави вчинення всіх можливих дій на забезпечення виконання судового рішення компетентними органами, нівелює сутність конституційного права кредитора на судовий захист та суперечить положенням статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України. Повноваження виконавця на звернення з позовною заявою про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в порядку позовного провадження є повноваженням звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 4, частина четверта статті 42 ЦПК України), в тому числі за позовом про визнання недійсним правочину щодо майна боржника, який призвів до неможливості задовольнити вимоги стягувача за рахунок такого майна (оспорення фраудаторного правочину). За таких обставин право приватного виконавця як особи, яка здійснює примусове виконання судових рішень, звернутися з позовом в інтересах стягувача у виконавчому провадженні щодо оспорення фраудаторних правочинів, вчинених боржником на шкоду стягувачу узгоджується з положеннями частини 2 статті 4, частини 4 статті 42 ЦПК України та відповідає застосуванню норм права, згідно зазначеного вище висновку Великої Палати Верховного Суду. Рішенням Дніпровського районного суд м. Києва від 01.06.2022 у справі № 755/7216/21, яке набрало законної сили 29.07.2022, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено частково, вирішено: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2 500 000,00 грн заборгованості за договором позики 1 000 000,00 грн відсотків за користування та 10 000,00 грн за спричинення моральної шкоди, а всього стягнути 3 510 000,00 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 11 350,00 грн витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору; в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики - відмовити. Постановою Київського апеляційного суду від 28.11.2022, з урахуванням ухвали від 26.12.2022 про виправлення описки, рішення Дніпровського районного суд м. Києва від 01.06.2022 в частині часткового задоволення позовних вимог щодо відсотків за користування коштами, 3 % річних, інфляційних втрат та моральної шкоди [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики скасовано та ухвалено в цій частині нове, яким позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 250 9876, 49 грн. - відсотків за користування коштами; 81 418,71 грн. - 3% річних; 231 211, 99 грн. - інфляційних втрат та 125 000 грн. - моральної шкоди; в частині стягнення боргу в розмірі 2 500 000 грн. та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 травня 2022 року - залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.04.2023 касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, вирішено: постанову Київського апеляційного суду від 28.11.2022 змінити в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] процентів за користування коштами, зменшивши їх суму з 2 509 876 (два мільйони п`ятсот дев`ять тисяч вісімсот сімдесят шість) грн 49 коп. до 1 109 589 (один мільйон сто дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн 04 коп.; в іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2022, у нескасованій після апеляційного перегляду частині, та постанову Київського апеляційного суду від 28.11.2022 залишити без змін (том 1 а.с. 29-30). На виконання остаточного судового рішення у цій справі Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчі листи від 10.02.2023 та від 26.02.2024, які стягувачем [PERSON] пред`явлено для примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Артемчуку Тарасу Володимировичу(том 1 а.с. 29-30). 04.03.2024 приватним виконавцем Артемчуком Т.В. було відкрито два виконавчі провадження, які надалі були об`єднані у Зведене ВП за АСВП № 74341228 від 04.03.2024, а саме: 1) Номер за АСВП [NUMBER], відкрите на підставі Виконавчого листа № 755/7216/21 від 10.02.2023 (далі також - ВЛ 10.02.23) у справі № 755/7216/21 - на загальну суму 3 521 350, 00 грн 2) Номер за АСВП [NUMBER], відкрите на підставі Виконавчого листа № № 755/7216/21 від 26.02.2024 (далі також - ВЛ 26.02.24) у справі № 755/7216/21 - на загальну суму 1 547 219, 74 грн. Боржником у виконавчому провадженні № 74341228 від 04.03.2024 є [PERSON] . Надалі, згідно з ухвалою Дніпровського районного суду від 20.08.2025 у справі № 755/7216/21 (набрала законної сили 06.10.2025), задоволено заяву [PERSON] про виправлення описки у виконавчому листі від 26.02.2024 у справі № 755/7216/21. У тексті виконавчого листа № 755/7216/21, виданого Дніпровським районним судом від 16.02.2023, резолютивну частину викладено в наступній редакції: «Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2 500 000 грн - заборгованості за договором позики, 1 109 589,04 грн - відсотки за користування коштами, 81 418,71 грн - 3 % річних, 231 211,99 грн - інфляційних втрат, та 125 000,00 грн - моральної шкоди.» (том 2 а.с. 61-62). Згідно з копією постанови приватного виконавця Артемчука Т.В. від 07.08.2025 виконавче провадження № [NUMBER] від 04.03.2024 виведено із зведеного виконавчого провадження № 74341228 від 04.03.2024. Згідно з копією постанови приватного виконавця Артемчука Т.В. від 07.08.2025 закінчено виконавче провадження № [NUMBER] від 04.03.2024 з виконання Виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом від 16.02.2023 у справі № 755/7216/21, - у зв`язку з визнанням його таким, що не підлягає виконанню. 1. Отже, суд установив, що як станом на дату подання позову, так і станом на час ухвалення рішення у справі № 753/16642/24, у провадженні Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Тараса Володимировича перебуває зведене виконавче провадження № 74341228 від 04.03.2024 про стягнення грошових коштів з [PERSON] , у межах якого здійснюється примусове виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01.06.2022 у справі № 755/7216/21, яке набрало законної сили. Рішення суду не виконане. Тому доводи Відповідача-1 щодо відсутності у Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Тараса Володимировича права звертатися до суду з позовом в інтересах Стягувача [PERSON] у цьому виконавчому провадженні є необґрунтованими. 2. Також необґрунтованими є доводи Відповідача-1 щодо відсутності у Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Тараса Володимировича права звертатися до суду з позовом в інтересах Стягувача [PERSON] , через те, що Оспорюваний правочин був вчинений за два роки до відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання судового рішення у справі № 755/7216/21 з наведених нижче мотивів. Суд погоджується з твердженням Представника Відповідача-1, що основною ознакою фраудаторності, є вчинення правочину після настання обставини, яка вимагає від боржника сплатити борг кредитору. Водночас, Суд зауважує Представнику Відповідача-1, що обставиною, яка вимагає від боржника сплатити борг кредитору, є відкриття судом провадження у справі за позовом кредитора, який вимагає від боржника сплатити борг. Оспорюваний правочин Відповідачами вчинено 29.07.2022, тобто після відкриття провадження у судовій справі № 755/7216/21 (а.с. 90-91 том 1). Оскільки для доведення факту, що Оспорюваний правочин є фраудаторним, тобто таким, що вчинений на шкоду кредитору у зобов`язанні - [PERSON] , значення має саме час відкриття провадження у судовій справі № 755/7216/21(ухвала від 18.06.2021) (а.с. 90-91 том 1), у якій кредитором [PERSON] було заявлено вимогу до боржника [PERSON] сплатити борг, а не час відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення у справі № 755/7216/21, - Суд з відхиляє доводи Представника відповідача-1, що для ствердження про фраудаторність Оспорюваного правочину, необхідна наявність двох обставин, які виникли у такій послідовності: 1) Спершу повинні були виникнути виконавчі провадження, на які посилається ПВ Артемчук. 2) Після чого Відповідачем-1 повинен був бути вчинений Оспорюваний правочин. 3. У справі міститься копія Угоди від 12.08.2024 про порядок виконання рішення суду та Додаткової угоди до неї від 28.11.2024, згідно з якими (а.с. 156-158 том 1): [PERSON] і [PERSON] з метою врегулювання порядку виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01.06.2022 у справі № 755/7216/21, 12.08.2024 уклали Угоду про порядок виконання рішення суду. Згідно з п. 1 цієї Угоди Сторони домовилися, що сума боргу, що підлягає сплаті за судовими рішеннями у справі № 755/7216/21, станом на день підписання угоди, становить 62 000,00 доларів США. Згідно з п. 3 цієї Угоди строк сплати заборгованості - до 01.12.2024, але не пізніше трьох робочих днів з дня продажу квартири [ADDRESS] . Згідно з п. 3 Додаткової угоди від 28.11.2024 до цієї Угоди, продовжено строк сплати заборгованості - до 01.03.2025, але не пізніше трьох робочих днів з дня продажу квартири [ADDRESS] . Твердження Відповідача-1 про те, що у задоволені позову необхідно відмовити через його передчасність, оскільки Відповідач-1 і Позивач 12.08.2024 уклали Угоду про порядок виконання рішення суду, що свідчить про наявність позитивних стосунків між Відповідачем-1 та Позивачем, - є необґрунтованим, оскільки: 1) строк цієї угоди сплинув 01.03.2025, 2) вона не виконана у зазначений у ній строк, обумовлена у ній сума заборгованості не сплачена кредитору, тобто кінцеве судове рішення у справі залишається невиконаним № 755/7216/21. У цій справі суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у подібних правовідносинах у наступних постановах Верховного Суду: Fraus creditorum (з латинської - на шкоду кредиторам) - це вчинення боржником правочинів, спрямованих на зменшення його майна з метою приховати його від кредиторів. 24 березня 2020 року Верховний Суд у справі № 704/1410/18 вказав, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов?язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитись під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (постанова КЦС Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17). Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України (Постанова ВП ВС від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19). 12 жовтня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 521/8260/17, досліджував питання, щодо правочину вчиненого боржником на шкоду кредиторам з метою уникнення сплати боргу. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критерієм відповідати не може». Аналогічні за змістом висновки стосовно фраудаторних правочинів висловлено Верховним Судом у постановах від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК), дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою-п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (стаття 13 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 (провадження № 61/2761св19) зроблено висновки про те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. У постанові Верховний Суд від 19 травня 2021 року у справі № 693/624/19 (провадження № 61-6420св21) вказано, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 зроблено висновок про те, що вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. У разі оспорення правочину заінтересованою особою потрібним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав. Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, направленим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора. Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам) (постанова Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18). 2. У справі, що розглядається, Суд установив такі факти: 1. У боржника [PERSON] наявна непогашена заборгованість перед стягувачем [PERSON] , яка виникла на підставі судового рішення у справі № 755/7216/21. 2. Провадження у справі № 755/7216/21 було відкрито судом 18.06.2021. 3. Оспорюваний правочин Відповідачами вчинено 29.07.2022, тобто після відкриття провадження у судовій справі № 755/7216/21. 4. З наданих позивачем письмових доказів (а.с. 19-105 том 1) встановлено, що після відкриття Дніпровським районним судом м. Києва провадження у справі № 755/7216/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу (ухвала від 18.06.2021) боржником відчужено належні йому п`ять транспортних засобів: транспортний засіб марки «BMW R1200GS», 2008 року випуску; транспортний засіб марки «BMW R1200GS», 2008 року випуску; транспортний засіб марки «BMW 530I», 1990 року випуску; транспортний засіб марки «HONDA ST», 1997 року випуску; транспортний засіб марки «ГАЗ 2752», 2002 року випуску. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржник нерухомим майном не володіє. Боржнику [PERSON] направлено виклики від 20.03.2024 №1613, №1614 з вимогою з`явитись до приватного виконавця 02.04.2024 та надати пояснення та відомості щодо його майнового стану. За викликами боржник не з`явився. [PERSON] з`явився до офісу приватного виконавця 05.04.2024, однак декларацію про доходи та майно боржника не подав, пояснення та відомості щодо майнового стану не надав. 05.04.2024 [PERSON] під підпис вручено вимогу від 05.04.2024 №1943, якою його зобов`язано у строк до 10.04.2024 письмово надати: декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи пояснення за фактом невиконання вимог виконавчих документів, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання; достовірні відомості про доходи та місце роботи, на підтвердження чого надати довідку з місця роботи; достовірні відомості про кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності (дорогоцінні метали, ювелірні вироби тощо), у тому числі про кошти на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах, про рахунки в цінних паперах у депозитарних установах, що знаходяться на території України та за її межами, з зазначенням назви відповідної установи та її адреси, на підтвердження чого надати копії відповідних договорів або інших документів; достовірні відомості про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності (місцезнаходження, технічна характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих документів про відповідне право; достовірні відомості про майно, що перебуває в заставі/іпотеці або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні від інших осіб (місцезнаходження майна, його характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих договорів та додатків до них; достовірні відомості про майнові права, на які може бути звернено стягнення, зокрема частки у статутному капіталі юридичних осіб, в тому числі майнові права, що є предметом застави/іпотеки, з наданням копій підтверджуючих документів; копії паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон; пояснення щодо відчуження транспортних засобів після відкриття Дніпровським районним судом м. Києва провадження у справі № 755/7216/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, з наданням копій відповідних договорів, повідомивши зокрема суму отриманих грошових коштів та видатки, на які ці кошти було витрачено (з наданням документального підтвердження); письмово повідомити про точну дату та час, в які можливо провести перевірку майнового стану за адресою: [ADDRESS] . Зазначена вимога у встановлений виконавцем строк боржником не виконана. Вимогою виконавця від 29.04.2024 № 2268 зобов`язано боржника у строк до 08.05.2024 письмово надати: декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи пояснення за фактом невиконання вимог виконавчих документів, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання; достовірні відомості про доходи та місце роботи, на підтвердження чого надати довідку з місця роботи; достовірні відомості про кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності (дорогоцінні метали, ювелірні вироби тощо), у тому числі про кошти на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах, про рахунки в цінних паперах у депозитарних установах, що знаходяться на території України та за її межами, з зазначенням назви відповідної установи та її адреси, на підтвердження чого надати копії відповідних договорів або інших документів; достовірні відомості про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності (місцезнаходження, технічна характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих документів про відповідне право; достовірні відомості про майно, що перебуває в заставі/іпотеці або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні від інших осіб (місцезнаходження майна, його характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих договорів та додатків до них; достовірні відомості про майнові права, на які може бути звернено стягнення, зокрема частки у статутному капіталі юридичних осіб, в тому числі майнові права, що є предметом застави/іпотеки , з наданням копій підтверджуючих документів; копії паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон; пояснення щодо відчуження транспортних засобів після відкриття Дніпровським районним судом м. Києва провадження у справі № 755/7216/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, з наданням копій відповідних договорів, повідомивши зокрема суму отриманих грошових коштів та видатки, на які ці кошти було витрачено (з наданням документального підтвердження); письмово повідомити про точну дату та час, в які можливо провести перевірку майнового стану за адресою: [ADDRESS] . Зазначена вимога направлена рекомендованим листом № 0407410696013 та отримана [PERSON] 02.05.2024, однак боржником не виконана. 03.05.2024 боржником подано приватному виконавцю заяву, в якій [PERSON] просить провести необхідні дії для того, щоб загальна суму боргу [PERSON] перед [PERSON] відповідала винесеним рішенням судів у справі №755/7216/21. Приватним виконавцем повідомлено, що аналіз рішень судів у справі № 755/7216/21 та виданих судом виконавчих листів свідчить, що дійсно у виконавчому листі від 10.02.2023 помилково зазначено про стягнення 1 000 000 грн відсотків за користування та 10 000 грн за спричинення моральної шкоди, оскільки згідно постанови Київського апеляційного суду від 28.11.2022 присуджено до стягнення 125 000 грн моральної шкоди (стягується згідно виконавчого листа від 26.02.2024), а розмір відсотків, присуджених до стягнення з урахуванням їх зменшення постановою Верховного Суду від 19.04.2023, становить 1 109 589,04 грн (стягується згідно виконавчого листа від 26.02.2024). Приватним виконавцем рекомендовано [PERSON] звернутися до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про виправлення помилки або визнання виконавчого листа № 755/7216/21, виданого 10.02.2023 Дніпровським районним судом м. Києва, таким, що не підлягає виконанню частково, а саме в частині стягнення 1 000 000 грн відсотків за користування та 10 000 грн за спричинення моральної шкоди, в порядку статті 432 ЦПК України. Приватний виконавець в межах справи, що розглядається, довів суду, що в ході встановлення майнового стану боржника виконавцем з`ясовано, що після відкриття Дніпровським районним судом м. Києва провадження у справі № 755/7216/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу (ухвала від 18.06.2021) боржником укладено низку цивільно-правових договорів щодо належного йому нерухомого майна: 1) Договір дарування частини квартири, посвідчений 19.01.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. за реєстровим № 38, відповідно до якого боржник [PERSON] відчужив (подарував) безоплатно своєму синові [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) 1/4 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка складається 3 трьох жилих кімнат, загальною площею 61,41 кв. м, житловою площею 44,10 кв. м. 2) Договір про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя, посвідчений 29.07.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. за реєстровим № 434, відповідно до якого боржник [PERSON] та його дружина [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), маючи на меті припинити право спільної сумісної власності подружжя, виділили зазначене у Договорі нерухоме майно у особисту приватну власність [PERSON] . 3. Висновки Суду щодо суті спору. Оцінивши докази, Суд дій висновку про повне задоволення позовних вимог, з наступних мотивів. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 14.09.2022 у справі №766/19902/18. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК), дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою-п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (стаття 13 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 зроблено висновки про те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. У постанові від 19 травня 2021 року у справі № 693/624/19 Верховний Суд вказав, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Розглядаючи цю справу, Суд враховує висновки про застосування норм права, викладені у наступних постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах: Велика Палата Верховного Суду зауважила, що приватноправовий інструментарій (як в договірних, так і в позадоговірних відносинах) має використовуватись особами добросовісно, не зловживаючи правом. Зокрема, такий інструментарій не може використовуватись особою на шкоду іншим учасникам правовідносин. Правочин не має вчинятись з метою заподіяти зло (тобто здійснити зловживання правом) і втілювати цей намір. Інакше такий правочин має кваліфікуватись судами як фраудаторний та, за наявності відповідної позовної вимоги, має бути визнаний недійсним. Однак у силу гнучкості та різноманіття цивільних правовідносин вичерпний та закритий перелік обставин, за яких той чи інший правочин слід вважати фраудаторним, відсутній. Натомість Верховний Суд напрацював перелік обставин, які окремо або в сукупності можуть враховуватися при оцінці правочину як фраудаторного. Остаточну кваліфікацію певного правочину як фраудаторного повинен здійснювати суд в кожній конкретній справі виходячи із встановлених обставин (пункти 108, 115, 116 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі № 916/379/23; від 24.03.2020 у справі № 704/1410/18, у якій Верховний Суд вказав, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов?язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитись під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину; від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17, про те, що «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)»; висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, згідно зяким: «Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.»; від 12.10.2020 у справі № 521/8260/17, що «Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критерієм відповідати не може», а також аналогічні за змістом висновки стосовно фраудаторних правочинів, які викладено Верховним Судом у постановах від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 зроблено висновок про те, що вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. У разі оспорення правочину заінтересованою особою потрібним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав. Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, направленим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора. Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам) (постанова Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18). Суд застосовує норми ст. 234 ЦК України, згідно з якими: Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Договір про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя, посвідчений 29.07.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. за реєстровим № 434, відповідно до якого [PERSON] [PERSON] , виділили зазначене у Договорі нерухоме майно у особисту приватну власність [PERSON] , суд вважає фіктивним, Вчиненим без реального наміру переходу права власності іншому з подружжя з метою лише врегулювати майнові інтереси між подружжям, - таким, що має всі ознаки фраудаторного правочину, оскільки він вчинений на шкоду інтересам кредитора [PERSON] , з наступних мотивів. 1. Оспорюваний Договір про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя вчинено боржником як стороною Договору після відкриття провадження у судовій справі № 755/7216/21, у якій ухвалено судове рішення про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] . 2. Сторонами Договору є Відповідач-1 і Відповідач-2 у цій справі, які є подружжям, тому кожен з них має матеріальний інтерес уникнути стягнення заборгованості з Відповідача-1. 3. Повне відчуження права власності нерухомого майна, яке перебувало у спільній сумісній власності Відповідача-1 і Відповідача-2 у цій справі здійснено Відповідачем-1 на користь його дружини - Відповідача-2. Отже, Сторони Договору мали на меті припинити право спільної сумісної власності подружжя, виділивши зазначене у Договорі нерухоме майно у особисту приватну власність Відповідача-2 [PERSON] . Дії Відповідачів з укладення Оспорюваного договору спрямовані на уникнення звернення стягнення на належні Відповідачу-1 частки земельної ділянки та садового будинка. Будь-яке інше майно у Відповідача-1 відсутнє. Укладенням Оспорюваного Договору Відповідач-1 намагався ухилитись від виконання судового рішення, зловживав своїм правом на розпорядження часткою, належною йому у спільному майні подружжя. Оспорюваний Договір порушує права кредитора [PERSON] як стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання остаточного рішення у справі № 755/7216/21, яке перебуває на виконанні у Приватного виконавця Артемчука Т.В., унеможливлює реалізацію належних Відповідачу-1 як одному з подружжя частки земельної ділянки та садового будинка на торгах з метою погашення боргу. У зв`язку з чим Суд вважає, що Позивач довів, що Оспорюваний Договір є недійсним, як такий, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), і норм статті 234 ЦК України. Договір є фраудаторним, таким, що вчинений на шкоду інтересам кредитора [PERSON] , з метою уникнення примусового стягнення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] , яка виникла на підставі судового рішення у справі № 755/7216/21. 4. Суд вважає вимоги про скасування державної реєстрації, заявлені в цьому позові, ефективним способом захисту інтересів Стягувача [PERSON] , з таких мотивів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною "права на суд", а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі "Горнсбі проти Греції"). Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі "Іммобільяре Саффі проти Італії"). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) зазначено, що: «очевидно, що учасники цивільних відносин (сторони договору купівлі-продажу від 26 червня 2018 року частки у праві спільної часткової власності на квартиру) «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (договір купівлі-продажу від 26 червня 2018 року) використовувався учасниками для унеможливлення звернення стягнення на частку [PERSON] і зумовив для неї настання таких негативних наслідків. Обраний [PERSON] спосіб захисту (відновлення становища яке існувало до порушення, шляхом повернення частки в праві спільної часткової власності [PERSON]) передбачений пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України та є ефективним для захисту її порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах». Згідно ст. 3 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі - Закон), в редакції станом на 02.11.2016, загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Згідно ч. 5 ст. 12 Закону відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. У справі № 753/16642/24 спір стосується двох об`єктів нерухомого майна, правовий режим власності щодо яких змінено з спільної сумісної власності подружжя на особисту приватну власність одного з подружжя, а саме на: - садовий будинок номер [ADDRESS] , який позначений на плані "А", житловою площею - 16,4 кв.м., має також господарські побутові споруди і будівлі: літ. "Б"- літня кухня, "В" - вбиральня, № 1-3 - спорудження, і розташований на земельній ділянці номер 40, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003, загальна площа 0,065 та, цільове призначення для ведення садівництва; - земельну ділянку номер 40, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003, загальна площа 0,065 га, цільове призначення для ведення садівництва. Це нерухоме майно (садовий будинок та земельна ділянка) згідно з п. 3, 4, 5, 6 Договору про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя, посвідченим 29.07.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. за реєстровим № 434 (а.с. 41-42 том 1), буде особистою приватною власністю [PERSON] . Згідно з п. 7 цього Договору, після укладення та підписання сторонами цей Договір є правовстановлюючим документом щодо всіх об`єктів нерухомого майна, які є предметом цього Договору. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (станом на 19.06.2024), приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. 29.07.2022 до Реєстру внесено відомості щодо реєстрації переходу прав власності, а саме (а.с.39-40 том 1): за [PERSON] 29.07.2022 зареєстроване право власності (розмір частки 1) на такий об`єкт: тип об`єкта: земельна ділянка кадастровий номер: 8000000000:90:591:0003 Опис об`єкта: площа (га) 0,065, Дата державної реєстрації земельної ділянки: 28.07.2006, орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА), Реєстрацінй ноиери обєктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці: 6481280000. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (станом на 19.06.2024), приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. 29.07.2022 до Реєстру внесено відомості щодо реєстрації переходу прав власності - повне відчуження, а саме (а.с. 37-38 том 1): за [PERSON] 29.07.2022 зареєстроване право власності (розмір частки 1) на такий об`єкт: тип об`єкта: садовий будинок Опис об`єкта: садовий будинок під літерою "А", житловою площею - 16,40 кв.м., має також господарські побутові споруди і будівлі: літ. "Б"- літня кухня, "В" - вбиральня, № 1-3 - спорудження, і розташований на земельній ділянці номер 40, які розташовані на земельній ділянці площею 0,065 га Адреса: [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно до державної реєстрації права власності на ці об`єкти, яку було проведено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. 29.07.2022 (до Реєстру внесено відомості щодо реєстрації переходу прав власності - повне відчуження), право власності на об`єкти нерухомості: - садовий будинок під літерою "А", житловою площею - 16,40 кв.м., має також господарські побутові споруди і будівлі: літ. "Б"- літня кухня, "В" - вбиральня, № 1-3 - спорудження, і розташований на земельній ділянці номер 40, які розташовані на земельній ділянці площею 0,065 га, адреса: [ADDRESS] , діл. 40 - земельну ділянку номер 40, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003, загальна площа 0,065 га, цільове призначення для ведення садівництва було зареєстроване за [PERSON] (розмір частки - 0), тобто без визначення часток) (том 1 а.с. 37, зворот, а.с. 41, зворот). Після скасування Судом державної реєстрації права власності на ці об`єкти, яку було проведено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. 29.07.2022 (до Реєстру внесено відомості щодо реєстрації переходу прав власності - повне відчуження), буде відновлене становище, яке існувало внесення нотаріусом до Реєстру прав власності цих відомостей, а саме - на спірну земельну ділянку та садовий будинок знову поширюватиметься режим спільної сумісної власності подружжя (без визначення часток у праві власності), тому задоволення вимог про скасування державної реєстрації за Відповідачкою-2 призведе до поновлення становища, яке існувало до порушення прав Стягувача, на захист прав якого заявлено позов. Натомість вимоги про витребування майна у цій справі не буде ефективним способом захисту прав Стягувача. На думку Суду, Позивач обрав ефективний спосіб захисту свого порушеного цивільного права, заявивши, зокрема, вимогу про відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). Обраний Позивачем спосіб захисту (відновлення становища яке існувало до порушення, шляхом повернення частки в праві спільної часткової власності Відповідача-1 передбачений пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України та є ефективним для захисту порушеного права/інтересу Стягувача [PERSON] у спірних правовідносинах». Отже, підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування Судом державної реєстрації права власності, яку було проведено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. 29.07.2022 на такі об`єкти: - садовий будинок під літерою "А", житловою площею - 16,40 кв.м., має також господарські побутові споруди і будівлі: літ. "Б"- літня кухня, "В" - вбиральня, № 1-3 - спорудження, і розташований на земельній ділянці номер 40, які розташовані на земельній ділянці площею 0,065 га, адреса: [ADDRESS] , діл. 40 - земельну ділянку номер [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003, загальна площа 0,065 га, цільове призначення для ведення садівництва. 5. Щодо заходів забезпечення позову. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.08.2024 у справі № 755/10646/24 (провадження № 2-з/753/169/24) заяву Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Тараса Володимировича про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено частково, постановлено: - накласти арешт на садовий будинок [ADDRESS] , який позначений на плані «А», житловою площею - 16,4 кв.м., має також господарські побутові споруди і будівлі: літ. «Б» - літня кухня, «В» - вбиральня, №1-3 - спорудження (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 6481280000) і розташований на земельній ділянці [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003, загальна площа 0,065 га, цільове призначення -для ведення садівництва, що належить [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; - накласти арешт на земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер - 8000000000:90:591:0003 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 49675280000), що належить [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Вказана ухвала надійшла приватному виконавцю на електронну пошту 19.08.2024. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України - у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев?яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. 6. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, суд стягує з кожного з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі по 1 211,20 грн на відшкодування судового збору, сплаченого нм за подання позову та заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved