Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" і [PERSON] укладено договір № 8412699 про надання споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію". Відповідно до умов договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 21000 гривень. Кредит надається загальним строком 360 днів за умови виконання позичальником графіку платежів, з 23 жовтня 2024 року (дата надання кредиту). Остаточний термін (дата повернення кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом за умови дотримання графіку платежів) 21 січня 2025 року (дата остаточного погашення заборгованості). 29 жовтня 2024 року між товариством та [PERSON] , шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписана додаткова угода до договору кредиту, відповідно до якої сторони погодили збільшити суму кредиту, отриманого споживачем на 7000 грн та викласти п. 1.3 договору в новій редакції, відповідно до якої сума кредиту (загальний розмір) складає 28000 гривень. Відповідно до умов додаткової угоди, сторонами було змінено строк повернення кредиту. Відповідно до п. 1.2 договору кредиту, кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.4 договору, надати позичальнику грошові кошти в сумі, визначеній у п. 1.3 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені договором. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти. На виконання умов договору позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 28000 грн, шляхом перерахування на платіжну картку, номер якої надано позичальником та міститься в реквізитах договору кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 61600 грн, з яких 28000 грн заборгованість за кредитом, 33600 грн заборгованість по відсотках. Тому, оскільки відповідачка ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, просив стягнути з неї заборгованість за кредитним договором у розмірі 61600 грн та відшкодувати понесені судові витрати. 15 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. 15 жовтня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка зазначила, що визнає позов лише в частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 28000 грн, саме ту суму, яку вона фактично отримала, бо вважає, що оскільки Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, то відповідно до Закону № 2120 під час дії воєнного стану та упродовж 30 днів після його скасування позичальники не несуть відповідальності за прострочення кредитних зобов`язань і таке прострочення не впливатиме на кредитну історію позичальника. Відповідно до ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Листом № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України на підставі ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 12 грудня 1997 року № 671/97-ВР, Статуту Торгово-промислової палати України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію рф проти України, що стало підставою для введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Отже Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору, окремим податковим чи іншим зобов`язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Тому, з урахуванням викладеного, просила задовольнити позов в частині стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту у розмірі 28000 гривень, в решті позовних вимог просила відмовити. 10 грудня 2025 року до суду надійшли пояснення від представника позивача [PERSON] , де вона зазначила, що доводи відповідачки, що нараховані проценти не є співмірними та економічно обґрунтованими, є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм законодавства та положень кредитного договору, оскільки нарахування процентів здійснене в межах встановленого строку кредитування. На момент укладення кредитного договору та часткового повернення кредитних коштів позичальник не заявляла про незгоду з процентною ставкою, або будь-якими іншими умовами кредитування. Законом України "Про захист прав споживачів" передбачено право споживача відмовитися в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту укладення договору. Вказана норма прописана в п. 4.3 договору, проте вказаним правом відповідачка не скористалась та продовжувала користуватись кредитом на погоджених умовах. Листом НБУ "Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування" надано роз`яснення щодо застосування Закону № 3498-ІХ, а також п. 17 Розділу ІV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", відповідно до яких тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто до 20 серпня 2024 року включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2.5% (до 22 квітня 2024 року включно); протягом наступних 120 днів 1.5% (з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року включно). На підставі ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом №3498-ІХ, тобто з 21 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 Закону, не може перевищувати 1%. Реальна річна процентна ставка є наслідком щоденного нарахування та короткострокового характеру кредиту. Такі ставки не порушують принципи добросовісності та розумності, оскільки договір укладено на добровільних засадах, без примусу, а умови були повністю розкриті відповідачці. Отже позивач дотримується законодавчих актів та вимог НБУ, яке здійснює державне регулювання та нагляд у сфері споживчого кредитування з метою недопущення порушення прав споживачів, а тому твердження відповідачки про несправедливість (недійсність) умов договору необґрунтовані, безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню. Закон № 2120-ІХ забороняє нарахування штрафів, пені та підвищених процентів за прострочення платежів на період воєнного стану, але не скасовує нарахування звичайних (договірних) процентів за користування кредитом. До того ж позивач не заявляє вимог про стягнення штрафу та пені, отже діє добросовісно та не зловживає своїм право на стягнення санкцій, а свої вимоги обґрунтовує виключно сумою фактичної заборгованості за тілом кредиту та процентами, нарахованими відповідно до договору та вимог Закону України "Про споживче кредитування". Тому просила позов задовольнити у повному обсязі. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 23 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" і [PERSON] укладений договір № 8412699 про надання споживчого кредиту, за умовами якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 21000 гривень, строк кредитування 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до таких умов: стандартна процентна ставка становить 1.00% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору. Знижена процентна ставка 0.90% в день та застосовується якщо споживач до 22 листопада 2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Споживач, як учасник програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання ним права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. Денна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1.00% в день; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 0.99% в день. Загальні витрати на дату укладення договору складають: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 75600 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 74970 гривень (а.с. 17-31). 29 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю і [PERSON] укладена додаткова угода до договору № 8412699 про надання споживчого кредиту від 23 жовтня 2024 року, за умовами якої сторони домовились збільшити суму кредиту на 7000 грн та погодили внести зміни до договору: викласти п. 1.3 договору в новій редакції: сума кредиту (загальний розмір) складає 28000 гривень. Враховуючи збільшення загальної суми кредиту, сторони також визначають, що на момент укладення цієї додаткової угоди денна процентна ставка складе: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1.00% в день; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 0.99% в день. Загальні витрати, зазначені в договорі на дату його укладання, збільшаться та складуть: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 100380 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 99582 гривні (а.с. 32-37). Внаслідок неналежного виконання умов договору заборгованість відповідачки станом на 13 травня 2025 року, згідно з розрахунком позивача, за період з 23 жовтня 2024 року по 21 квітня 2024 року становить 61600 грн, з яких 28000 грн основний борг, 33600 грн проценти. В рахунок погашення заборгованості відповідачкою сплачено грошові кошти в загальному розмірі 15582 грн, які були враховані при здійсненні розрахунку в рахунок погашення заборгованості за процентами (а.с. 38-42). Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до вимог абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною першою статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" встановлено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з вимогами частини першої та другої статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. За приписами статті 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями статті 12 цього Закону визначено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з пунктом дванадцять статті 3 Закону України "Про електронну комерцію", одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, оскільки відповідачка ухиляється від сплати боргу в добровільному порядку, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, стягнути з неї на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в заявленому позивачем розмірі 61600 грн, з яких 28000 грн заборгованість за тілом кредиту, 33600 грн заборгованість за відсотками. Судом не приймаються до уваги посилання відповідачки, що відсутні підстави для стягнення з неї заборгованості за відсотками у зв`язку з форс мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) військовою агресією рф проти України та введенням воєнного стану, оскільки відповідно до п. 9.8 кредитного договору вона підтверджує, що перед укладенням договору їй у чіткій та зрозумілій формі надана інформація про умови договору (розмір кредиту, строк кредитування, розмір процентної ставки), що вона ознайомилась з усіма умовами, повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" передбачене право споживача відмовитися в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору, проте таким правом відповідачка не скористалася і продовжила користуватись кредитом на погоджених сторонами умовах. Крім цього, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану" доповнено розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання припадає на період дії воєнного стану, то позичальник звільняється від сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені). Вказаний Закон забороняє нарахування штрафу, пені та підвищених процентів за прострочення платежів на період дії воєнного стану, але не скасовує нарахування звичайних (договірних) процентів за користування кредитом. З урахуванням викладеного суд вважає, що заперечення відповідачки в частині стягнення з неї заборгованості за процентами є безпідставними і не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача також необхідно стягнути на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2422 грн 40 коп. та інших судових витрат 105 гривень.

Outcome: approved