Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 23.02.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та відповідачем укладено договір кредитної лінії №00-9640082, правонаступником якого є Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС». В своїй позовній заяві просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Єйс» заборгованість за кредитним договором №00-9640082 від 23.02.2024 року в розмірі 23 271,52 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 23.10.2025 року відкрито провадження по справі. У судове засідання представник позивача не з`явився, в тексті позовної заяви прохав розглядати дану справу у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судові засідання 21.11.2025 року, 23.12.2025 року, не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України. Відзиву на позовну заяву або будь-яких клопотань із зазначенням поважності причин неприбуття в судові засідання відповідачем до суду не подано. (а.с. 87-89, а.с.98-100). За змістом ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 23.12.2025 року призначено проведення заочного розгляду даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.02.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії 00-9640082 в формі електронного документа з використанням електронного підпису. (а.с. 27-31). У п.1.2 Договору зазначено, що сума кредитного ліміту складає 8000 грн. У п.1.3 Договору вказано, що строк дії кредитної лінії (строк кредитування) : 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути Кредит Кредитодавцю (дата повернення кредиту) 17.02.2025 року. Відповідно до п.1.4.1 кредитного договору, стандартна процента ставка складає 2,47 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього договору. Згідно з п.1.5. кредитного договору, кредитодаавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10 % від суми кредиту, що складає 800 грн. Пунктом 1.5.1 кредитного договору встановлений обов`язок позичальника здійснити сплату комісії за надання кредиту та повернути суму кредиту в останній день строку кредитування, яка є датою остаточного повернення кредиту, а саме 17.02.2025 року. В п.2.8 кредитного договору сторони погодили, що кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту 23.02.2024 року. Сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 8000 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Згідно довідки про ідентифікацію [PERSON] підписала договір одноразовим ідентифікатором № 26168 ( зворот а.с.19). Разом з договором відповідачем підписано в електронній формі паспорт споживчого кредиту до вказаного договору від 23.02.2024 року (а.с. 20-21). Відповідно до листа від 23.10.2025 року з вих.№ 20.1.0.0.0/7-251103/90749-БТ, наданого суду АТ КБ «Приват Банк» на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , 23.02.2024 року на картковий рахунок відповідача були зараховані кошти в розмірі 8000 грн. (а.с.91). 17.12.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінасова компанія «Онлайн фінанс» було укладено Договір факторингу №17122024-МК/Онлайн, відповідно до якого до ТОВ «Фінасова компанія «Онлайн фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №00-9640082 від 23.02.2024 року. (а.с.60-62). 02.06.2025 між ТОВ «Фінасова компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено Договір факторингу №02/06/25-Е, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №00-9640082 від 23.02.2024 року.(а.с.50-53). Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги від 02.06.2025 року, до ТОВ ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №00-9640082 від 23.02.2024 року на загальну суму 23271,52 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 5278 грн., заборгованість за відсотками 17 993,52 грн. (а.с.48). Таким чином, ТОВ ФК «Ейс» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за договором №00-9640082 від 23.02.2024 року станом на 23.02.2024 року становить 23271,52 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 5278 грн., заборгованість за відсотками 17 993,52 грн. (а.с.43-45). Заборгованість за вказаним договором нарахована в межах строку дії договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 7.10 сторони підтверджують, що договір, укладений в електронній формі , має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін,тобто вчинені в простій письмовій формі . Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами цього договору та правил. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. Ваховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив умови договору, добровільно заборгованість не сплатив, тому позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за договором кредитної лінії №00-9640082 від 23.02.2024 року на загальну суму 23271,52 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 5278 грн., заборгованість за відсотками 17 993,52 грн. (а.с.48). Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «ЕЙС» та АБ «Соломко та партнери» укладено договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року, відповідно до умов якого, Адвокатське бюро взяло на себе зобов`язання на надання юридичної допомоги по справа про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №00-9640082 від 23.02.2024 року. (а.с.38-39). Крім того, підписано додаткову угоду №25771173236 до Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 року. (а.с.37). Згідно Акту прийому-передачі наданих послуг за договором Договором про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 року, АБ «Соломко та партнери» надано позивачу правових та юридичних послуг стосовно підготовки документів по стягненню заборгованості за кредитним договором з [PERSON] на загальну суму 7000 грн. (а.с.57). За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Тому суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерій розумності їх розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, її складність, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. підлягають задоволенню. Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, згідно ст. 141 ЦПК України . На підставі викладеного та

Outcome: approved