Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Киченок А.С. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О., в якому просить суд - стягнути з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 83367,81 грн; - сягнути з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. на користь [PERSON] безпідставно отримані кошти в сумі 8336,78 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року по справі №757/54675/20-ц було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №4783, вчинений 23 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. Вказане вішення набрало законної сили 31 березня 2023 року. Вищевказаний виконавчий напис до моменту визнання його за рішенням суду таким, що не підлягає виконанню, перебував на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О., а саме: постановою від 02 листопада 2020 року було відкрито виконавче провадження [NUMBER]. Під час здійснення виконавчого провадження постановою приватного виконавця від 02 листопада 2020 року було винесено постанову про накладення арешту на належне [PERSON] майно, а саме: автомобіль легковий Opel Combo Tour, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , В подальшому, вказаний автомобіль було реалізовано. Відповідно до протоколу про проведені електронні торги №514505 від 02 грудня 2020 року, ціна продажу лоту №452657 становила 101 107 грн. Продажна ціна лоту була внесена в повному обсязі 15 грудня 2020 року переможцем торгів, в тому числі 96051,65 грн на рахунок приватного виконавця. Відповідно до відповіді приватного виконавця від 14 серпня 2023 року №15371, кошти, що надійшли від реалізації майна у сумі 96 5051,65 грн в межах виконавчого провадження розподілені відповідно до норм чинного законодавства: 83 367,81 - на користь стягувача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» в рахунок погашення заборгованості; 8336,78 грн - основна винагорода приватного виконавця, 4347,06 грн - витрати виконавчого провадження. Таким чином, на думку позивача, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» безпідставно набуло 83 367,81 грн, та приватний виконавець безпідставно набув грошові кошти у сумі 8336,78 грн, які були стягнуті від реалізації майна за виконавчим написом, який було визнано такими, що не підлягає виконанню, а тому такі кошти має бути повернуто. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 жовтня 2023 року для розгляду визначено суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою від 10 жовтня 2023 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений ухвалою строк недоліки позовної заяви було усунуто. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ст.190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет. Відповідно до ч.6 ст.272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та додатками до позовної заяви було направлено за місцезнаходження відповідачів. Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0600238330634, рекомендований лист з додатками 18 грудня 2023 року вручено відповідачу ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за довіреністю. Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0600236518440, рекомендований лист з додатками 11 грудня 2023 року вручено відповідачу приватному виконавцю Лановенко Л.О. Оскільки у встановлений судом строк відповідачами відзиву на позовну заяву не подано, на підставі ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що 23 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4783 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором №84/П/10-2008-840 від 20 березня 2008 року, укладеного між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] в розмірі 968 640,71 грн. 02 листопада 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. було відкрито виконавче провадження [NUMBER] на підставі виконавчого напису №4783, виданого 23.10.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В., а також 02 листопада 2020 року в даному виконавчому провадженні винесена постанова про арешт майна боржника, та накладено арешт на автомобіль легковий, Opel Combo Tour, 2008 р.в., колір синій, д.н.з. [NUMBER] . Постановою від 03 листопада 2020 року здійснено опис та арешт майна боржника. Постановою приватного виконавця від 03 листопада 2020 року призначено суб`єкта оціночної діяльності у виконавчому провадженні [NUMBER]. Як встановлено з акту про проведені електронні торги від 15 грудня 2020 року, відповідно до протоколу про проведені електронні торги №514505 від 02 грудня 2020 року, ціна продажу лоту №452657 становила 101 107 грн. Продажна ціна лоту була внесена в повному обсязі 15 грудня 2020 року переможцем торгів, в тому числі 96051,65 грн на рахунок приватного виконавця. Постановою приватного виконавця від 15 грудня 2020 року було знято арешт з майна боржника. Відповідно до відповіді приватного виконавця від 14 серпня 2023 року №15371 на запит про надання інформації від 14 серпня 2023 року, кошти, що надійшли від реалізації майна у сумі 96 5051,65 грн в межах виконавчого провадження розподілені відповідно до норм чинного законодавства: 83 367,81 - на користь стягувача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» в рахунок погашення заборгованості; 8336,78 грн - основна винагорода приватного виконавця, 4347,06 грн - витрати виконавчого провадження. Позивач, звернувшись до суду з указаним позовом, просить стягнути з відповідача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на його користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 83367,81 грн та з відповідача приватного виконавця Лановенко Л.О. - 8336,78 грн. Згідно положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 1212 ЦК України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення даної статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №753/15556/15-ц викладено позицію про те, що: «зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала». Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 року у справі №910/16664/18: «Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не грунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.» Згідно із постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20: "Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/20633/15-ц від 20.03.2019 зазначено, що предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб. Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 592/12956/21 від 22.03.2023 під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці з акону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно". Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 у справі №910/1531/18 та від 28 січня 2020 року Верховним Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №910/16664/18. Таким чином, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, виконавчий напис нотаріуса було визнано таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що набуття коштів відповідачем на підставі такого виконавчого напису, є безпідставним як на час набуття, так і на моменту розгляду справи, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 83367,81 грн. Що стосується вимоги про стягнення з приватного виконавця безпідставно отриманих коштів витрат виконавчого провадження суд виходив з наступного. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання і добровільному порядку на момент виникнення спірних правовідносин визначався Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України № 1404-VIII) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстицію України №512/5 від 02.04.2012 року (далі - Інструкція №512/5). Відповідно до ст.1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов?язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об?єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 3) виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до частин першої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Згідно з приписами частин першої - третьої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 2 червня 2016 року № 1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 року №643 (далі - Порядок № 643). Пунктом 12 Порядку №643 визначено, що розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, і підлягає передачі за виконавчим документом. Відповідно до частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче» провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Відповідно до частини сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче» провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв?язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий з підлягає поверненню. Так, за своєю правовою природою виконавчий збір та основна винагорода приватного виконавця є тотожними поняттями і фактично є платою за вчинення виконав дій державними та приватними виконавцями відповідно. Чинне законодавство визначає, що у разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір підлягає поверненню. Натомість з іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять аналогічних за зміст приписів, які б зобов?язували приватних виконавців повертати отриману ними винагороду за вчинення виконавчих дій з примусового виконання документа, що визнаний таким, що не підлягає виконання. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляд завершальною стадією судового провадження. Виконавче провадження, серед іншого здійснюється з дотриманням такої засади як справедливість та добросовісність, в тому числі, з боку приватного виконавця. Стягнення з боржника основної винагороди за виконання судового рішення, яке підлягало та не підлягає виконанню, тягне за собою додаткові витрати. Відповідно до частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Відповідно до частини сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв?язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Оскільки і виконавчий збір, і винагорода приватного виконавця є фактично платою за вчинення виконавчих дій, і різняться між собою виключно суб?єктом їх отримання (виконавчий збір сплачується державному виконавцю, тоді як винагорода - приватному виконавцю), то з огляду на невизначеність законодавчого регулювання окреслених правовідносин, питання повернення винагороди приватного виконавця в ситуації визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, має наслідком потребу застосування аналогії закону (права). З метою повернення безпідставно отриманих коштів, позивач звернувся до приватного виконавця Лановенко Л. О. із відповідною заявою. Приватний виконавець листом від 04 вересня 2023 року за вих.№15850 повідомив позивача про відсутність правових підстав для повернення винагороди приватного виконавця, стягнутої в межах виконавчого провадження [NUMBER]. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в розмір 8336,78 грн. На підставі ст.141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь позивача підлягають стягненню 967,31 грн в рахунок відшкодування понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат на оплату судового збору. На підставі ст.141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. на користь позивача підлягають стягненню 106,29 грн в рахунок відшкодування понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат на оплату судового збору.

Outcome: approved