Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що 02.08.2024 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №757026775, у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримала від товариства кредитні кошти в розмірі 5000грн. Згідно умов договору грошові кошти надаються позичальнику шляхом переказу на рахунок, використовуючи реквізити платіжної картки вказаної позичальником в особистому кабінеті, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання позичальником чергового траншу за договором. На виконання умов договору грошові кошти були перераховані товариством на банківську карту № [NUMBER] , яка була вказана відповідачем при укладанні договору. 05.11.2024 товариство відступило право вимоги за договором до товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» за договором факторингу № МВ-ТП/7. На виконання вимог ст.18 Закону України «Про споживче кредитування» та у спосіб, узгоджений сторонами у договорі, товариство повідомило позичальника про відступлення права вимоги шляхом відправлення електронного листа на електронну адресу, зазначену ним при укладанні договору. Згідно з п. 4.1. договору факторингу наявне право вимоги переходить від товариства до позивача з моменту підписання Реєстру прав вимоги. Відповідно до умов договору факторингу, фактор зобов`язався сплатити клієнту суму фінансування відповідно до реєстру переданих прав грошової вимоги. Відповідач під час підписання договору ознайомився з усіма умовами, на яких здійснюється кредитування та загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов`язаних з користуванням кредиту та самостійно обрав умови кредитування, викладені в договорі, виявивши волю на вступ у договірні відносини шляхом його підписання та отримання кредитних коштів у тимчасове користування. Відповідно до Розділу 8 Договору, відповідач за користування кредитними коштами зобов`язана сплачувати товариству проценти за його користування. Відповідно до п. 9.1.1.1. Договору товариство має право вимагати від відповідача повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених цим Договором. Зобов`язання зі сторони кредитора за договором виконані в повному обсязі, в свою чергу, відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить: 18675грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Просить суд заявлений позов задовольнити. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (код за ЄДРПОУ: 39700642) заборгованість за Кредитним договором у розмірі 16 175 (шістнадцять тисяч сто сімдесят п'ять) грн., сплачений судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40коп., та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду клопотання, в якому просить розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити. 22.12.2025року скерував на адресу суду заперечення на клопотання відповідача щодо розтермінування суми боргу рівними платежами у зв"язку зі скрутним матеріальним становищем. Сторона позивача заперечує щодо задоволення даного клопотання з огляду на те, що підставою для відстрочення виконання рішення є обставини, що ускладнюють виконання рішення. У вирішенні питання про розстрочення виконання рішення враховуються відсутність вини боржника у створенні обставин, що ускладнюють виконання рішення, тимчасовість перебування боржника у такому стані, а також мають бути враховані права стягувача. У заяві про розстрочення виконання рішення відповідач [PERSON] не вказує жодної чітко встановленої обставини, які б підтверджувались належним та допустимими доказами. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Крім цього, в ході існування кредитних правовідносин та обов`язку відповідача перед кредитором по оплаті заборгованості, остання не вчинила жодних дій щодо звернення до кредитора з заявою про врегулювання питання заборгованості чином реструктуризації або закриття кредиту на лояльних умовах, з матеріалів справи та клопотання не вбачається, що відповідач частково в рахунок сплати заборгованості сплачувала кошти з часу виникнення у неї обов`язку щодо сплати процентів по користуванню кредитних коштів та тіла кредиту. Враховуючи викладене, зазначені [PERSON] обставини в розумінні статті 435 ЦПК України не є такими, що істотно ускладнюють виконання ухваленого рішення або роблять його неможливим, а тому сторона позивача просить суд відмовити у задоволенні заяви [PERSON] про відстрочку виконання рішення суду, оскільки таке є необґрунтованим та недоведеним належними на те доказами. Відповідач в судове засідання не з`явилася, скерувала на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені позовні вимоги визнає. Просить розтермінувати суму боргу. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 07.07.2025 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом осіб. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно вимог ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02.08.2024 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №757026775, у формі електронного документа. Відповідно до п.2.1 за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді Кредитної лінії, в сумі Кредитного ліміту у розмірі 5000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Згідно умов договору п.5.1 кожен окремий Транш за цим Договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 4731-21XX-XXXX-2828, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового Траншу за Договором. Розділом 7 Договору встановлено, що відповідач зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісії за надання кредиту (у разі наявності). Визначено також порядок повернення кредиту та погашення нарахованих процентів та комісій. Відповідно до Розділу 8 Договору, відповідач за користування кредитними коштами зобов`язаний сплачувати Товариству проценти за його користування. Загальні витрати та загальна вартість Кредиту за Договором залежить від обраної моделі поведінки відповідача і прораховується в порядку описаному у Розділі 8. Відповідно до п.8.3 на момент укладення цього Договору та отримання першого Траншу за цим Договором Базова процентна ставка складає 1,50 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,50 (п`ятсот сорок сім цілих п`ять десятих) відсотків річних. У разі отримання додаткових Траншів за цим Договором після 21.08.2024 року Базова процентна ставка, яка використовується нарахування процентів за користування цими додатковим Траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру Денної процентної ставки зазначеної в частині 5 статті 8 Закону, що складає що складає 1% за день користування таким Траншем. 05.11.2024 товариство відступило право вимоги за договором до товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» за договором факторингу № МВ-ТП/7. На виконання вимог ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» та у спосіб, узгоджений сторонами у договорі, товариство повідомило позичальника про відступлення права вимоги шляхом відправлення електронного листа на електронну адресу, зазначену ним при укладанні договору. Згідно з п. 4.1. договору факторингу наявне право вимоги переходить від товариства до позивача з моменту підписання Реєстру прав вимоги. Отже, з укладенням договору у позичальника виник обов`язок повернути позивачу кредит та відсотки за договором у строки та в розмірах чітко встановлених графіком погашення кредитної заборгованості. З огляду на те, що відповідачем не надано іншого розрахунку заборгованості чи відомості про відсутність такої, суд, приймає вказаний розрахунок позивача, як належний та допустимий доказ. Частиною 1ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому у ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому у ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному уст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зважаючи на те, що доказів повернення боргу відповідачем не надано, як і не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (код за ЄДРПОУ: 39700642) заборгованість за Кредитним договором у розмірі 16 175 (шістнадцять тисяч сто сімдесят п'ять) грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно акту приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правової домомоги №5 від 02 грудня 2024року, складеного 30.12.2024року адвокатське об`єднання «Ліга юридичних технологій та інновацій» надало ТзОВ «Таліон Плюс» правничу допомогу по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вартість правничої допомоги, згідно детального опису наданих послуг, становить 5 000грн., з них: 1 000грн.- підготовка до розгляду справ, аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики, надання юридичних консультацій, 500грн. підготовка та направлення повідомлення про оплату заборгованості, 35000 складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду. Відповідно до правового висновку, який наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Оскільки вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у його постанові від 02 червня 2022 року у справі № 873/108/20 (подібний у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17), відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №22/1964/21, пункт 7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у даній справі, суд дійшов висновку, що із відповідача на користь позивача слід стягнути 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. Крім цього, згідно ч. 1ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченогостаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене такожстаттею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо). Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Із змісту п. 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, вбачається, що розстрочка виконання рішення суду може бути надана судом при ухваленні самого рішення. Із змісту п. 17Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 рокувбачається, що суд, який ухвалив рішення, за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, може забезпечити його виконання, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Із змісту п. 37Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12.06.2009 року, вбачається, що визначення порядку виконання рішення суду, надання розстрочки виконання зазначається безпосередньо в рішенні суду при його ухваленні. На підставі наведеного суд вважає можливим клопотання відповідача задовольнити розстрочити виконання судового рішення із стягнення боргу на суму 16 175 грн. на три місяці. На підставі наведеного,

Outcome: approved