Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" звернулося до Царичанського районного суду Дніпропетровської області із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що 23.12.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір №6206016 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачка отримала кредит в розмірі 20 000,00 грн. строком на 360 днів шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, протягом дії договору не здійснювала погашення заборгованості, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за кредитним договором. 26.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» укладено договір факторингу № 26.09/23-Ф, відповідно до умов якого право вимоги за договором №6206016 про надання споживчого кредиту від 23.12.2022 перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс». 31.07.2024 між ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» та позивачем - ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 31.07/24-Ф, відповідно до умов якого право вимоги за договором №6206016 про надання споживчого кредиту від 23.12.2022 перейшло до позивача. Станом на 17 вересня 2024 року заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 51 492,57 грн., яка складається з тіла кредиту у сумі 20 000,00 грн. та процентів за користування кредитом у сумі 32 910,57 грн. На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором №6206016 про надання споживчого кредиту від 23.12.2022 у розмірі 51 492,57 грн. яка складається з: 20 000,00 грн. заборгованості за кредитом; 32 910,57 грн. заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4 кредитного договору ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 23.12.2022 по 17.09.2024 (включно), а також судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін та призначено справу до розгляду по суті. За клопотанням представника позивача від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» витребувано інформацію чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжну картку [NUMBER] ; надати виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів, відкритого до платіжної карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 23.12.2022 по 03.01.2023 з відображенням часу зарахування коштів; надати інформацію по номеру телефону, на який надсилається інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] в період з 23.12.2022 по 03.01.2023 (а.с.102-103). 09.12.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідачки [PERSON] адвоката Цівань Н.В. надійшов відзив на позов ТОВ "Українські фінансові операції", відповідно до якого відповідачка позовні вимоги визнає частково лише в частині тіла кредиту в сумі 18 582,00 грн., посилаючись на наступні обставини. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 51492,57 гривень, яка складається з - 20 000 грн. заборгованість за кредитом; 32910,57 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, а також судові витрати у сумі 2422 грн.40 коп. та та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. Однак, згідно наданої інформації за укладеним договором № 6206016 від 23.12.2022, відповідачкою був здійснений платіж 21.01.2023 року в сумі 5 000 грн., з якого 1 418,00 грн. пішло на погашення тіла кредиту, а 3 582,00 грн. на погашення відсотків. Тому заборгованість за кредитом буде складати 20 000 1 418 = 18 582 грн. суму, яку визнає відповідачка. Щодо стягнення з відповідачки відсотків за договором про надання кредиту № 6206016 від 23.12.2022 представник зазначає, що частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», встановлено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Відповідачка заперечуючи проти суми нарахованих відсотків вказує на те, що на неї, як на дружину військовослужбовця, поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому вона звільняється від сплати процентів за кредитним договором. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] , 28.09.2013 року укладено шлюб, актовий запис № 95. Після державної реєстрації шлюбу, прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Чоловік відповідачки [PERSON] перебуває на військовій службі ЗСУ по теперішній час, що підтверджується копією військового квитка серії [NUMBER] , та довідками. Таким чином, на відповідачку [PERSON] , як на дружину військовослужбовця, мобілізованого на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, поширюються пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме - вона звільнена від нарахування і сплати процентів за споживчим кредитом. З огляду на викладене вимоги позивача про стягнення з [PERSON] відсотків за договором про надання кредиту № 6206016 від 23.12.2022 року в сумі 32 910,57 грн. задоволенню не підлягають. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, відповідачка заперечує. Відповідно до п. 3.4 Договору про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, Замовник оплачує виконавцю послуги шляхом перерахування коштів на банківський рахунок протягом 30 банківських днів з моменту підписання відповідного Акту наданих послуг, якщо Сторонами не визначено інакше. Акт виконаних послуг був підписаний сторонами 17.09.2024 року. Однак, суду не надано доказів оплати послуг адвоката Дідуха Є.О., тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають (а.с.109-129). 12.12.2025 через систему "Електронний суд" від представника позивача ТОВ "Українські фінансові операції" надійшла відповідь на відзив відповідачки [PERSON] , відповідно до якого представник позивача просить позовні вимоги задовольнити повністю, в тому числі і витрати позивача на професійну правничу допомогу, посилаючись на наступні обставини. Відповідач не заперечує щодо: укладення Договору № 6206016 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 23.12.2022 року із ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» строком на 360 днів; отримання коштів в сумі 20 000 грн. Однак, відповідач заперечує щодо розміру процентної ставки за Договором. У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Відповідачем не було подано до суду жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем. Також, відповідачем не надано доказів повного та належного виконання зобов`язань за Договором № 6206016 від 23.12.2022 про надання споживчого кредиту. Крім того, матеріали цивільної справи № 175/12683/25 не містять доказів, що станом на дату виникнення спірних правовідносин - 23.12.2022 р. [PERSON] мав статус військовослужбовця Збройних Сил України. Відповідно до наданих документів, [PERSON] набув статус військовослужбовця Збройних Сил України 20.02.2023 р. Брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України із 03.03.2024 р. Отже, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не може розповсюджуватись на спірні правовідносини. При цьому, проценти, визначені ст. 1048 ЦК України, за своєю правовою природою є платою за правомірне користування отриманими у позику коштами. Викладене свідчить, що законодавчі норми, якими встановлено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, не є такими, що встановлюють відповідальність позичальника, а тому на відповідні норми не поширюється положення ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. До того ж, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» або будь-який інший нормативно - правовий акт не містять прямої вказівки про те, що норми цього Закону, у тому числі його п. 15 ст. 14, набувають зворотної дії в часі (а.с.133-139). Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" в судове засідання не з`явився, в позовній заяві та у відповіді на відзив прохали розгляд справи провести у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримують повністю та прохають їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Цівань Н.В. в судове засідання не з`явилися, надавши до суду відзив на позов, відповідно до яких відповідачка позовні вимоги визнає частково, розгляд справи просять провести у їх відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). Судом встановлено, що 23.12.2022 між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір №6206016 про надання споживчого кредиту, який відповідачкою підписано електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «А637669» (а.с.80-85). Згідно з п. 1.1. договору, його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток «CreditPlus». Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ТС товариства. Відповідно до п. 1.2. договору, на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п. 1.3. договору, cума кредиту (загальний розмір) складає: 20 000,00 грн. Тип кредиту - кредит. Відповідно до 1.4. договору, строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховуються з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі (п.п. 1.2., 1.3., 1.4. договору). Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього договору (п. 1.5.1. Договору). Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п. 1.6 договору). Орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: - за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 29653,85 % річних; - за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 10169,67% річних (п. 1.7. договору). Орієнтована вартість кредиту на дату укладання договору складає: - за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 163280,00 грн; - за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 154922,00 грн. (п. 1.8. договору). Згідно з п. 2.1. договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Споживач має право у випадку неможливості виконати зобов`язання у встановлений термін у повному обсязі ініціювати продовження (пролонгацію) строку кредиту (п. 4.3. договору). Відповідно до п. 9.6. договору, останній укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони товариства електронним підписом, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Електронний підпис товариства створюється на договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим сторонами в укладеному договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ІТС товариства, зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис споживача на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит №6206016 та паспортом споживчого кредиту доведено до відома [PERSON] інформацію про суму кредиту, строк кредитування, загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, суму процентів за користування кредитом, суму кредиту за договором, чисту суму кредиту, суму платежу за розрахунковий період, кількість днів у розрахунковому періоді, дату видачі кредиту, дату платежу тощо (на звороті а.с.85-87). Згідно з наданою АТ КБ «Приватбанк» випискою з карткового рахунку про зарахування грошових коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що належить [PERSON] , за період з 23.12.2022 по 03.01.2023, [PERSON] 23.12.2022 були зараховані кошти в сумі 20 000,00 грн. (а.с. 130-131). Зарахування вказаних коштів підтверджується також і довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» від 29.09.2023 (а.с. 53-54). Отже, первісний кредитор виконав зобов`язання за договором, надавши відповідачці кредитні кошти. 26 вересня 2023 року між ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) укладено договір факторингу № 26.09/23-Ф, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги до боржників у реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору, про що також був складений акт прийому-передачі реєстру боржників, згідно додатку № 2 (а.с. 38-45). 26 вересня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» склали акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №26.09/23-Ф від 26 вересня 2023 року, відповідно до якого Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 5 390, після чого, з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу, від Клієнта до Фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей. Реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу, будь-яких зауважень до зазначеного реєстру немає (а.с. 46). Згідно з витягу з реєстру боржників від 26 вересня 2023 року, додаток № 1 до договору факторингу № 26.09/23-Ф від 26 вересня 2023 року, від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» перейшло право вимоги заборгованості боржника: № 4057 у реєстрі, [PERSON] , кредитний договір №6206016 від 23.12.2022, строк кредитного договору 360, сума виданого кредиту 20 000,00 грн., процентна ставка 1,99 %, сума заборгованості за основною сумою боргу 18 582,00, сума заборгованості за відсотками 32 910,57, сума заборгованості за пенею та штрафами 0 грн. 00 коп., сума заборгованості разом 51 492,57 грн., кількість днів прострочення виконання кредитних зобов`язань - 218 днів (а.с. 69). 31 липня 2024 року між ТОВ «Українські фінансові операції» (фактор) та ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» (клієнт) укладено договір факторингу № 31.07/24-Ф, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги до боржників у реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 2 та є невід`ємною частиною договору, про що також був складений акт прийому-передачі реєстру боржників, згідно Додатку № 2. (а.с.32-35). 31 липня 2024 року ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» (клієнт) та ТОВ «Українські фінансові операції» (фактор) склали акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №31.07/24-Ф від 31 липня 2024 року, відповідно до якого Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 4 240, після чого, з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу, від Клієнта до Фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей. Реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу, будь-яких зауважень до зазначеного реєстру немає (а.с. 36, 37). Згідно з витягу з реєстру боржників від 31 липня 2024 року, додаток № 1 до договору факторингу № 31.07/24-Ф від 31 липня 2024 року, від ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги заборгованості боржника: № 3211 в реєстрі, [PERSON] , кредитний договір №6206016 від 23.12.2022, строк кредитного договору 360, сума виданого кредиту 20 000,00 грн., процентна ставка 1,99 %, сума заборгованості за основною сумою боргу 18 582,00 грн., сума заборгованості за відсотками 32 910,57 грн., сума заборгованості за пенею та штрафами 0 грн. 00 коп., сума заборгованості разом 51 492,57 грн., кількість днів прострочення виконання кредитних зобов`язань - 572 днів (на звороті а.с.67). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості (картка обліку договору №6206016 від 23.12.2022) заборгованість [PERSON] станом на 25 вересня 2023 року становить 51 492,57 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 18 582,00 грн., заборгованість за відсотками 32 910,57 грн. (а.с.13-20). Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, підписана відповідачем анкета-заява про приєднання разом із умовами та правилами банку складають укладений між сторонами у справі договір про надання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, щодоговір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису)за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2 ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до частини першої ст.1049 ЦПК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст.77 ЦПК України ). Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що договір №6206016 від 23.12.2022 підписано [PERSON] електронним підписом позичальниці. Електронний підпис позичальниці відтворений шляхом використання позичальницею одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки. Підписанням вказаного договору [PERSON] підтвердила, що вона ознайомлена на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачено ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Зазначене відповідає висновкам, наданим Верховним Судом у постановах від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19. Таким чином, належними та допустимими доказами підтверджений факт укладання між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] кредитного договору на суму 20 000,00 грн. у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору про надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останньою зобов`язань з повернення кредитних коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами, а також перехід права вимоги за цим договором до ТОВ «Українські фінансові операції», що є підставою для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором на користь позивача. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості (картка обліку договору №6206016 від 23 грудня 2022 року) заборгованість [PERSON] станом на 25 вересня 2023 року становить 51 492,57 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 18 582,00 грн., заборгованість за відсотками 32 910,57 грн. При цьому, суд звертає увагу, що за цим розрахунком заборгованості нарахування процентів здійснювалось кредитором до 21 квітня 2023 року, тобто протягом строку кредитування. Відповідачкою не надано власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності. Щодо доводів сторони відповідачки, що на останню як на дружину військовослужбовця, поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому вона звільняється від сплати процентів за кредитним договором, суд зазначає наступне. Відповідно до наданих копій військового квитка та довідок Форма 12, Форма 5 вбачається, що чоловік відповідачки - [PERSON] перебуває на військовій службі за мобілізацією з 20.02.2023р. та брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України з 03.03.2024 р. (а.с.118-123). При цьому, соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей врегульовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ. Із положень статті 3 Закону України № 2011-ХІІ слідує, що дія цього закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей. Зазначаючи про те, що відсотки за користування кредитом відповідачці не повинні були нараховуватись, як дружині військовослужбовця, представник відповідачки посилається на чинну редакцією частини 15 статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ), згідно якої військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Між тим ці положення внесені до Закону № 2011-ХІІ згідно із Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року. На час виникнення спірних правовідносин, а саме, у період з грудня 2022 року по квітень 2023 року (період нарахування процентів за кредитом з моменту його укладення), частина 15 статті 14 Закону № 2011-ХІІ була викладена в такій редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Тобто на момент укладення сторонами кредитних договорів та строку їх дії дружини (чоловіки) військовослужбовців, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, та військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, не були такими особами, яким проценти за користування кредитом не нараховуються. Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно якої закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп). Відповідно до частини 2 статті 5 ЦПК України акт цивільного законодавства не має зворотної сили у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність. Як встановлено передбачені умовами договору №6206016 від 23 грудня 2022 року проценти не є цивільною відповідальністю боржника за невиконання зобов`язань за цим договором, а є процентами за користування кредитними коштами, тому в даному випадку до цих правовідносин не може бути застосовано принцип зворотної сили закону у часі. Крім того, конструкція частини 15 статті 14 Закону України № 2011-ХІІ не передбачає звільнення військовослужбовців та членів їхніх сімей від сплати відсотків за користування кредитом, а лише визначає умови, за яких такі відсотки не нараховуються. Законодавець чітко встановив, що ці умови пов`язані з певними періодами проходження військової служби. Враховуючи це, підстав для застосування принципу зворотної дії закону в часі до спірних правовідносин не вбачається. З огляду на викладене, на [PERSON] не поширюються положення частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у межах цієї справи, оскільки проценти за кредитом, нарахування яких відповідачка вважає неправомірним, були нараховані до 21 квітня 2023 року, тобто до набрання чинності змінами до зазначеної норми Закону. За таких обставин, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за договором №6206016 про надання споживчого кредиту від 23.12.2022 у розмірі 51 492,57 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України). Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. надано договір про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01.08.2024 р., укладений між ТОВ «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є.О. (а.с.30-31); свідоцтво про прав на заняття адвокатською діяльністю серія КС №5972/10 від 24.03.2017 (а.с.59); акт прийманні-передачі наданих послуг №6206016 від 17.09.2024 (а.с.66); детальний опис робіт (наданих послуг) №6206016 від 17.09.2024 (на звороті а.с.66). Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved