Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що 19 вересня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб, ліміт кредитної лінії у розмірі до 200000,00 грн., процентна ставка 26% річних, тип процентної ставки фіксований, обов`язковий мінімальний платіж у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50,00 грн. Акціонерне товариство «Альфа-Банк» виконало умови кредитного договору та надало можливість відповідачу користуватися кредитними коштами. Відповідач належним чином не виконала своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та відсотків, в результаті чого станом на 20.12.2021 року виникла заборгованість в сумі 27535,66 грн. 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 4, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором від 19.09.2019, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] . У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 27535,66 грн., які позивач просить з неї стягнути. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3028 грн. судового збору та 9200 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 23 вересня 2025 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу судом був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відсутня за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. 09 жовтня 2025 року до суду від відповідача надійшов відзив, в якому остання позовні вимоги не визнає. Свою позицію мотивує тим, що вона дійсно 19.09.2019 уклала кредитний догові з АТ «Альфа-Банк» на вказаних вище умовах. Після цього, вона використала кредитні кошти на суму 14000 грн. 07.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. був виданий виконавчий припис № 7274. А 04.08.2021 приватним виконавцем Закорком В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66394565. 30.04.2025 дане провадження було передане приватному виконавцю Нордіо В.В. 24.06.2025 приватним виконавцем Нордіо В.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 66394565 у зв`язку із фактичним та повним виконанням виконавчого напису. За таких обставин вважає, що предмет спору відсутній. Також вважає, що ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» не стало правонаступником первісного кредитора та не набуло права вимоги до неї. Крім того, просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Від позивача до суду надійшов відповідь на відзив, у якому позивач посилається на недоведеність того, що саме на кредитному договорі, укладеному між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем 19.09.2019 приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис № 7274. Крім того, вважає, що строк позовної давності не пропущений, оскільки він продовжувався на строк дії карантину у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби, а також у зв`язку із дією на території України періоду воєнного стану. Просить позов задовольнити. Враховуючи викладене, ухвалою суду від 28 листопада 2025 року було було вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання також не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи їй повідомлено належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що 19 вересня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб, ліміт кредитної лінії у розмірі до 200000,00 грн., процентна ставка 26% річних, тип процентної ставки фіксований, обов`язковий мінімальний платіж у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50,00 грн. Акціонерне товариство «Альфа-Банк» виконало умови кредитного договору та надало можливість відповідачу користуватися кредитними коштами. Відповідач належним чином не виконала своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та відсотків, в результаті чого станом на 20.12.2021 року виникла заборгованість в сумі 27535,66 грн. 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 4, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором від 19.09.2019, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] . Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Однак, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що в порушення умов вищевказаного кредитного договору відповідач належно не виконував взятого на себе зобов`язання, в результаті чого у нього станом на 20 грудня 2021 року у неї утворилась заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 27535,66 грн. У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1088 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). А згідно приписів ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Таким чином, виходячи з вимог вищевказаних Законів, суд вважає необхідним стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідача на користь позивача на загальну суму 27535,66 грн. Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві, суд виходить із наступного. Так, відповідачем на підтвердження того, що нею сплачена заборгованість за кредитним договором від 19.09.2019 надані, серед іншого, звіт про здійснення нарахування та виплат за період серпень-листопад 2023 року; виписка про рух коштів по рахунку [NUMBER] ; копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.08.2021, копія постанови про закінчення виконавчого провадження від 24.06.2025. Проте, вказані вище документи жодним чином не підтверджують, що виконавчий напис № 7274, за яким було відкрито та закінчено виконавче провадження № 66394565, був вчинений саме за кредитним договором, укладеним 19.09.2019 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] . Факт передачі права вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором від 19.09.2019 від АТ «Альфа-Банк» до позивача підтверджується копією договору факторингу № 4, копією акту приймання-передачі реєстру боржників від 20 грудня 2021 року до договору факторингу № 4 від 20.12.2021, копією платіжного доручення про сплату за договором факторингу, а також Витягу з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами з додатку до договору № 4 від 20.12.2021. Щодо застосування до спірних відносин строку загальної позовної давності, суд зазначає, що відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальну позовну давність встановлено строком у три роки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 зробила висновки про те, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України). Водночас, під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України та строки визначені Господарським кодексом України, а саме, статтями 232, 269, 322, 324 продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020року Законом № 540-IX. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023р. № 651«Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово було продовжено. Такий діє по сьогоднішній день. Пунктом 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Проте, законом України від 14.05.2025 року № 4434-IX виключено пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було зупинено строк позовної давності на час дії воєнного стану і даний Закону України набув чинності 04.09.2025. Тобто, на час звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості позивачем ТОВ «ЕЛІТ ФІНАНС» не було пропущено строк загальної позовної давності, оскільки позивач дізнався про наявність заборгованості в момент укладання договору факторингу № 4, тобто, 20.12.2021, а починаючи з березня 2020 року перебіг цього строку на час звернення до суду з позовом залишався зупиненим (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану). Отже, доводи відповідача [PERSON] , які стосуються пропуску позивачем строку загальної позовної давності, свого підтвердження не знайшли. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених по справі судових витрат, то суд зазначає наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір в сумі 3028 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9200 грн. Частинами 1 та 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, закон вимагає від суду дослідження питань розумності і справедливості цього виду судових витрат. Тому, враховуючи складність вказаної справи, - а саме, що це справа про стягнення заборгованості за кредитними договором, а тому не є складною, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого ним на виконання таких робіт, що справа розглядалась в порядку спрощеного провадження і адвокат не приймав безпосередню участь в судових засіданнях, а його участь фактично звелась лише до складання позовної заяви, а також, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. з урахуванням співмірності виконаних адвокатом робіт та заявленої суми до стягнення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у сумі 3028 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Outcome: approved