Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

I. Стислий виклад позиції позивача, відповідача та третьої особи. [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд: -встановити факт проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] та [PERSON] , з січня 2017 року по день їх смерті [INFO] та 18 жовтня 2023 року відповідно. -визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування уточненої позовної заяви позивач зазначає, що [INFO] помер її рідний брат [PERSON] . [INFO] померла - [PERSON] , яка доводилася її брату дружиною. Після смерті брата та його дружини відкрилася спадщина на належне їм майно, а саме на квартиру в [ADDRESS] , яка належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло. Починаючи з січня 2017 року в зв`язку зі станом здоров`я подружжя [PERSON] позивач за їхнім проханням переїхала до них та вони стали проживати спільно разом однією сім`єю оскільки не мали дітей. Позивач зазначає, що вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, брали участь у витратах, пов`язаних з оплатою комунальних послуг, на спільні кошти підтримували стан квартири, необхідний для проживання, робили поточний ремонт, позивач вимушена була взяти на себе всі турботи пов`язані з піклуванням та догляду за ними, придбавала необхідні ліки та продукти харчування, а також несла витрати на їх поховання, тобто вони були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки. Позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини до Криничанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, але постановою державного нотаріуса від 26 квітня 2024 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що не підтверджено факт її належності до четвертої черги спадкування та факт спільного проживання разом зі спадкодавицею. II. Заяви, клопотання позивача, відповідача та третьої особи. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві. В судове засідання представник відповідача Кам`янської міської ради не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Криничанської державної нотаріальної контори не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі. III. Процесуальні дії по справі. 02 липня 2024 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. 30 вересня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 28 лютого 2025 року ухвалою суду клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано від Криничанської державної нотаріальної контори належним чином завірену спадкову справу про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . 18 березня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче засідання по цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті. 08 липня 2025 року ухвалою суду клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано від Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . 30 жовтня 2025 року ухвалою суду клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано від Криничанської державної нотаріальної контори належним чином завірену спадкову справу про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Вислухавши свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Як вбачається з свідоцтва про смерть, виданого 29 серпня 2023 року Південним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис №765 (а.с.8). Як вбачається з свідоцтва про смерть, виданого 18 жовтня 2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис №763 (а.с.9). [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбних відносинах, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] (а.с.12). Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася спадщина на належне їм майно, а саме на квартиру в [ADDRESS] , яка належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видане згідно з розпорядженням (наказом) від 09 грудня 1997 року відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому за №9465 (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені - [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , вбачається, що його батьками зазначені - [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » після укладення шлюбу [INFO] з [PERSON] (а.с.12). Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] є сестрою [PERSON] . Згідно до копії спадкової справи № 16/2024р., заведеної після померлого [INFO] [PERSON] , заяву про прийняття спадщини за законом подано тільки [PERSON] . Згідно довідки, наданої 14 лютого 2024 року ТОВ «ОСЕЛЯ», вбачається, що [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований та постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] з 03.12.1967 року. На день смерті [PERSON] у вищезазначеній квартирі були зареєстровані та постійно мешкали: [PERSON] , [INFO] , - дружина, померла [INFO] , знята з реєстрації 18.10.2023р.. Згідно до копії спадкової справи № 15/2024р., заведеної після померлої [INFO] [PERSON] , заяву про прийняття спадщини за законом подано тільки [PERSON] . Згідно довідки, наданої 14 лютого 2024 року ТОВ «ОСЕЛЯ», вбачається, що [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та постійно мешкала за адресою: [ADDRESS] з 13.06.1974 року. На день смерті [PERSON] у вищезазначеній квартирі зареєстрованих осіб не значилось. Згідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Солонянської державної нотаріальної контори І.О. Парусникової від 26 квітня 2024 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з тим, що з наданих [PERSON] документів не підтверджується родинні стосунки між померлою [PERSON] та [PERSON] . Також факт належності [PERSON] до четвертої черги спадкування та факт спільного проживання разом зі спадкодавцем не підтверджується належним чином (а.с.16). Позивачем долучено до матеріалів справи: довідку, надану ФОП [PERSON] 28.08.2023 року, та заказ № 65 від 28.08.2023 року, відповідно до яких вбачається, що [PERSON] здійснила поховання [PERSON] за власні кошти, а не за рахунок держави або сторонніх організацій; товарний чек, наданий ФОП [PERSON] 19.10.2025 року, відповідно до якого вбачається, що [PERSON] здійснила поховання [PERSON] за власні кошти; фотографії з сімейного архіву. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Згідно ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з ч.2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21 березня 2019 року в справі №461/4689/15-ц, від 30 вересня 2019 року в справі №554/14633/15-ц, від 25 листопада 2019 року в справі №711/348/17, від 03 лютого 2021 року в справі №127/25053/17. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). За змістом частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт того, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільний побут, спільне господарство. Факт спільного проживання позивача з [PERSON] , [PERSON] підтверджується також довідкою, наданою ФОП [PERSON] 28.08.2023 року, та заказом № 65 від 28.08.2023 року, відповідно до яких вбачається, що [PERSON] здійснила поховання [PERSON] за власні кошти, а не за рахунок держави або сторонніх організацій; товарним чеком, наданим ФОП [PERSON] 19.10.2025 року, відповідно до якого вбачається, що [PERSON] здійснила поховання [PERSON] за власні кошти; фотографіями з сімейного архіву. Крім того, вказаними доказами підтверджується не тільки спільне проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а й ведення спільного господарства, пов`язаність виконання взаємних прав і обов`язків та спільний побут. Враховуючи викладене та оцінюючи надані позивачем докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає доведеними обставини на які посилається позивач як на підставу своїх вимог про встановлення факту її спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] з січня 2017 року по день смерті [INFO] та [PERSON] з січня 2017 року по день смерті [INFO] . Встановлення в судовому порядку даного факту необхідно позивачу для вирішення питання щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] , а отже, від його встановлення залежить виникнення особистих прав позивача, діючим законодавством не передбачений інший порядок його встановлення. Таким чином, встановлені судом, на підставі належних та допустимих доказів, фактичні обставини справи переконують суд у тому, що позовну заяву [PERSON] слід задовольнити, та встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] з січня 2017 року по день смерті [INFO] та [PERSON] з січня 2017 року по день смерті [INFO] . Однак, щодо позовної вимоги про визнання за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] , суд вважає, що вищезазначена вимога є передчасною, оскільки права позивача в цій частині не порушені і позивач не втратив можливість оформлення права власності на вказане нерухоме майно у позасудовому порядку. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що в частині вимог про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, слід відмовити. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). VI. Розподіл судових витрат. Враховуючи, що позивач з вимогою про повернення оплаченого судового збору не звертався, судовий збір залишається за позивачем.

Outcome: partial