Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

У вересні 2024 року в електронній формі через особистий кабінет підсистеми «Електронний суд» до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», у якій представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 9 957,50 грн та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 02 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 02.04.2024-100001694 в електронній формі. Договір складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 02 квітня 2024 року та заявки кредитного договору № 02.04.2024-100001694 (кредитної лінії) від 02 квітня 2024 року. За умовами договору позивач надає позичальнику грошові кошти в кредит у сумі 3 500,00 грн, строком на 62 дні на умовах зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме видав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідачка належним чином не виконала свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого станом на 02 червня 2024 року утворилась вказана заборгованість. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 04 вересня 2024 року, для розгляду справи визначено суддю Котенко Р. В. як головуючу у справі. Фактичну передачу справи судді здійснено 13 вересня 2025 року Ухвалою від 14 жовтня 2024 року суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та встановив строк на подання заяв по суті справи. Відповідач про розгляд справи повідомлялася шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження на адресу зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . До суду повернувся конверт адресований відповідачу із відміткою: «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пункту 2 частини сьомої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації про їхню адресу судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їхнього місця проживання або місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з пунктом четвертим частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану їм кореспонденцію, суд вважає, що гарантії статті 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем відзив не подано. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 02 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] було належним чином укладено кредитний договір № 02.04.2024-100001694. Відповідно до умов зазначеного договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 3 500,00 грн. Строк користування кредитом становить 62 календарні дні з моменту його надання. Кінцевою датою виконання зобов`язань за договором, зокрема повернення суми кредиту, визначено 02 червня 2024 року. Процентна ставка - фіксована незмінна у розмірі 2 % за 1 (один) день користування кредитом, застосовується протягом всього строку, на який видається кредит. Відповідно до пункту 4.1. кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER]. Відповідно до пункту 6.1. Договору позичальник зобов`язався використовувати кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів - у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений в електронній формі, а тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до пунктів п`ятого та сьомого частини першої статті третьої Закону України «Про електронну комерцію» електронним правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, яка вчиняється з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України та іншими актами законодавства. Відповідно до положень статей шістсот двадцять шостої та шістсот двадцять восьмої Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені між ними, а також умови, що є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті шістсот тридцять восьмої Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або необхідні для договорів відповідного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За приписами до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач свої зобов`язання перед відповідачкою виконав у повному обсязі, що підтверджується квитанцією платіжної системи «LiqPay», зі змісту якої вбачається, що 02 квітня 2024 року на картковий рахунок № [NUMBER] було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 3 500,00 грн із призначенням платежу: видача коштів за кредитним договором № 02.04.2024-100001694. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим кредит та нараховані проценти не сплачує. Станом на час звернення позивача до суду загальна сума заборгованості відповідачки становить 9 957,50 грн, з яких 3 500,00 грн - основна сума боргу (тіло кредиту), 4 882,50 грн - нараховані проценти за користування кредитом, 1 575,00 грн - неустойка. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку Товариству з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» не повернуті, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованості за кредитним договором № 02.04.2024-100001694 від 02 квітня 2024 року у загальному розмірі 8 382,50 грн, з яких 3 500,00 грн - основна сума боргу (тіло кредиту), 4 882,50 грн - заборгованість за процентами. Що стосується вимоги про стягнення неустойки у сумі 1 575,50 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15 березня 2022 року, доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, зокрема, пунктом 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі наведеного в задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки слід відмовити. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З урахуванням вимог частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2 034,48 грн сплаченого судового збору.

Outcome: partial