Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - Позивач) звернулося до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] (далі - Відповідач) заборгованість кредитним договором № 21.03.2025-100000382 від 21.03.2025 у розмірі 73640,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між Позивачем та Відповідачем 21.03.2025 укладено кредитний договір (оферти) № 21.03.2025-100000382 у розмірі 28000 грн. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у зазначеному розмірі. Унаслідок невиконання Відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилася заборгованість у розмірі 73640,00 грн, які Позивач просить стягнути на свою користь разом із судовими витратами. Також Позивач просить провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Ухвалою Новозаводського районного суду у м. Чернігові від 10.09.2025 справу направлено за територіальною підсудністю до Деснянського районного суду м. Чернігова. Ухвалою суду від 07.10.2025 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 18.11.2025 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач 21.10.2025 через канцелярію суду надав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи що приєднаний до матеріалів справи Договори не містять підписів сторін договору. Згідно позовної заяви та копії поданого позивачем договору № 21.03.2025-100000382 від 21.03.2025 року, такий укладено в режимі онлайн шляхом заповнения Відповідачем в електронній формі анкети-згоди клієнта на сайті позивача. Однак разом із позовом Позивачем не надано жодного доказу, що «Відповідач здійснив дії...», а саме: зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця; створив в такій системі особистий кабінет; отримав Пропозицію (оферту) та ознайомився із нею; отримав електронне повідомлення від Кредитодавця із одноразовим ідентифікатором; ввів цей одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційній системі (сайті) Кредитодавця; використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) Кредитного договору № 21.03.2025-100000382 від 21.03.2025 року. Зокрема у позові Позивач не вказує, яким чином був надісланий та отриманий Відповідачем такий ідентифікатор: СМС-повідомлення, певний месенджер тощо. Разом з тим, на думку Відповідача, Позивачем не надано до позовної заяви жодного доказу, який би свідчив про отримання Відповідачем коштів. Позивач у позові посилається на лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення». Вказаний лист не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», та й взагалі, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» не передбачено такого первинного облікового бухгалтерського документу як «лист», а отже вона є неналежним та недопустимим доказом, який суд не повинен приймати до уваги. Окрім того, у вказаному листі відсутня будь-яка інформація, яка б давала можливість ідентифікувати особу, яка, нібито отримала кошти, як то ПІБ, ІПН. У відповіді на відзив Позивач зазначив, що Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що відповідно до принципу змагальності кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, а побудова позиції на концепції «негативного доказу» є неприпустимою. Матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі та виконання позивачем своїх зобов`язань, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 16.12.2020 у справі №561/77/19, від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 та інших. Відповідач, в свою чергу не надав жодного належного доказу, який би спростовував факт укладення та виконання кредитного договору або підтверджував протилежне. Кредитний договір №21.03.2025-100000382 від 21.03.2025 року був укладений у електронній формі шляхом оферти та її акцепту, підписаний позивачем електронним підписом, а відповідачем одноразовим ідентифікатором, надісланим на фінансовий номер телефону, який належить відповідачу та не оспорюється ним. Факт укладення договору підтверджується log-файлами, довідкою про надсилання одноразових ідентифікаторів та квитанцією про перерахування коштів, яка є первинним платіжним документом. Позивач здійснив перерахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача відповідно до вимог законодавства та нормативних актів НБУ, чим належним чином виконав свої договірні зобов`язання. Позивач у позовній заяві просив розглядати справу без участі його представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Між сторонами 21.03.2025 укладено кредитний договір (оферти) № 21.03.2025-100000382 (далі - Договір) (а.с. 17-20). Так, Позивач 21.03.2025 електронним цифровим підписом підписав пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, а отже акцептував умови Договору. Під час укладення кредитного договору № 21.03.2025-100000382 пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку (а.с.21-23). Згідно п. 3.1. Договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти та комісію. Істотні умови Договору встановлені у Заявці (п.3 Договору), зокрема: сума кредиту 28 000 грн, процентна ставка за користування кредитними коштами - це фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Строк дії договору - 98 днів з дня його надання. Плата за користування споживчим кредитом за кожний день протягом всього строку, на який надається кредит, виражена у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки 0,86 % (23587,65/28000)/ 98 х 100 %. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 200 грн. Відповідно до п. 4.1. Договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11ХХ-ХХХХ-6516. Згідно п. 4.3. Договору днем надання кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. У випадку, якщо дата ініціювання платіжної операції з надання кредиту не співпадає з датою завершення цієї платіжної операції з надання кредиту, днем/датою надання кредиту є дата ініціювання цієї платіжної операції, якщо платіжна операція була завершена (навіть у випадку її завершення в пізнішу дату). Відповідно до п. 6.1. Договору позичальник зобов`язався забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів - у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Згідно з п. 9.1. Договору у разі несплати кредиту та/або процентів та/або комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/ або процентів та/або комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених Договором. У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та/або несплати нарахованих процентів та/або комісії до позичальника може бути застосована неустойка згідно п. 7.6. кредитного договору. Також позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми (база розрахунку) у розмірі, встановленому у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Згідно з копією інформаційної довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих №71-0109 від 01.09.2025, адресованої ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», ТОВ «УПР» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02.10.2012) та отримало Ліцензію Національного банка України № 3 від 11.11.2013. Між товариствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024. Відповідно до зазначеного договору було перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 21.03.2025 о 09:19:11 на суму 28000,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua - 686590177, призначення платежу: видача за договором кредиту № 21.03.2025-100000382 на карту № [NUMBER] (а.с. 14). Згідно з довідкою - розрахунком у Відповідача утворилась заборгованість у розмірі 73640 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 28 000,00 грн, по процентам в розмірі 27440,00 грн, комісії 4200,00 грн, неустойки 14000,00 грн (а.с. 13). Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Порядок нарахування процентів визначається ст. 1048 ЦК України, згідно з ч. 1 якої, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. За положеннями ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачу при пред`явленні вказаного позову необхідно було довести факти укладення кредитного договору, перерахування коштів позичальнику, неналежного виконання позичальником умов договору. Суд доходить висновку, що факти виникнення між Позивачем та Відповідачем кредитних правовідносин, отримання Відповідачем та використання коштів, утворення заборгованості по оплаті тіла кредиту та процентів, підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами. Отже, вищевказані факти та обставини Позивач довів, що є підставою для стягнення з Відповідача користь Позивача заборгованості по тілу кредиту, процентах за користування ним та одноразової комісії. Суд доходить висновку, що Разом з тим, як встановлено вище, із наданих суду Позивачем доказів вбачається, що Відповідач вчинив певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредитів, а саме, зареєструвався в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції кредитодавця, що надав таку пропозицію, отримав повідомлення від суб`єкта електронної комерції із одноразовим ідентифікатором, та прийняв пропозицію (оферту) кредитодавця шляхом використання (підписання) надісланого їй кредитодавцем одноразового ідентифікатора. Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій Відповідачем кредитний договір не був би укладений, цей правочин у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі Відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 року у справі № 234/7160/20, від 01.11.2021 року у справі №234/8084/20. Факт перерахування коштів Відповідачу підтверджується копією інформаційної довідки платіжного оператора - ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих №71-0109 від 01.09.2025, яка є офіційним документом, містить усі відомості про платіжну трансакцію, і за внесення до неї завідомо неправдивих відомостей передбачена кримінальна відповідальність. Разом з тим, на підставі п. п. 7.6, 9.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) Позивач заявляє до стягнення з Відповідача неустойку за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 14000,00 грн. Суд зазначає, що згідно із Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 18, яким визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Аналогічні положення Законом № 2120-IX внесено до розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (п. 61). Приписи ч. ч. 2, 3 ст. 6 і ст. 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити. Указані висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17. У ч. 3 ст. 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто ч. 3 ст. 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 66 Закону України «Про правотворчу діяльність», у разі виявлення колізії між кодексом і первинним законом пріоритет у застосуванні має норма права, що міститься у кодексі, якщо інше не передбачено таким кодексом. Отже, суд не вбачає законних підстав для нарахування Позивачем Відповідачу неустойки за прострочення кредиту у розмірі 14000 грн та її стягнення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з Відповідача тіла кредиту у розмірі 28 000,00 грн, процентів у розмірі 27440,00 грн та комісії у розмірі 4200,00 грн, всього 59640,00 грн. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн, які слід стягнути на користь Позивача. Оскільки позовні вимоги задоволені судом частково, а саме на 80,99%, то до стягнення належить судовий збір у розмірі 1961,90 грн.

Outcome: partial