Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, 24.09.2025 року звернулася у суд з позовом, в якому просить відібрати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що неповнолітній [PERSON] народився [INFO] , і його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 22.10.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, та після розірвання шлюбу неповнолітній [PERSON] проживав разом із батьком за адресою: [ADDRESS] . На підставі акта органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров?я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 20.02.2025 року до Комунальної установи центр соціальної підтримки дітей та сімей «Рідні» ЛМР було поміщено неповнолітнього [PERSON] , оскільки його батька [PERSON] , внаслідок гострого інсульту, було госпіталізовано в лікарню, а з матір?ю [PERSON] , неповнолітній зв?язків не підтримував. Відповідно до листів комунальної установи змішаного типу «Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації «Джерело» від 06.05.2025 року та 19.06.2025 року фахівцями Залізничного відділення соціальної роботи неодноразово здійснювалися візити за адресою матері дитини [ADDRESS] , проте потрапити у помешкання та скласти акт оцінки потреб сім?ї/особи не вдалося. В телефонному режимі [PERSON] повідомила, що не має наміру займатися вихованням свого сина, відмовляється від співпраці та із заявою для отримання соціальних послуг [PERSON] не зверталася. Відповідно до наказу управління «Служба у справах дітей» ДГП ЛМР №238 від 27.05.2025 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на первинному обліку дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, як дитина, яка залишилася без батьківського піклування. З метою виховання дитини в умовах наближених до сімейних неповнолітнього [PERSON] тимчасово влаштовано в сім?ю тітки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З працівниками відділу «Служба у справах дітей» Залізничного району мати [PERSON] належного контакту не підтримувала та всіляко його уникала, двічі з нею вдалось провести профілактично-роз`яснювальну бесіду щодо необхідності приділяти увагу синові та належного виконання нею батьківських обов`язків, однак вона категорично негативно до цього поставилася та зазначила, що позбавлення її батьківських прав є її остаточною позицією. У зв`язку з наведеним, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, просить суд відібрати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 30.09.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п?ятнадцятиденний строк з дня вручення такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву та третій особі - п`ятнадцятиденний строк для подання пояснення на позовну заяву та п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання пояснень щодо нього, із викладенням своїх аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову або відзиву. 25.11.2025 року в порядку ст.200 ЦПК України судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце проведення такого було повідомлено належним чином. При цьому, представник позивача [PERSON] 18.12.2025 року подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, що суд вважає за можливе, оскільки, згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, яка належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, відзиву, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини своєї неявки суд не повідомила. Третя особа [PERSON] , яка належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, при цьому 15.12.2025 року через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи у її відсутності. За таких обставин, відповідно до ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши зібрані у справі докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] народився [INFO] і його батьками значаться [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.4). Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 22.10.2018 року шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано (а.с.21). 05.05.2021 року Залізничним районним судом м.Львова винесено судовий наказ, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитини повноліття, починаючи з 29.04.2021 року (а.с.22). Згідно довідки від 06.03.2025 року про результати проведеної перевірки ІТС ІПНП №3720 від 20.02.2025 року та №3748 від 20.02.2025 року, 20.02.2025 року о 13.10 год. поступило телефонне звернення від громадянина [PERSON] про те, що за адресою: [ADDRESS] знаходиться неповнолітня дитина, яка залишена без батьківської опіки та піклування [PERSON] , [INFO] . Також, 20.02.2025 року о 15.51 год. на лінію «102» поступило телефонне повідомлення від старшого інспектора сектору ювенальної превенції [PERSON] про те, що дитину [PERSON] , [INFO] , поміщено в Центр підтримки дітей «Рідні» за адресою: [ADDRESS] (а.с.29, 30, 31). Відповідно до акта органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров?я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 20.02.2025 року неповнолітній [PERSON] з 17.02.2025 року перебуває вдома без батьків. З мамою зв?язків не підтримує, така життям дитини не цікавиться. Батька госпіталізовано в лікарню з гострим інсультом (а.с.13) Згідно скерування №4-260001-9789 від 21.02.2025 року відділу «Служба у справах дітей» Залізничного району [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.6) та який фактично проживає за адресою: [ADDRESS] скеровано на період з 20.02.2025 року до 20.05.2025 року до відділення «Термінове влаштування дітей» КУ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Рідні» Львівської міської ради (а.с.14). 14.04.2025 року Відділом «Служба у справах дітей» обстежено умови проживання неповнолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов проживання (а.с.23). Відповідно до характеристики №01-24/189 від 02.05.2025 року середньої загальноосвітньої школи №72 м.Львова та характеристики №199 від 07.05.2025 року Львівської середньої загальноосвітньої школи №44 ім.Т.Г.Шевченка неповнолітній [PERSON] за час навчання зарекомендував себе як скромний, доброзичливий, кмітливий, ерудований та товариський учень. Навчальний матеріал засвоює на середньому та достатньому рівні, проте навчається не в повну міру своїх сил, домашніх завдань не виконує. Дитина виховується у неповній сім?ї. Батько дитини брав активну участь у вихованні та навчанні сина, проте не завжди контролював виконання домашніх завдань. Матір дитини участі в навчально-виховному процесі сина не бере, жодних контактів із класним керівником не встановлювала (а.с.11, 12). Згідно письмових пояснень та заяви [PERSON] , [INFO] , від 03.03.2025 року, остання повідомила, що являється військовослужбовцем військової частини [NUMBER] (а.с.18). У неї є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , який з 6 років проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що життям дитини не цікавиться, останній раз спілкувалася із сином минулого року. Вона не заперечує, щодо позбавлення її батьківських прав (а.с.33, 34). Як вбачається із службової характеристики начальника апаратної центру інформаційних систем батальйону зв?язку військової частини [NUMBER] [PERSON] від 23.06.2025 року, за час проходження військової служби солдат [PERSON] зарекомендувала себе з позитивної сторони, функціональні обов?язки виконує добре, у складних обставинах орієнтується швидко та здатна прийняти правильне рішення (а.с.19) Листами №4-260315-5247 від 06.05.2025 року та №4-260315-7104 від 19.06.2025 року Комунальна установа змішаного типу «Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації «Джерело» повідомила начальника відділу «Служби у справах дітей» Залізничного району ДГПУ ЛМР А.Коваля про те, що фахівцями Залізничного відділення соціальної роботи Філії соціальної роботи та психологічної підтримки КУЗТ ЛМЦСПР «Джерело» здійснено візит за адресою: м.Львів, вул.Авіаційна, 1, проте потрапити до помешкання та скласти акт оцінки потреб сім?ї не вдалося. В телефонному режимі [PERSON] повідомила, що не має наміру займатися вихованням свого сина, відмовляється від візиту та складення акта оцінки потреб за місцем її проживання (а.с.39, 40). 26.05.2025 року [INFO] дітей та сімей «Рідні» Львівської міської ради повідомив начальника відділу «Служба у справах дітей» Залізничного району А.Коваля про те, що за час перебування [PERSON] , [INFO] , у відділенні «Термінове влаштування дітей» батьки [PERSON] та [PERSON] не відвідали дитину жодного разу та не цікавилися її життям (а.с.36). Наказом Управління «Служба у справах дітей» №238 від 27.05.2025 року [PERSON] , [INFO] , взято на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування (а.с.10). 27.05.2025 року [PERSON] скеровано до відділення «Служба підтримки сім?ї» КУ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Рідні» ЛМР (а.с.35). Згідно висновків лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров?я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов?язків №119 від 03.06.2025 року та №234 від 29.10.2025 року [PERSON] має високий ступінь втрати здоров?я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов?язків (а.с.20, 72). Листом №4-260810-35098 від 25.06.2025 року « [INFO] дітей та сімей «Рідні» ЛМР повідомив начальника відділу «Служба у справах дітей» Залізничного району А.Коваля про те, що станом на 25.06.2025 року [PERSON] не проявила ініціативи у відвідуванні фахівців відділення «Служба підтримки сім?ї» та на послугах не знаходиться (а.с.37). Також, листом командира ВЧ [NUMBER] №/1146/46/1083ПС від 25.06.2025 року повідомлено Відділ «Служба у справах дітей» Залізничного району про те, що в ході проведення індивідуальних бесід [PERSON] вказано на необхідність відвідування малолітнього сина [PERSON] в КУ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Рідні», підтримання постійного особистого та телефонного зв?язку з ним з подальшим плануванням долі сина (а.с.38). Наказом Управління «Служба у справах дітей»№316 від 03.07.2025 року [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано в сім?ю тітки [PERSON] (а.с.16), яка проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.15), та який і по даний час там перебуває (а.с.73). Згідно заяви неповнолітнього [PERSON] від 06.08.2025 року, такий не заперечує, щоб у його матері [PERSON] відібрали право на його піклування, так як вона його життям не цікавиться (а.с.41). Висновком Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, №120645 від 19.08.2025 року прийнято рішення про доцільність відібрання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав (а.с.42-43). Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.1, 5 ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї, ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Частиною 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання у сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.1-4 ст.150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Пунктами 2-5 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п. 2-5 ч.1 ст.164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (п.50 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України). Основні підстави для відібрання дитини зазначені у ч.1 ст.164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у наведеній ч.1 ст.170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Також, схожі правові висновки вказані у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2022 року у справі № 308/12188/18. Згідно з ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст.12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. Аналіз норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Враховуючи, що в судовому засіданні на підставі досліджених доказів встановлено, що відповідач належним чином не виконує батьківських обов`язків щодо належного виховання та розвитку дитини, не піклується про фізичний розвиток дитини, про його стан здоров`я, що негативно впливає на фізичний стан дитини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав. При цьому, суд зазначає, що відібрання дитини у відповідача без позбавлення її батьківських прав є тимчасовим заходом, а тому, суд, за заявою відповідача, може постановити рішення про повернення їй дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню неповнолітнього [PERSON] його матір`ю. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, те що позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, а судом задоволені позовні вимоги майнового і немайнового характеру, то з відповідача підлягає стягненню 1211,20 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved