Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в Ковельський міськрайонний суд Волинської області з позовом до Велицької сільської ради Ковельського району Волинської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померлаїї мати [PERSON] , яка проживалав [ADDRESS] . Після смерті спадкодавця залишилася спадщина, яка складається з всього майна, що належало померлій, в тому числі іземельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Мельницької сільської ради Ковельського району Волинської області. На даний час позивач звернулася до нотаріуса, щоб оформити спадщину після смерті матері, але нотаріус повідомила, що вона пропустила 6-ти місячний строк для прийняття спадщини. З серпня 2018 року сильно погіршилося здоров`я позивача, вона постійно лікувалася, як стаціонарно в лікарні, так і в дома. В подальшому до 2022 року позивач здійснювала догляд за важкохворим чоловіком. Вказані причини та обмеження в пересуванні введені у зв`язку з карантином в 2021 році і воєнним станом в 2022 році перешкодили позивачу вчасно звернутися до нотаріуса та оформити спадщину після смерті матері. Оскільки іншим способом вирішити дане питання поза судом вже не вбачається за можливе, позивач просить суд визначити їй додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилася [INFO] після смерті матері [PERSON] . В судове засідання позивач та її представник не з`явилася, однак попередньо подали в суд заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача Велицької сільської ради та відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, попередньо подали заяви в яких просять розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом частин четвертої та п`ятої ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 вказано, що за таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників справи про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення. Отже за таких умов датою рішення суд зазначає дату проголошення повного тексту рішення. Суд, враховуючи визнання відповідачами позовних вимог заявлених позивачем у повному обсязі, перевіривши наявність законних підстав для задоволення позову, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] рокупомерла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим Виконавчим комітетом Велицької сільської ради Ковельського району Волинської області02 липня 2018 року, актовий запис №39. Після смерті [PERSON] , відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру №1148/01-16 від 30.10.2025 року, спадкова справа не заводилась. Відповідно до довідки Велицької сільської ради №220 від 12.09.2024 встановлено, що за [PERSON] , яка постійно проживала і була зареєстрована з 1960 року по день смерті по [ADDRESS] , відповідно до запису в погосподарській книзі за 2018-2024 роки рахувалось господарство. Крім неї на день її смерті в цьому господарстві ніхто не був зареєстрований і не проживав. Відповідно до довідки Велицької сільської ради №220 від 12.09.2024 заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД №346337 від 12.04.2010 [PERSON] належить земельна ділянка площею 1,7232 га на території Мельницької сільської ради Ковельського району Волинської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯД №346336 від 12.04.2010 [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,2033 га на території Мельницької сільської ради Ковельського району Волинської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД №346335 від 12.04.2010 [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1843 га на території Мельницької сільської ради Ковельського району Волинської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. На підставі свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 28вересня 1967року судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , мамоюякоївказана [PERSON] . 03серпня 1991 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 03 серпня 1991 року. Твердження позивача про те, що вона хворіла і потребувала лікування підтверджується виписками з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 07.08.2018, 10.08.2018, 13.08.2018, 16.08.2018, 30.08.2018, 29.2018. Факт, що чоловік позивача мав групу інвалідності та потребував догляду підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА №756904 від 25.04.2018 та пенсійним посвідченням серія [NUMBER] від 03.05.2018. Довідкою від 20.02.2024, №01-28/10 підтверджується, що звересня 2019 року по даний час позивач працює шеф-кухарем в Закладі дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №1 «Калинка» м. Ковель. З довідки Велицької сільської ради від 03.12.2025, №766 вбачається, що спадщина після смерті [PERSON] не визнана відумерлою. Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Суд звертає увагу, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємця; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року по справі № 942/416/20. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі у всіх відмінках Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Гарантоване ст. 6 Конвенції право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини (далі у всіх відмінках ЄСПЛ) розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі у всіх відмінках Перший протокол), якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Стаття 1 Першого протоколу закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних. У розумінні статті 1 Першого протоколу «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове. «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися ст. 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці ЄСПЛ, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини, за дійсних обставин справи, будуть непропорційними, оскільки позивач втратить право на спадкування майна, яке залишилося після смерті спадкодавця, що не було визнано відумерлим в порядку ст. 1277 ЦК України. Втрата спадкового майна буде для позивача занадто надмірним тягарем, і при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи. Беручи до уваги зазначене, факт визнання відповідачами позовних вимог та враховуючи наявність усіх законних підстав для [PERSON] спадкувати майно після смерті [INFO] [PERSON] , з огляду на встановлені раніше факти родинних зв`язків, складу спадкової маси, суд вважає за необхідне позов задовольнити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved