Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

18 жовтня 2024 року ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання грошових коштів у позику № 2404981223 від 14.12.2023р. в розмірі 46361 грн. 84 коп., яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредиту - 5600 грн, заборгованості за процентами 40761 грн 84 коп., нарахованими за період з 14.12.2023р. по 15.10.2024р. В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів. Ухвалою суду від 13 листопада 2024 року відкрито провадження у даній справі та постановлено здійснити її розгляд в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, також в цій ухвалі роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Вказана ухвала двічі надсилалася відповідачу рекомендованим поштовим відправленням за адресою, за якою остання зареєстрована, поштові відправлення повернуті востаннє з відміткою «за закінченням терміну зберігання», яка проставлена 10.02.2025 року, що відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України слід вважати днем вручення цього судового рішення. Станом на 22.12.2025 року відзив на позов від відповідача до суду не надійшов. Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходили. За відсутності таких клопотань, суд, у відповідності до ч. 13 ст. 7, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу за наявними у ній матеріалами. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.12.2023 року ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» (Товариство) та [PERSON] (Позичальник) за допомогою веб-сайту https://finsfera.ua уклали договір про надання грошових коштів у позику № 2404981223 (далі Договір), у відповідності до якого відповідач отримала кредит в розмірі 5600 грн. строком на 15 днів зі сплатою процентів за дисконтною (зниженою) процентною ставкою (застосовується у відповідності до умов Програми лояльності ТОВ «ІННОВА ФІНАНС») 1,79 % на день та за позаакційною (базовою) процентною ставкою 2,99 % на день. Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ст. ст. 638, 640, 642 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а також з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є, крім іншого, використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. На виконання зазначених вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» Позичальнику було надіслано одноразовий ідентифікатор для підписання Договору, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів, яким остання підписала вказані документи, що підтверджується електронним підписом [PERSON] з одноразовим ідентифікатором r4t3boo73 /а.с. 10-14/. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі. Позивач виконав свої зобов`язання за Договором, надавши відповідачу [PERSON] 5600 грн. кредиту, що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції №19705-1354-76180639 від 14.12.2023р./ а.с. 9, 26/. Як встановлено вище, виходячи з умов п.п. 1.1.4, 1.1.5, 1.2, 1.3.2, 1.6, 1.8. 2.2.2. Договору, відповідач мала повернути кредит, а також сплатити проценти за користування ним у розмірі 1,79 % (а у разі прострочення - із ставки 2,99%) до кінця строку кредитування, тобто до 29.12.2023р. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Проте, як вбачається з матеріалів справи, у порушення наведених вище умов Договору, ст. ст. 525, 526 ЦК України відповідачем зобов`язання щодо сплати тіла кредиту та процентів у строки, передбачені Договором, належним чином не виконувалися. Як вбачається з позовної заяви, за розрахунками позивача станом на 18.10.2024р. у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 46361 грн 84 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5600 грн; заборгованість за процентами - 40761 грн 84 коп., які і заявлені до стягнення. Разом з тим, надаючи правову оцінку заявленому розміру заборгованості, слід звернути увагу позивача на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Як було зазначено вище, сторони погодили між собою розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом. Між тим припис абз. 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Отже, оскільки право позивача нараховувати передбачені договором проценти за позикою припинилось 29.12.2023 року, вимоги позивача про стягнення процентів після 29.12.2023 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові у справі №444/9519/12 від 28.03.2018 р. та інших. При цьому суд оцінює критично твердження позивача про те, що нарахування процентів за кожний день користування кредитом відповідає постанові Великої Палати Верховного Суду (далі ВП ВС) у справі №910/17048/17 від 18.01.2022р., зокрема, позиції, заначеній у п.123 цієї постанови. З цього приводу суд звертає увагу позивача на постанову ВП ВС від 05.04.2023р. у справі № 910/4518/16, в якій Велика Палата Верховного Суду уточнила свій висновок, викладений в п. 123 постанови від 18.01.2022р. у справі № 910/17048/17 (на який посилається позивач). Зокрема, ВП ВС у п.141 зазначеної постанови вказала, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав»). Звертаючись до умов укладеного між сторонами Договору, слід зазначити, що у розділі 3 цього Договору, яким врегульовано відповідальність сторін, сторони не передбачили стягнення процентів річних в розмірі більшому, ніж встановлено статтею 625 ЦК України. А положення п.1.4.1 Договору, які дозволяють нараховувати процентів за умови пролонгації строку кредитування, в даному випадку не застосовуються, адже позивачем не доведено факту такої пролонгації в порядку, передбаченому розділом 4 даного Договору (зокрема, на надано доказів укладання відповідної додаткової угоди, як то передбачено умовами цього розділу Договору). Крім того, умови, погоджені в Договорі у цій справі, не є тотожними умовам договору у справі №910/17048/17, що розглядалася ВП ВС, зокрема, висновок ВП ВС у справі №910/17048/17 від 18.01.2022р. стосується кредитного договору, згідно з яким кредит було надано на умовах кредитної лінії. Таким чином, виходячи із суми позики - 5600 грн. і строку кредитування, зважаючи на те, що протягом 15 днів (в межах строку кредитування) позику не повернуто, що має наслідком нарахування процентів за позаакційною (базовою) процентною ставкою 2,99% на день від суми позики, заборгованість відповідача по процентам за Договором становить: 5600 грн.*2,99%*15 днів = 2511 грн 60 коп. При цьому не зважаючи на те, що строк кредитування закінчився після набрання чинності Законом України N 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п. п. 6 п. 5 Розділу І Закону N 3498-IX) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (п. п. 13 п. 5 Розділу І Закону N 3498-IX), обмеження денної процентної ставки не застосовуються, оскільки строк виконання зобов`язань позичальником сплив до закінчення Перехідного періоду. Таке застосування норм цього Закону відповідає п. 2 роз`яснень Національного банку України, викладених у листі "Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування" від 15.01.2024 р. №14-0004/3433. З огляду на наведене, заборгованість відповідача перед позивачем складається з тіла кредиту 5600 грн, суми процентів 2511 грн 60 коп. та в загальному розмірі становить 8111 грн 60 коп. Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частина 2 ст. 13 ЦПК України визначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач в даній справі не скористалася своїми правами щодо подання відзиву на позовну заяву з правовим обґрунтуванням своїх заперечень, доказів на їх підтвердження. Таким чином, на думку суду, наявність та розмір заборгованості [PERSON] у вказаному вище розмірі витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем. З огляду на викладене, суд вважає за правомірне позовні вимоги задовольнити частково у вказаній сумі. З урахуванням викладеного, вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно обсягу задоволених вимог.

Outcome: partial