Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

01.11.2024 адвокат Нечаєва Наталія Михайлівна, яка представляє інтереси позивача [PERSON] , звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів», в якому просить стягнути солідарно із Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ОПТИМУМ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛЬВІВ» на користь [PERSON] 714 529,03 грн. сплачених в якості забезпечувального платежу за попереднім договором купівлі-продажу квартири 18 червня 2019 року № 1199, (Основний договір за яким не укладено), стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛЬВІВ» на користь [PERSON] 147 079, 36 грн. сплачених в якості забезпечувального платежу за договором про внесення змін та заміну сторони від 05 листопада 2021 року до попереднього договору купівлі-продажу квартири 18 червня 2019 року № 1199 (Основний договір за яким не укладено) та стягнути солідарно із Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ОПТИМУМ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛЬВІВ» на користь [PERSON] курсову різницю у розмірі 401 778,00 грн.; стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛЬВІВ» на користь [PERSON] курсову різницю у розмірі 83 852,42 грн., судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18 червня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Оптимум» як Стороною 1 - продавцем, [PERSON] як Стороною 2 покупцем укладено Попередній договір купівлі квартири, посвідчений Антоновою В.І. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за № 1199. Об`єктом купівлі згідно п.1.1.2, пп.2 п.6 та Додатку №1 Попереднього договору купівлі-продажу квартири була однокімнатна квартира в будинку, що знаходиться в другому під`їзді на 8-му поверсі за будівельним номером [ADDRESS] , загальна проектна площа 51,21 кв.м. Згідно п. 2.2 Договору Сторони зобов`язуються в майбутньому укласти в належній формі та підписати Основний договір, до підписання якого Сторона-1 забезпечить введення Будинку в експлуатацію та після оформлення та реєстрації права власності за Стороною-1 на Об`єкт, передає Об`єкт у власність Стороні-2 в порядку, що встановлений цим Договором. Пунктом 2.3. Сторони визначили, що Об`єкт передається Стороною-1 за Основним договором, що підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, у власність Сторони-2 виключно після здійснення Стороною-2 усіх платежів згідно з цим Договором (в тому числі із врахуванням платежів згідно з п. 4.7. розділу 4 цього Договору). В момент укладення Основного договору кошти, сплачені Стороною-2 за цим Договором, в повному обсязі зараховуються як оплата за таким Основним договором. Згідно п. 2.4 передбачалося, що сторони укладають Основний договір на умовах, передбачених цим договором до ІV кварталу 2020 року, але не пізніше аніж протягом 60 днів з моменту проведення державної реєстрації в державному реєстрі речових на нерухоме майно за продавцем на об`єкт та за умови виконання стороною умов щодо забезпечення виконання договору. 05.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Оптимум», як Стороною 1 - продавцем, [PERSON] як Стороною 2 - покупцем та [PERSON] як Стороною 3 - новим покупцем укладено Договір переуступки прав та внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Антоновою В.І. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 18 червня 2019 року. Зазначила, що цього ж дня, 05.12.2019 року між ТзОВ «КУА Оптимум» та [PERSON] підписано акт звіряння взаємних розрахунків, яким підтверджено, що станом на 05.12.2019 року заборгованість ТзОВ «КУА «Оптимум» на користь [PERSON] становить 714 529,03 грн. Усі інші умови попереднього договору залишалися незмінними та дійсними для обох сторін. З урахуванням зазначеного, відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України у відповідача ТОВ «КУА «ОПТИМУМ» фактично виникло зобов`язання - повернення забезпечувального платежу у розмірі 714 529,03 гривень з наступного дня після спливу строку на укладення основного договору, тобто з 01 січня 2021 року. 03 листопада 2021 року між ТОВ «КУА Оптимум» як продавцем - стороною 1, [PERSON] покупцем - стороною 2 та ТзОВ «ЄВРОЛЬВІВ» новим продавцем стороною 3 укладено договір про внесення змін та заміну сторони до попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Антоновою В.І. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 18 червня 2019 року № 1199. Пунктом 1.5.1. внесено зміни у п. 2.4 Попереднього Договору та продовжено строк дії договору до IV кварталу 2022 року (31.12.2022 року). Однак пунктом 1.3. змін від 01.11.2021 року було зафіксовано, що покупцем оплачено продавцеві 329 499, 00 грн. і саме цю вартість новий продавець повинен зарахувати в якості оплати забезпечувального платежу. При цьому, доля решти суми 385 030,00 грн сплачених ТзОВ «КУА Оптимум» покупцеві не відома, повернення цих коштів їй не відбулося, прощення цього боргу з боку [PERSON] також не відбувалося. З урахуванням зазначеного, відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України у відповідача 2 фактично виникло зобов`язання - повернення забезпечувального платежу у розмірі 147 079,36 грн. з наступного дня після спливу строку на укладення основного договору, тобто з 01 січня 2023 року. Зазначає, що нова вартість кв.м. квартири є меншою аніж мінімальна вартість спорудження кв.м. нерухомості станом на вересень-грудень 2021 року без врахування прибутків будівельних компаній, що затверджується Міністерством розвитку громад та територій України (раніше Мінрегіонбуд). Водночас, пунктом 1.5.2. внесено зміни у п. 4.9 Попереднього Договору та уточнено вартість 1 кв.м. квартири 10 481,35 грн., без податку на додану вартість, що за курсом НБУ на день укладання цього Договору становить 398,68 долари США (1 долар по курсу НБУ = 26,2904грн). ТОБТО фактично після повної сплати вартості квартири покупцем цю вартість зменшили, без повернення різниці суми, що переплачена покупцем. Водночас про прощення боргу не згадувалося. Відповідно сплачені покупцем 714 529,03 грн. перетворилися у 536 749,93 грн. при цьому зміни у п.4.3, пп.4 п.6 Попереднього договору купівлі продажу, які фіксували загальну вартість Об`єкту як 714 529,03 грн. змінені не були. Вказала, що сторонами погоджені строки до IV кварталу 2022 року укладення основного договору та зарахування коштів сплачених за попереднім не відбулося. Не відбулося до цього часу власне і відновлення будівельних робіт, фактичне завершення будівництва, з відповідністю об`єкта проектній документації, проведення технічної інвентаризації, не відбулося оформлення та реєстрації права власності за Стороною-1 (продавцем), що унеможливило укладення Основного договору та передачі квартири у власність позивача з вини продавця. Окрім того, з метою забезпечення позову позивачем подано відповідну заяву. З огляду на вказане, просила позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова від 04.11.2024 року подана заява була залишена без руху. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 15.11.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (том. с.1 а.с.125). Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 24.12.2024р. заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на кошти та майно відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів» (код ЄДРПОУ 36118695), саме в межах заявленої суми позовних вимог 1 347 238,81грн., яка була б достатньою для такого стягнення, які виражені в національній валюті і знаходяться на його рахунках в банках чи інших фінансових установах. У решті вимог заяви про забезпечення позову відмовити. Ухвалами суду від 21.02.2025р. витребувано докази (том с.1, а.с.208-211). Ухвалою суду від 04.04.2025р. повторно витребувано докази у ТОВ «КУА» «Оптимум» (том с. 1, а.с.238-239). Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 24.06.2025р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справ до судового розгляду (том.с.2, а.с.35). В судовому засіданні 11.12.2025 позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та пояснила, що її вимоги, які зазначені адвокатом у позовній заяві вона підтримую, прочитавши їх, а саме прохальну частину позову; на запитання представників відповідача жодних пояснень не надала та пояснити обставини, зазначені у позові, не змогла. Представник позивача [PERSON] - адвокат Вовк У.Я. в судовому засіданні 09.10.2025 підтримала позовні вимоги, надавши аналогічні пояснення, обставинам та вимогам, зазначеним у позовній заяві. Представник відповідачаТзОВ «ЄвроЛьвів»- адвокат Маланій І.Я. та представник відповідача ТОВ «КУА«Оптимум» - Рубель Б.Я. заперечили проти задоволення позовних вимог, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені в письмових поясненнях та запереченнях. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями ст. ст.12,81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 18.06.2019 був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири між Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Оптимум» як Стороною 1 - продавцем, [PERSON] як Стороною 2 покупцем, посвідчений Антоновою В.І. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за № 1199. Об`єктом купівлі згідно п.1.1.2, пп.2 п.6 та Додатку №1 Попереднього договору купівлі-продажу квартири була однокімнатна квартира в будинку, що знаходиться в другому під`їзді на 8-му поверсі за будівельним номером [ADDRESS] , загальна проектна площа 51,21 кв.м. Відповідно до ст.635 ЦПК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Системний аналіз статті 635 ЦК України свідчить про те, що єдиним зобов`язанням сторін за попереднім договором є зобов`язання укласти основний договір у певний строк (термін), обумовлений таким попереднім договором. Ухилення від такого укладення є порушенням цього зобов`язання, однак якщо факт ухилення судами не встановлено, а сторони в обумовлений строк (термін) основний договір не уклали або одна зі сторін не направила іншій стороні пропозицію про його укладення, таке зобов`язання вважається припиненим. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 200/14946/16-ц. Об`єктом даного Договору згідно з п 1.1.2 Договору була 1-но (Одно) кімнатна житлова квартира у Будинку, що знаходиться в 2 (другому) під`їзді на 8 (восьмому) поверсі за будівельним номером [ADDRESS] , кадастровий номер: 4610137500:07:004:0024. На виконання умов даного Договору, Покупцем - [PERSON] було сплачено на рахунок Продавця - ТОВ КУА «Оптимум» грошові кошти в розмірі 329 499,00 гривень. Зазначена сума коштів була зарахована Продавцем. 05.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Оптимум», як Стороною 1 - продавцем, [PERSON] як Стороною 2 - покупцем та [PERSON] як Стороною 3 - новим покупцем укладено Договір переуступки прав та внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Антоновою В.І. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 18 червня 2019 року. Відповідно до п.8 договору переуступки було внесено зміни у преамбулу Попереднього договору купівлі-продажу квартири, за якими сторонами попереднього договору купівлі-продажу квартири від 18 червня 2019 року зазначено ТзОВ «КУА Оптимум» як продавця та [PERSON] як покупця. 05.12.2019 року між ТзОВ «КУА Оптимум» та [PERSON] підписано акт звіряння взаємних розрахунків, яким підтверджено, що станом на 05.12.2019 року заборгованість ТзОВ «КУА «Оптимум» на користь [PERSON] становить 714 529,03 грн.(том 1 а.с.41). Однак, сам по собі акт звірки не є первинним документом і не доводить факт господарської операції: поставки, надання послуг тощо. Він має інформаційний характер і лише фіксує стан заборгованості та в окремих випадках рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств, які мають бути підтверджені накладними, актами, платіжками тощо. Таку позицію підтримує і суд (постанови ВС від 19.04.2018 у справі №905/1198/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 04.12.2019 у справі №916/1727/17), і Держаудитслужба (лист від 20.02.2017 №25-16/104). Згідно з приписами вказаного Договору: «По домовленості між СТОРОНОЮ - 1 та СТОРОНОЮ - 2, що означає необхідність продовжувати виконання Попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18.06.2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антоновою В.I та зареєстрованого в реєстрі за № 1199, з відповідними змінами до нього (надалі - Попередній договір купівлі-продажу квартири), та зважаючи на те, що СТОРОНА - 3 ( [PERSON] ) зацікавлена у продовженні виконання Попереднього договору купівлі-продажу квартири, та у зв`язку з переуступкою частини прав по вищевказаному Попередньому договору, СТОРОНИ дійшли згоди про наступне: 1)???Замінити в Попередньому договорі купівлі-продажу квартири СТОРОНУ - 2 ( [PERSON] ) на СТОРОНУ - 3 ( [PERSON] ) з 05 грудня 2019 року»; 2)??СТОРОНА - 3 приймає на себе права та виконання всіх обов`язків, що виникатимуть перед СТОРОНОЮ- 1 за попереднім договором купівлі-продажу квартири з 05 грудня 2019року...». 03 листопада 2021 року між ТОВ «КУА Оптимум» як продавцем - стороною 1, [PERSON] покупцем - стороною 2 та ТзОВ «ЄВРОЛЬВІВ» новим продавцем стороною 3 укладено договір про внесення змін та заміну сторони до попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Антоновою В.І. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 18 червня 2019 року № 1199. Відповідно до п.1.3 договору про внесення змін та заміну сторони до попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Антоновою В.І. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу від 18.06.2019 року за реєстром №1199, сторони підтвердили, що на момент укладення договору стороною-2- [PERSON] було сплачено стороні -1 ТОВ КУА ОПТИМУМ по попередньому договорі купівлі-продажу квартири суму забезпечувального платежу у розмірі 329 499,00 грн. без податку на додану вартість. Згідно п.6 договору переуступки ТзОВ «КУА Оптимум» зобов`язана зарахувати сплачений [PERSON] забезпечувальний платіж, а саме 714 529,03 грн. в рахунок виконання зобов`язань згідно попереднього договору купівлі-продажу квартири за [PERSON] . Згідно п.7 до договору переуступки прав та внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири від 18.06.2019 року [PERSON] підтвердила, що їй була передана вся необхідна документація, пов`язана із попереднім договором, зокрема документи, які підтверджують здійснення платежу [PERSON] відповідно до умов попереднього договору від 18.06.2019 року. Згідно заяви [PERSON] (першого покупця) вбачається, що такою було подано заяву в ТОВ КУА «Оптимум» про зарахування 658,998,00грн., які були сплачені за попереднім договором купівлі-продажу від 07.06.2017р. за №1251 в якості частини забезпечувальних платежів на виконання умов попередніх договорів купівлі-продажу квартир від 18.06.2019р. посвідчених приватним нотаріусом м. Львова Антоновою В.І. за №1199 та №1200 (том с. 2 а.с.115). Згідно наданих суду квитанцій вбачається, що в якості забезпечувального платежу згідно договору №1806 за квартиру [ADDRESS] [PERSON] внесла кошти в загальній сумі 23 027,88грн+23027,88грн+25623,00грн+26471,72грн+25900,00, що в загальному становить 124 051,48грн. (том с.1 а.с.220-224). Інших квитанцій про сплату позивачем платежів на виконання умов договору матеріали справи не містять. Щодо заявленої позивачем вимоги про солідарне стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ОПТИМУМ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛЬВІВ» на користь [PERSON] курсову різницю у розмірі 401 778,00 грн.; та стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛЬВІВ» на користь [PERSON] курсову різницю у розмірі 83 852,42 грн., суд дійшов висновку про наступне. У попередньому договорі купівлі-продажу квартири від 18.06.2019 року та договорах про внесення змін та заміну сторони до попереднього договору не передбачено, що ціна квартири може бути переглянута у зв`язку зі зміною курсу валюти, крім того сума курсової різниці не була чітко визначена та не мала чіткого механізму розрахунку. Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу. Разом з тим, «курсова різниця» жодним чином не може бути ні збитками, ні упущеною вигодою, оскільки позивач міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії відповідача, що призвели до позбавлення позивача можливості отримати прибуток. Такий правовий висновок повністю узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15, постановою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 127/27222/16-ц. Відповідно до п.7.6 попереднього договору купівлі-продажу квартири у разі якщо Сторона-1 з власної вини не уклала основний договір в строк, передбачений цим договором та/або погоджений Сторонами, то Сторона-2 має право розірвати цей Договір в односторонньому порядку шляхом направлення рекомендованим листом на адресу Сторони-1, вказану в цьому договорі, або вручення під розписку повідомлення про розірвання цього договору. У цьому разі цей договір є розірваним і вважається припиненим в повному обсязі без укладення будь-яких документів на 10 робочий день з моменту отримання Стороною-1 повідомлення про розірвання (або отримання відповідного поштового повідомлення про неможливість вручення такого повідомлення про розірвання). У такому випадку Сторона-1 повертає сплачений Стороною-2 забезпечувальний платіж протягом 10 робочих днів після дати розірвання цього договору. Відповідно до відповіді від 21.05.2025 року наданої директором ТОВ КУА Оптимум Рубель Б. Я. на адвокатський запит представника відповідача ТОВЄврольвів Маланій І.Я. було повідомлено, що покупцем [PERSON] на виконання умов попереднього договору купівлі-продажу від 18.06.2019 року було сплачено на рахунок продавця -ТОВ КУАОптимум грошові кошти в розмірі 329 499,00 грн. Жодних інших коштів по даному об`єкту та договору на поточний рахунок ТОВ КУА Оптимум не надходило. Відповідно до поданої [PERSON] заяви від 18.06.2019 року на адресу ТОВ КУА «ОПТИМУМ» за нею проведено зарахування Продавцем забезпечувального платежу до Попередньому договору від 18.06.2019 року №1199 в розмірі 329 499,00 грн. ТОВ КУА «ОПТИМУМ» не проводило зарахування забезпечувального платежу в розмірі 714 529,03 грн. як це зазначено в п.6 Договору від 05.12.2019 року переуступки прав та внесення змін до Попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Антоновою В.I. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 18.06.2019 року за реєстром №1199. Про вказане свідчить той факт, що 03.11.2021 року між учасниками справи було укладено Договір про внесення змін та заміну сторони до Попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Антоновою В.I. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 18.06.2019 року за реєстром №1199, де в п.1.3. зазначено «Сторони підтверджують, що на момент укладання цього Договору, Стороною-2 ( [PERSON] ) було сплачено Стороні-1 (ТОВ «КУА «ОПТИМУМ») по Попередньому договорі купівлі-продажу квартири суму забезпечувального платежу у розмірі 329 499,00 грн. без податку на додану вартість». Правовідносини між [PERSON] та ТОВ «КУА «ОПТИМУМ» припинились 03.11.2021 року укладенням відповідного договору, відтак посилання Позивачки на право вимоги до ТОВ «КУА «ОПТИМУМ» та ЗУ «Про захист прав споживачів» - безпідставні. Стосовно можливості застосування до спірних правовідносин положення Закону України «Про захист прав споживачів, то суд зауважує наступне. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Стаття 1 Закону України «Про захист пав споживачів» (далі по тексту використовується Закон в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначає: 3) виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; 13) належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах, та умовам договору із споживачем; 15) недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем); 17) послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; 19) продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; 20) реалізація - діяльність суб`єктів господарювання з продажу товарів (робіт, послуг); 22) споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Частина 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають, зокрема, право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; 4-1) обслуговування державною мовою відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів). Згідно із положеннями статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів», Продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов`язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції. Вимоги до продукції щодо її безпеки для життя, здоров`я і майна споживачів, а також навколишнього природного середовища встановлюються нормативно-правовими актами, в тому числі технічними регламентами. Виробник (виконавець) зобов`язаний забезпечити використання продукції за призначенням протягом строку її служби, передбаченого нормативно-правовим актом або встановленого ним за домовленістю із споживачем, а в разі відсутності такого строку - протягом десяти років. Виробник (виконавець) зобов`язаний забезпечити технічне обслуговування та гарантійний ремонт продукції, а також її випуск і поставку для підприємств, що здійснюють технічне обслуговування та ремонт, у необхідному обсязі та асортименті запасних частин протягом усього строку її виробництва, а після зняття з виробництва - протягом строку служби, в разі відсутності такого строку - протягом десяти років. Стаття 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Так, частина 4 зазначеної статті визначає, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років. Під час слухання справи позивач не надав суду належних та допустимих доказів належного звернення з такою вимогою до відповідача. Окрім того, позивач уклала договір переуступки прав та внесення змін до Попереднього договору купівлі-продажу квартири, що в свою чергу відноситься до цивільно-правового договору, і на нього не розповсюджується дія Закон України «Про захист прав споживачів». Договір відступлення права вимоги при купівлі квартири (договір переуступки) це правочин, за яким перший інвестор (цемент) передає свої права та обов`язки за первинним договором новому покупцеві (цесіоарію) ще до завершення будівництва. Отже, предмет договору це не товар, а право вимоги. Мета передати права та обов`язки за основним договором, а не продати готовий виріб. Це юридичний факт, який породжує цивільні права та обов`язки, що є іншим ніж фізичний продукт, як сказано в Постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 у справі. Щодо заявленої позивачем вимоги про солідарне стягнення коштів з відповідачів, суд зазначає наступне. У статті 540 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Системний аналіз статей 540 та 541 ЦК дозволяє зробити висновок, що при існуванні множинності осіб у зобов`язанні виникають часткові зобов`язання. Тому кредитор у частковому зобов`язанні має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати свій обов`язок у рівній частці. Натомість солідарне зобов`язання виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання. Аналіз норм ЦК України дозволяє зауважити, що встановлення солідарних зобов`язань відбувається досить рідко. Безумовно, законодавець передбачає виникнення солідарних зобов`язань лише у випадках наявності множинності осіб у зобов`язаннях, як правило, на боці боржника. Тобто, якщо частина перша статті 541 ЦК України передбачає виникнення і солідарного обов`язку, і солідарної вимоги, однак за змістом норм ЦК України переважно йдеться про виникнення саме солідарного обов`язку. Такий висновок викладений в ухвалі КЦС ВС від 13.11.2019 року у справі № 638/18231/15-ц. Позивачем не було укладено такого договору, які наявні в матеріалах справи, і які б свідчили про заявлення вимоги про солідарне стягнення. Статтею 656 ЦК України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. Особливості купівлі-продажу об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості визначаються законом. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Відповідно до положень Договору, продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим Договором, та у відповідності до норм ЦК України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж, а не надання послуг як помилково посилається позивач. Основний договір сторонами не укладено.. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що доводи позивача не підтверджені належними та допустимими доказами, тому вважає необхідним відмовити в задоволенні позову. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч.ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу не надходило. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судові витрати відповідача адвоката Маланій І.Я. на професійну правничу допомогу становлять 40000,00 грн., які підтверджуються договором № 1-0105/24-ц від 01.05.2024р., додатковим договором до договору про надання професійної парничок допомоги №1-0105/24-ц від 30.12.2024р., ордер про надання правничої допомоги.(т.2 а.с.47-55) З огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах відповідача, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 40000,00 гривень є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Згідно з п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. При подач позову позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживача».

Outcome: approved