Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання. [PERSON] в позовній заяві посилається на те, що вона з [PERSON] має двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] сплачував аліменти до досягнення доньки повноліття за рішенням суду. На теперішній час [PERSON] є студенткою Львівського національного університету імені Івана Франка. Донька перебуває на утриманні позивача, відповідач матеріальну допомогу на даний час не надає. Тому, позивач просить суд стягувати аліменти з [PERSON] на її користь, на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , до закінчення нею навчання у Львівському національному університеті імені Івана Франка, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, у розмірі 25% від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, та стягнути з нього на користь [PERSON] на утримання повнолітньої доньки [PERSON] аліменти у розмірі 1500,00 грн. від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. У відзиві зазначив, що позивачем до позовної заяви докази потреби у наданні матеріальної допомоги не надані, не надано доказів, що саме позивач утримує доньку, не наданий розрахунок витрат та не обґрунтований їх розмір. Окрім, цього 10 січня 2025 року комісією ВЛК військової частини [NUMBER] він був визнаний непридатним до військової служби та 19 лютого 2025 року звільнений з військової служби. За час проходження військової служби він отримав захворювання, офіційно не працевлаштований, іншого доходу окрім пенсії не має, працювати не має можливості, продовжує лікуватись, внаслідок хвороби постійно потребує медичної допомоги через проблеми із серцево-сосудистою системою, має особисті проблеми зі станом здоров`я, внаслідок яких повинен безстроково приймати ліки. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року відкрито провадження по справі. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про народження, що видане 02 листопада 2007 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №911 (а.с.7). [PERSON] , [INFO] , є повнолітньою, що підтверджується копією паспорта громадянина України документ № [NUMBER] , виданий 17.11.2021 року (а.с.8). Відповідно до довідки №32, наданої 03.09.2025 р. Львівським національним університетом імені Івана Франка, вбачається, що [PERSON] , є студентом 1 курсу денної форми здобуття освіти факультету культури і мистецтв. Зараховано на навчання з 01 вересня 2025 року. Завершує навчання 30 червня 2029 року. Фінансування здійснюється за рахунок державного замовлення (а.с.3). До матеріалів справи відповідачем долучено військовий квиток серії [NUMBER] , посвідчення серії [NUMBER] , пенсійне посвідчення № [NUMBER] . Відповідно до військового квитку серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] 25 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України №69 від 24.02.2022 року призваний на військову службу по мобілізації. 10.01.2025 року призовною (медичною) комісією ВЛК в/ч [NUMBER] визнаний непридатним до військової служби із зняттям з військового обліку за гр. ІІ ст. 40а розкладу хвороб (наказ Міноборони (СЗРУ) від 2008 року №402) і знятий з військового обліку. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] є пенсіонером за віком. Відповідач зазначив, що за час проходження військової служби отримав ряд захворювань, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого №18535 від 06.09.2024 року (діагноз: інфаркт міокарда передньої локалізації; гіпертон. хвороба ІІІ ст.3; екстрасистолічна аритмія; виразкова хвороба шлунку), випискою із медичної картки стаціонарного хворого КНП КМР «МЛШМД» №4593/414 (повний діагноз: ПТФХ нижніх кінцівок. ХВН 5 ст. За СЕАР. Трофічні виразки лівої стопи), огляд лікаря від 09.09.2025 року (діагноз: І20.10 Стенокардія з зареєстрованим спазмом судин КАГ 02.09.24 рік, І25.20 Перенесений в минулому інфаркт міокарда 27.08.24 рік, І50. Серцева недостатність СНзбФВ 605, І80.30 Флебіт та тромбофлебіт нижніх кінцівок, неуточнений), коронароангіографія від 02.09.2024р.. Також, відповідач надав суду копії квитанцій, відповідно до яких він перераховував кошти [PERSON] та виписку з особового рахунку з 01.12.2025 року по 23.12.2025 рік. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно до роз`яснень наданих у п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років 2 563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років 3 196 гривні. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 Верховний Суд зазначив, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд встановивши, що [PERSON] продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач зобов`язаний та має можливість утримувати її, приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання повнолітньої доньки, адже обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів суд враховує визначені у частині дев`ятій статті 7 СК України загальні засади регулювання сімейних відносин, а саме: справедливість, добросовісність і розумність. Як було зазначено вище, сплата аліментів на утримання повнолітньої дитини не є безумовним обов`язком батьків та залежить від низки обставин, які суд враховує при ухваленні рішення. Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання [PERSON] , як на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, [PERSON] в позовній заяві не навела обґрунтувань з посиланням на відповідні докази щодо необхідності визначення аліментів саме у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 182 СК України, визначаючи розмір аліментів суд має виходити з їх необхідності і достатності для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Поряд з цим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Позивач належними та допустимими доказами не довів наявність у неї дійсної потреби в отриманні аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, саме у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, і що саме такий розмір забезпечить гармонійний розвиток [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Згідно з частинами другою, третьою, четвертою статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Отже, враховуючи те, що відповідач має проблеми зі здоров?ям, у зв`язку з проходженням військової служби, а також, те, що він матеріальну допомогу на утримання доньки, яка є повнолітньою та продовжує навчання, не надає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме у стягненні з відповідача аліментів на користь позивача на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн., щомісячно, починаючи із дня пред`явлення даного позову до суду і на період навчання дитини, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» із відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 гривень на користь держави.

Outcome: partial