Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

22.04.2025 року до Київського районного суду міста Одеси через засоби поштового зв`язку надійшла позовна Релігійної організації Православна Парафія «Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії Української православної церкви м. Одеса» до Релігійної організації «Релігійна громада Парафія Різдва Пресвятої Богородиці Переяславсько-Вишневської Єпархії Української православної церкви (Православна церква України) села Гоголів Броварського району Київської області», [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірина Миколаївна, про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, в якій позивач просить суд визнати за Релігійною організацією Православна Парафія «Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії Української православної церкви м. Одеса» в порядку спадкування за заповітом до майна [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , право власності на 19/20 частин в нерухомому майні 7/10 частин домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси по цивільній справі №520/10957/15-ц від 18.11.2015 року, [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Турухан, Туруханського району, Красноярського краю, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , визнано безвісті відсутнім з 02.05.2015 року. Рішенням Київського районного суду м. Одеси по цивільній справі №520/5991/17 від 12.02.2018 року [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Турухан, Туруханського району, Красноярського краю, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , визнано померлим з 15.03.2018 року. 01.08.2018 року приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Сегеченко І.М. відкрито спадкову справу до майна померлого [INFO] [PERSON] . Про дані події, як вказує позивач, останній дізнався шляхом отримання листа за вих. №363/02-14 від 30.08.2018 року від приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Сегеченко І.М. з повідомленням про наявність заповіту [PERSON] , [INFO] в якому також було зазначено про вжиття заходів до закінчення 6-тимісячного строку, встановленого законодавством для прийняття спадщини. Згодом, листом приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Сегеченко І.М. від 03.12.2018 року за вих. №489/02-14 позивача було повідомлено про пропуск строку для прийняття спадщини, передбаченого ст. 1270 ЦК України. Рішенням Київського районного суду міста Одеси по цивільній справі №520/20065/18 від 16.04.2019 року Релігійній організації Православна Парафія «Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії Української православної церкви м. Одеса» було визначено додатковий строк - три місяці на подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті [PERSON] , [INFO] . Приймаючи дані обставини, позивач звернувся із заявою до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Сегеченко І.М, щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Сегеченко І.М. №53/02-31 від 01.04.2024 року, йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом - відмовлено, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене спадкове майно. Вказані обставини, стали підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою суду від 23.04.2025 року вказану позовну заяву залишено без руху. 13.05.2025 року на виконання ухвали суду представником позивача надано до суду заяву про усунення недоліків разом з квитанцією про доплату судового збору. Дослідивши подані до суду документи, суддею встановлено, що позовна заява подана з додержанням вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України, позивачем виконані вимоги ухвали суду від 23.04.2025 року, підстави для залишення позовної заяви без руху або відмови у відкритті провадження, визначених у ст. 185, 186 ЦПК України, відсутні. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 14.05.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. Разом з позовом, представником позивача надано до суду два клопотання про витребування доказів, за наслідком розгляду яких 12.06.2025 року судом у підготовчому судовому засіданні були постановлені ухвали, якими клопотання задоволені та витребувано: - з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради (код ЄДРПОУ: 03350290; 65048, м. Одеса, вул. Троїцька, 25) належним чином завірені копії правовстановлюючих документів щодо нерухомого майна, належного померлому [PERSON] , [INFO] , а саме 7/10 часток домоволодіння, в [ADDRESS] .. - у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірини Миколаївни (місцезнаходження: 65048, м. Одеса, вул. Пушкінська, 48, прим. 3/3а) належним чином завірену копію спадкової справи №14/2018, заведеної до майна [PERSON] , померлого [INFO] . 30.07.2025 року до суду на виконання вказаної ухвали суду, надійшли витребувані від Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради правовстановлюючі документи. Також, 30.07.2025 року до суду на виконання вказаної ухвали суду надійшли від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірини Миколаївни витребувані судом докази. 06.10.2025 року через засоби поштового зв`язку від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, а саме: визнати за Релігійною організацією Православна Парафія «Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії Української православної церкви м. Одеса» в порядку спадкування за заповітом до майна [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , право власності на 19/60 часток спадщини, яка складається з 7/10 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Також, того ж дня 06.10.2025 року від представника позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача [PERSON] на належного [PERSON] , з посиланням на те, що згідно з інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.09.2025 року №443111498 стало відомо, що згідно договору дарування №805 від 05.09.2025 року посвідченого нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Валісвою В.В. (індексний № рішення 80701241) право власності на частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] згідно рішення суду від 22.02.2025 року по справі №947/27613/24, належить іншій особі, а саме [PERSON] .За наслідком чого представник позивача вказує, що [PERSON] наразі не може виступати відповідачем у справі №947/27613/24, а про вказані обставини представнику позивача не було відомо під час звернення із позовом. З огляду на зазначене, представник вважає, що належним відповідачем у справі №947 27613/24, буде саме [PERSON] , якій належить право власності на частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , згідно договору дарування №805 від 05.09.2025 року, посвідченого нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Валієвою В.В. (індексний № рішення 80701241). У підготовчому судовому засіданні, призначеному на 20.10.2025 року судом подані представником позивача заяви задоволено, прийнято заяву про зменшення позовних вимог до розгляду, а також замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного [PERSON] . У підготовчому судовому засіданні, призначеному на 10.11.2025 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 03.12.2025 року о 14 годині 00 хвилин. У судове засідання призначене на 03.12.2025 року з`явився представник відповідачки [PERSON] [PERSON] , який заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник позивача у судове засідання, призначене на 03.12.2025 року не з`явилась, однак того ж дня надала до суду заяву підтримання позовних вимог та розгляд справи без участі. Інші учасники по справі до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, однак про причину неявки суд не повідомили. Підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. За наслідком розгляду даної справи, суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч. 1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання до 22.12.2025 року о 09 год. 15 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення. Про дату, час і місце судового засідання з проголошення судового засідання, учасники справи повідомлялись належним чином. Заслухавши пояснення представника відповідача по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.06.2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено актовий запис №27, за наслідком державної реєстрації смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.06.2018 року. 01.08.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. відкрито спадкову справу №14/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі за №52821532 від 01.08.2018 року. В межах вказаної спадкової справи, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. у відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №52821295 від 01.08.2018 року встановлено, що станом на час смерті спадкодавця, наявний чинний заповіт складений [PERSON] , посвідчений 22.11.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М. за реєстровим номером № 4026. За наслідком чого, 03.08.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. скеровано листа за вих. №319/02-14 на ім`я приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М. щодо надання копії заповіту складеного [PERSON] , посвідченого 22.11.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М. за реєстровим номером № 4026. 15.08.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М. скеровано відповідь з інформацією про заповіт на запит нотаріуса, у відповідності до якої повідомлено, що [PERSON] , [INFO] , склав заповіт, посвідчений 22.11.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М. за реєстровим номером № 4026, відповідно до якого, він розпорядився належним йому майном - 7/10 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , наступним чином: з якого 19/20 частин у рівних частках кожному заповів: Українській православній церкві Храма Різдва Богородиці, Українській православній церкві Одеської єпархії парафіяльної ради Всіхсвятського храму, код ЄДРПОУ 25414211, та [PERSON] , а 1/20 частку з частки зазначеного домоволодіння заповів [PERSON] , [INFO] . Одночасно у даному заповіті, [PERSON] зазначив, що він свого племінника [PERSON] , [INFO] , позбавив права спадкування на його майно. 30.08.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. в межах спадкової справи №14/2018, скеровано листа на ім`я Релігійної організації Православна Парафія «Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії Української православної церкви м. Одеса» (код ЄДРПОУ 25414211), та повідомлено про наявність заповіту від 22.11.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №4026, складеного [PERSON] у тому числі на ім`я Української православної церкви Одеської єпархії парафіяльної ради Всіхсвятського храму, код ЄДРПОУ 25414211, яка за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань має наступну назву - Релігійна організація Православна Парафія «Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії Української православної церкви м. Одеса», якій заповідані 133/600 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . За наслідком чого повідомлено про необхідність до 15.09.2018 року вжити заходів щодо прийняття або відмови від прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] та надати документи на підтвердження правонаступництва Української православної церкви Одеської єпархії парафіяльної ради Всіхсвятського храму. 31.05.2019 року Релігійною організацією Православна Парафія «Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії Української православної церкви м. Одеса» (код ЄДРПОУ 25414211) подано до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., заяву від 31.05.2019 року за №34 про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Однак, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. в межах спадкової справи №14/2018, скеровано у тому числі на ім`я позивача Релігійної організації Православна Парафія «Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії Української православної церкви м. Одеса» (код ЄДРПОУ 25414211) листа від 19.07.2019 року за вих. №258/02-14, яким повідомлено, що свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Додатково повідомлено про призупинення вчинення нотаріальних дій по вказаній спадковій справі до вирішення Київським районним судом міста Одеси цивільної справи №520/12887/18. 01.04.2025 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. в межах спадкової справи №14/2018 винесено постанову за вих. №53/02-31, якою Релігійній організації Православна Парафія «Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії Української православної церкви м. Одеса» (код ЄДРПОУ 25414211) відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , щодо №19/60 часток спадщини, яка складається з 7/10 часток домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з не можливістю ідентифікувати Релігійну організацію Православна Парафія «Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії Української православної церкви м. Одеса» (код ЄДРПОУ 25414211), як спадкоємця після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , за заповітом від 22.11.2006 року за р.№4026, та приймаючи відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Вищевказані обставини, зумовили звернення позивача до суду з даним позовом. Приймаючи вищевикладене, судом встановлено, що між сторонами по даній справі виникли спадкові правовідносини, питання яких врегульовано Книгою шостою ЦК України «Спадкове право». Суд зазначає, що внаслідок смерті особи відкривається спадщина, часом відкриття якої є день смерті такої особи (ч.1,2 ст.1220 ЦК України). Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. (ч.1 ст.1235 ЦК України). Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. (ч.2 ст.1235 ЦК України). У відповідності до положень статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Якщо протягом шести місяців з часу відкриття спадщини відказоодержувач не відмовився від заповідального відказу, вважається, що він його прийняв (стаття 1271 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст. 1272 ЦК України). Згідно з ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Приймаючи вищевикладене в цілому вбачається встановленим, що внаслідок смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , відкрилась спадщина на належне останньому за час життя майно, серед якого - 7/10 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , заповідані спадкодавцем за заповітом, посвідченим 22.11.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М., зареєстрованим в реєстрі за № 4026. Спадкоємцями за даним заповітом на спадкове майно - 7/10 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , є: в межах 19/20 частин спадкового майна у рівних частках кожний: Українська православна церква Храма Різдва Богородиці, Українська православна церква Одеської єпархії парафіяльної ради Всіхсвятського храму, з визначеним кодом ЄДРПОУ 25414211, та [PERSON] , тобто кожний по 19/60 часток від спадкового майна та з правом на 1/20 частку спадкового майна - [PERSON] , [INFO] . Одночасно у даному заповіті, [PERSON] зазначив, що він свого племінника [PERSON] , [INFO] , позбавив права спадкування на його майно. З матеріалів спадкової справи №14/2018 до майна [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , вбачається, що у відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №52821295 від 01.08.2018 року, станом на час смерті спадкодавця, даний заповіт складений [PERSON] , посвідчений 22.11.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М. за реєстровим номером № 4026, був чинним. У відповідності до листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. від 19.07.2019 року за вих. №258/02-14, виданого в межах спадкової справи №14/2018, судом встановлено, що відповідний заповіт оспорювався в судовому порядку в межах розгляду Київським районним судом міста Одеси цивільної справи №520/12887/18. З поданих позивачем до суду доказів, судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №520/12887/18 за позовом [PERSON] до Релігійної громади Різдва Богородиці, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Луцях Тетяни Миколаївни, Релігійної організації православна парафія «Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської єпархії Української православної церкви м. Одеса», [PERSON] , [PERSON] про визнання заповіту від імені [PERSON] , посвідченого 22 листопада 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т. М. за реєстровим номером № 4026, недійсним. 12 лютого 2020 року рішенням Київського районного суду м. Одеси в задоволенні позову відмовлено, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року. Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2024 року вказані судові рішення: рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року залишені без змін. Даною постановою встановлено зокрема, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 01 серпня 2003 року належало 7/10 частин домоволодіння [ADDRESS] . 22 листопада 2006 року [PERSON] склав заповіт, яким належні йому 7/10 частин домоволодіння [ADDRESS] заповів таким чином: 19/20 частин у рівних частках Українській Православній Церкві Храм Різдва Богородиці; Українській Православній Церкві Одеської Єпархії Парафіяльної Ради Всіхсвятського Храму; [PERSON] ; 1/20 частину [PERSON] . Поклав на [PERSON] обов`язок поховати його тіло на Новоміському кладовищі. Свого племінника [PERSON] він позбавив права спадкувати його майно. Вказаний заповіт є чинним і внесений до Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 17 липня 2018 року № 52642862. Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 06 червня 2019 року № 18-6025, складеним судовим експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Римаревським І. Г., рукописний текст «Заповіт мною прочитано вголос і підписано особисто. [PERSON] » у заповіті від імені [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т. М. 22 листопада 2006 року за реєстровим № 4026, виконаний самим [PERSON] в незвичайному стані, під впливом природних «збиваючих» факторів, серед яких могли бути, як внутрішні (до них можна віднести хворобливий стан, стан хвилювання тощо), так і зовнішні (незвична поза під час письма, нерівна поверхня, на якій розташований заповіт). Статтею 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» встановлено, що кожен має право повністю або частково відтворювати судові рішення, що проголошені судом прилюдно, у будь-який спосіб, у тому числі через оприлюднення в друкованих виданнях, у медіа, створення електронних баз даних судових рішень. Будь-яке редагування тексту судового рішення не повинно спотворювати його зміст. Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. За наслідком вказаних встановлених обставин, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, судом за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, який перебуває у вільному доступі було перевірено дані обставини та встановлено наявність оприлюдненого тексту постанови Верховного Суду від 18 грудня 2024 року по справі №520/12887/18, яка набрало законної сили, якому відповідає подана до суду копія вказаного судового рішення. Частинами 4,5 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Приймаючи викладене, судом встановлено, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року, та залишені без змін постановою Верховного Суду від 18 грудня 2024 року, за наслідком розгляду цивільної справи №520/12887/18, набрало законної сили 18.12.2024 року, є чинним, а відтак вищевказані обставини додатковому доказуванню не підлягають, а заповіт від імені [PERSON] , посвідчений 22 листопада 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т. М. за реєстровим номером № 4026, був чинним та діючим станом на час відкриття спадщини [INFO] . Щодо належності позивача - Релігійної організації Православна Парафія «Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії Української православної церкви м. Одеса» (код ЄДРПОУ 25414211), до кола спадкоємців [PERSON] , померлого [INFO] , за заповітом, посвідченим 22.11.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 4026, суд зазначає наступне. Виходячи з відомостей, повідомлених у відповіді приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М. від 15.08.2018 року за вих. №90/01-16 щодо заповіту складеного [PERSON] , [INFO] , який посвідчено 22.11.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М., зареєстрованим в реєстрі за №4026, вбачається, що [PERSON] , було у тому числі заповідано 19/20 часток від 7/10 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , в рівних частках кожному серед трьох осіб, у тому числі Українській православній церкві Одеської єпархії парафіяльної ради Всіхсвятського храму, з визначеним кодом ЄДРПОУ організації 25414211. Разом з тим, у відповідності до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.04.2025 року за №34972574 вбачається, що за кодом ЄДРПОУ 25414211, значиться зареєстрованою юридична особа - Релігійна організація Православна Парафія «Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії Української православної церкви м. Одеса», державна реєстрація якої була проведена 21.06.2005 року за №15561200000008894. Отже, судом встановлено, що вірною назвою організації, яка визначена [PERSON] , [INFO] , за кодом ЄДРПОУ організації 25414211 у заповіті посвідченому 22.11.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М., зареєстрованому в реєстрі за №4026, є - Релігійна організація Православна Парафія «Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії Української православної церкви м. Одеса». Одночасно судом приймається, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. в межах заведеної спадкової справи 14/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] , після отриманої інформації про наявність заповіту від 22.11.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №4026, складеного спадкодавцем за життя, та встановлення кола спадкоємців за цим заповітом до заповіданого майна, було скеровано листа про наявність даного заповіту саме на ім`я - Релігійної організації Православна Парафія «Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії Української православної церкви м. Одеса», як юридичної особи зареєстрованої за кодом ЄДРПОУ 25414211 визначеної у заповіті, яка має право на прийняття спадщини щодо частки заповіданого майна після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Додатково з доводів позивача викладених у позові та документів наявних в матеріалах спадкової справи №14/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що Релігійна організація Православна Парафія «Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії Української православної церкви м. Одеса» зверталась до Київського районного суду міста Одеси з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , який перебував на розгляді в межах розгляду цивільної справи №520/20065/18. Приймаючи встановлені обставини та відсутність в матеріалах спадкової справи вказаного рішення суду, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, судом в порядку передбаченому ч.7 ст. 81 ЦПК України за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, який перебуває у вільному доступі було перевірено дані обставини та встановлено наявність рішення Київського районного суду міста Одеси від 16.04.2019 року за наслідком розгляду цивільної справи №520/20065/18, яке набрало законної сили 17.05.2019 року, з розгляду відповідного питання. Так, за наслідком розгляду даної цивільної справи №520/20065/18, Київським районним судом міста Одеси 16.04.2019 року ухвалено рішення, яким задоволені позовні заяви Релігійної організації Православна Парафія «Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії Української православної церкви м. Одеса» та іншого спадкоємця [PERSON] . Визначено додатковий строк - три місяці [PERSON] , [INFO] , для подачі в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за заповітом що відкрилася після смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Турухан, Туруханського району, Красноярського краю, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , визнаного померлим з [INFO] . Визначено додатковий строк - три місяці Релігійній Організації Православна Парафія Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії УПЦ, для подачі в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за заповітом що відкрилася після смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Турухан, Туруханського району, Красноярського краю, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , визнаного померлим з 15 березня 2018 року. Дане рішення Київського районного суду міста Одеси від 16.04.2019 року по цивільній справі №520/20065/18 набрало законної сили 17.05.2019 року. Отже, вказаним рішенням суду також встановлено, що Релігійна організація Православна Парафія «Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії Української православної церкви м. Одеса», за кодом ЄДРПОУ 25414211, належить до кола спадкоємців [PERSON] , померлого [INFO] , за заповітом від 22.11.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №4026. Судом приймається, що у відповідності до ч.2 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Приймаючи вищевикладені обставини в цілому, суд вважає встановленим, що Релігійна організація Православна Парафія «Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії Української православної церкви м. Одеса», за кодом ЄДРПОУ 25414211, входить до кола спадкоємців [PERSON] , померлого [INFO] , за заповітом від 22.11.2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М., зареєстрованим в реєстрі за №4026, якій заповідано рівну частку серед трьох осіб у 19/20 часток від 7/10 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , що становить - 19/60 (19/20 / 3 = 19/60) часток на кожного у спадщині, що складається з 7/10 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Як вже встановлено судом, 31.05.2019 року Релігійною організацією Православна Парафія «Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії Української православної церкви м. Одеса» (код ЄДРПОУ 25414211) подано до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., заяву від 31.05.2019 року за №34 про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а відтак в межах визначеного рішенням Київського районного суду міста Одеси від 16.04.2019 року по цивільній справі №520/20065/18 додаткового строку для вчинення цієї дії, здійснила дії з прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Також з матеріалів спадкової справи №14/2018, заведеної до майна [PERSON] , померлого [INFO] , вбачається, що крім Релігійної організації Православна Парафія «Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії Української православної церкви м. Одеса» з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , звернулись: - [PERSON] з заявою від 01.08.2018 року, якого в свою чергу спадкодавцем [PERSON] , померлим [INFO] , позбавлено право на спадкування його майна, про що виражено волевиявлення у складеному заповіті від 22.11.2006 року, посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М., зареєстрованому в реєстрі за №4026; - Релігійна громада Різдва-Богородиці, код ЄДРПОУ 20579098, з заявою від 12.10.2018 року, в порядку спадкування за заповітом від 22.11.2006 року, посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М., зареєстрованому в реєстрі за №4026; - [PERSON] з заявою від 28.05.2019 року, в порядку спадкування за заповітом від 22.11.2006 року, посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М., зареєстрованому в реєстрі за №4026; - [PERSON] з заявою від 07.12.2020 року, в порядку спадкування за заповітом від 22.11.2006 року, посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М., зареєстрованому в реєстрі за №4026. Також судом встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 25.02.2025 року по справі №947/27613/24, визнано за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , в порядку спадкування за заповітом до майна [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , право власності на 1/20 частину у нерухомому майні - 7/10 частин домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №443111498 від 11.09.2025 року вбачається, що 24.04.2025 року за [PERSON] на підставі вказаного рішення суду зареєстровано право спільної часткової власності у житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] . В подальшому на підставі договору дарування від 05.09.2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Валієвою В.В., зареєстрованого в реєстрі за №805, право власності на дану частку майна було зареєстровано за [PERSON] . Інформації про інших спадкоємців у матеріалах спадкової справи №14/2018, заведеної до майна [PERSON] , померлого [INFO] , якими прийнято спадщину після смерті останнього, у тому числі інформації про спадкоємців за законом на інше майно не охоплене заповітом, та які мають обов`язку частку у спадщині, відсутня. Судом встановлено, що винесена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., в межах спадкової справи №14/2018, постанова від 01.04.2025 року за вих. №53/02-31, якою відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , ґрунтується у тому числі, з підстав ненадання правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно 7/10 часток домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі статтею 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до підпунктів 4.12, 4.16 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Приймаючи викладене, щодо належності [PERSON] , [INFO] , померлому [INFO] , на праві власності 7/10 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та належності цього майна до складу спадкового майна, суд зазначає наступне. За клопотанням сторони позивача, судом ухвалою суду від 12.06.2025 року витребувано з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради належним чином завірені копії правовстановлюючих документів щодо нерухомого майна, належного померлому [PERSON] , [INFO] , а саме 7/10 часток домоволодіння, в [ADDRESS] . На виконання вказаної ухвали суду, до суду надано копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2001 року, видане державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Підгірняк О.А., за р.№4-1855, на ім`я [PERSON] про право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на житловий будинок, з надвірними спорудами, за адресою: [ADDRESS] , та складається в цілому з кам`яної житлової будівлі, загальною площею 41,9 кв.м. та надвірних споруд: «Б» сарай, «Г» вбиральня, «Д» сарай, «Ж» сарай, №1-4, 6-8, огорожа, І-ІІ мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 600 кв.м., ( а також 511 кв.м. залишено у тимчасове користування за власником будинку). 01.08.2003 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради видано свідоцтво про право власності на домоволодіння, на підставі розпорядження Київської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.06.2003 року за №773, яким посвідчено, що об`єкт в цілому розташований в [ADDRESS] , який в цілому складається з одного жилого будинку літ. «А», загальною площею 89,0 кв.м., жилою площею 41,1 кв.м., сараїв літ. «Б», «Д», «Ж», вбиральні літ. «Г», бані літ «Л», відображених у технічному паспорті від 27.03.2003 року, належить [PERSON] . Також у свідоцтві зазначено, що воно видане замість свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 19.10.2001 року за р.№4-1855, зареєстроване ОМБТІ та РОН 01.11.2001 року за р.№3168. 10.09.2004 року, Виконавчим комітетом Одеської міської ради видано дублікат свідоцтва про право власності на домоволодіння від 01.08.2003р., бланк серії [NUMBER] , у відповідності до якого, [PERSON] належить об`єкт в цілому розташований в [ADDRESS] , який в цілому складається з одного жилого будинку літ. «А», загальною площею 89,0 кв.м., жилою площею 41,1 кв.м., сараїв літ. «Б», «Д», «Ж», вбиральні літ. «Г», бані літ «Л», відображених у технічному паспорті від 27.03.2003 року, Також у свідоцтві засвідчено, що воно видане замість свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 19.10.2001 року за р.№4-1855, зареєстроване ОМБТІ та РОН 01.11.2001 року за р.№3168. На даному бланку, також наявний рукописний запис про ост. 7/10 часток домоволодіння. У відповідності до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №5008905 від 11.10.2004 року, 11.10.2004 року КП «ОМБТІ та РОН» проведено державну реєстрацію права спільної часткової власності за [PERSON] на 7/10 часток домоволодіння [ADDRESS] , на підставі вказаного свідоцтва від 01.08.2003 року, дублікат якого видано 10.09.2004 року, бланк серії САА №417106. 01.09.2005 року, Виконавчим комітетом Одеської міської ради видано дублікат свідоцтва про право власності на домоволодіння від 01.08.2003р., бланк серії ЯЯЯ №260359, у відповідності до якого, [PERSON] належить об`єкт в цілому розташований в [ADDRESS] , який в цілому складається з одного жилого будинку літ. «А», загальною площею 89,0 кв.м., жилою площею 41,1 кв.м., сараїв літ. «Б», «Д», «Ж», вбиральні літ. «Г», бані літ «Л», відображених у технічному паспорті від 27.03.2003 року, Також у свідоцтві засвідчено, що воно видане замість свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 19.10.2001 року за р.№4-1855, зареєстроване ОМБТІ та РОН 01.11.2001 року за р.№3168. На даному бланку, також наявний рукописний запис про ост. 7/10 часток домоволодіння. У відповідності до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №8750005 від 26.10.2005 року, 26.10.2005 року КП «ОМБТІ та РОН» проведено державну реєстрацію права спільної часткової власності за [PERSON] на 7/10 часток домоволодіння [ADDRESS] , на підставі вказаного свідоцтва від 01.08.2003, дублікат якого виданого 01.09.2005 року, бланк серії ЯЯЯ №260359. Відповідний запис про державну реєстрацію права спільної часткової власності за [PERSON] на 7/10 часток домоволодіння [ADDRESS] , на підставі вказаного свідоцтва від 01.08.2003, дублікат якого виданого 01.09.2005 року, бланк серії ЯЯЯ №260359, наявний у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №443111498 від 11.09.2025року. Судом враховується, що у відповідності до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року по справі №653/1096/16-ц здійснено висновок, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України). Особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.13 постанови ВП ВС від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20). Суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). (пункт 62 постанови ВП ВС від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, провадження № 14-2цс21). Приймаючи вищевикладені обставини в цілому, суд вважає належним чином підтвердженим факт належності [PERSON] , померлому [INFO] , нерухомого майна 7/10 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке належало останньому на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності від 01.08.2003 року, дублікат якого виданого 01.09.2005 року, бланк серії [NUMBER] . На підставі встановленого, суд доходить до висновку, що до спадкового майна після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , належить 7/10 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , спадкоємцем до якого в порядку спадкування за заповітом, з правом частки у даному спадковому майні з розміром 19/60 є позивач. Судом враховується, що статтею 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що і заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності і встановлена судом. Згідно з частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Таким чином, відповідно до вимог статті 328 ЦК України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 6 вказаної Конвенції ніхто не може бути позбавлений своєї власності. Відповідно до ст.392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. До способів захисту цивільних прав у відповідності до положень статті 16 ЦК України належить визнання права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23.01.2013 у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Приймаючи вищевикладене, судом встановлено, що наразі позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] на 19/60 часток у 7/10 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , здійснивши належні дії з прийняття спадщини у встановлений додатковий строк, що свідчить про порушення спадкових прав позивача, а обраний позивачем спосіб захисту, враховуючи відмову державного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, є належним та ефективним. Суд зазначає, що частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 76 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи викладене, досліджуючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і доведеними на підставі наявних в матеріалах справи доказів, які є належними, допустимими, достовірними та достатніми. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованою Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99). Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року). Ухвалюючи рішення суду по справі судом враховується, що відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Приймаючи вищевикладене в цілому, суд вважає що, за наслідком обґрунтованості заявлених вимог, порушенні права позивача підлягають захисту, а позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання згідно положень статті 141 ЦПК України цих витрат на відповідачів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved