Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить суд розірвати укладений між сторонами шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з усіх видів заробітку (доходу) в розмірі 1/4 частини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що 07 липня 2023 року між позивачкою та відповідачем у Подільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зареєстровано шлюб за актовим записом № 1050. Під час спільного проживання у сторін [INFO] народилась донька - [PERSON] . Після укладення шлюбу відповідач визнав своє батьківство та 18 липня 2023 року звернувся до органу РАЦС за внесенням змін до актового запису про народження доньки сторін. Позивач зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є систематична агресія з неодноразовим застосуванням до неї фізичної сили з боку відповідача. З 2025 року сторони почали окремо вести спільне господарство і кожен живе за рахунок власних коштів. Відповідач по теперішній час з позивачем та донькою не проживає. Вважає, що сім`я розпалася остаточно і її збереження неможливе і буде суперечити інтересам позивача Також зазначає, що після того, як відповідач пішов, він самоусунувся від участі в утриманні малолітньої дитини [PERSON] , будь-яких грошових коштів на її утримання від відповідача позивач не отримує. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Вказаною ухвалою сторонам встановлено строки для подання відповідних заяв по суті. Відповідач судом повідомлялася про розгляд справи за адресою взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи, однак поштове відправлення повернулось до суду без вручення з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім цього, 07 листопада 2025 рокуна офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про повідомлення відповідача про судовий розгляд справи. Відповідно до п.19 Перехідних положень ЦПК України, особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції». Згідно ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Оскільки зареєстрованою адресою місця проживання відповідача є м. Лисичанськ Луганської області, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, та він не має офіційної електронної адреси, суд дійшов висновку про виклик відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Отже, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи, тому справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 07 липня 2023 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 1050. Прізвище дружини після укладення шлюбу не змінювалося. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, наполягає на розірванні шлюбу, а тому, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Позивач не виявила бажання примиритись. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, враховуючи небажання позивачки перебувати в шлюбі з відповідачем, суд вважає, що за таких обставин збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, оскільки шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Стосовно стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається, до укладення шлюбу у сторін [INFO] народилась донька [PERSON] , що вбачається із виданого повторно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , актовий запис № 168, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по містах Лисичанськ та Ровеньки Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану від 01 квітня 2025 року № 00050378539, [PERSON] 07 липня 2023 року звернувся до Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою № 47/33.7-43 про визнання батьківства щодо [PERSON] , про що до актового запису про народження внесенні відповідні зміни Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1-2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд відзначає, що відповідач має конституційний обов`язок утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи, що судом не встановлено, а відповідачем не доведено того факту, що його стан здоров`я та матеріальне становище не дозволяє йому утримувати дитину, або він має інших утриманців, або, що він непрацездатний та не отримує дохід, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання дитини шляхом сплати аліментів. Виходячи з визначеного законодавством обов`язку батьків щодо утримання неповнолітніх дітей, суд вважає можливим визначити аліменти на утримання дитини, з усіх видів заробітку (доходу) в розмірі 1/4 частини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. На думку суду, вказаний розмір аліментів є співмірним із тими відомостями та доказами, які були надані суду. При визначенні розміру аліментів, суд виходить також із засад розумності та справедливості, вимог забезпечення належного матеріального утримання дитини та її гармонійного розвитку. Вирішуючи питання, щодо дати початку стягнення аліментів, суд відзначає, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому аліменти мають бути стягнуті, починаючи з 29 серпня 2025 року. Враховуючи викладене, суд вважає позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1 211, 20 грн, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн за пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Враховуючи наведене та

Outcome: approved