Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

24 вересня 2025 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що 21.10.2016 року вона уклала шлюб з відповідачем у Новоодеському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Позивач вказує, що шлюбні відносини з відповідачем з часом погіршились через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Діти знаходяться на утриманні лише позивача. Посилаючись на вищевикладене просила розірвати вищевказаний шлюб та стягнути з відповідача аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 частини його доходу. Позивач в судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву в якій просила суд справу розглядати за її відсутності, а позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив суд справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.10.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Новоодеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 21.10.2016 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Шлюбні стосунки між подружжям припинилися через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Позивач на примирення не згодна та наполягає на розірванні шлюбу, оскільки перебування в шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами розірванню. Оскільки позивачем не було заявлено клопотання про зміну прізвища після розірвання шлюбу, суд залишає їй шлюбне прізвище [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Новоодеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 07.06.2017 року) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Новоодеським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 04.01.2022 року), які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач працездатний, інших утриманців не має, а тому може утримувати своїх неповнолітніх дітей. Враховуючи вище викладене, оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо способу виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей, беручи до уваги повне визнання відповідачем заявлених вимог позивача, враховуючи вимоги ст.ст. 182-183 СК України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача і стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу пред`явлення вимог і до досягнення старшою дитиною повноліття, а у подальшому стягувати аліменти у ромзмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення меншою дитиною повноліття. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому стягнення аліментів слід проводити з дня подачі позову до суду з 24 вересня 2025 року. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved