Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

У вересні 2025 позивач, в інтересах якого діє представник, звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті залишилась спадщина, яка складалась із житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] та земельна ділянка, кадастровий номер: 1424284600:02:000:2025. 11.11.1999 позивач отримав лише свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначений житловий будинок. 27.08.2025 позивач отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену земельну ділянку, оскільки всі нотаріальні документи по 1999 рік включно знаходяться в обласному нотаріальному архіві м. Донецьк і доступ до спадкової справи наразі відсутній. Зазначає, що він є єдиним спадкоємцем після смерті батька, спадщину прийняв та на частину належним чином оформив право власності. Просить визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Позивач та його представник до судового засідання не з`явилися, представник надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягала на задоволені позову. Представник Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, рішення просив винести на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. [PERSON] доводився сином [PERSON] , що видно з відповідного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.02.1976. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 24.08.1985, що видно з копії паспорта серії [NUMBER] від 31.01.2008. [PERSON] на підставі державного акту, 12.10.1994 №322 належить земельна ділянка, кадастровий номер: 1424284600:02:000:2025, розташована в [ADDRESS] , площею: 0, 2344 гектарів. Належність [PERSON] вищезазначеної земельної ділянки також вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4601574642025 від 14.07.2025. [INFO] [PERSON] помер, що видно з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.03.1999. 11.11.1999 [PERSON] успадкував після смерті батька [PERSON] житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , що видно з копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №764 (спадкова справа №354/99). Постановою державного нотаріуса другої Слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області від 27.08.2025 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, оскільки всі нотаріальні документи по 1999 рік включно знаходяться в обласному нотаріальному архіві м. Донецьк і доступ до спадкової справи наразі відсутній. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 83543944 від 09.12.2025 вбачається, що державним нотаріусом Другої слов`янської ДНК 15.09.1999 було заведено спадкову справу № у спадковому реєстрі 1718240 після смерті [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] син померлого своєчасно прийняв спадщину, що залишилася після останнього шляхом звернення до нотаріуса з відповідною заявою. На частку спадщини отримав свідоцтво про право на спадщину, інших спадкоємців не встановлено. За приписами п.4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 30.05.2008 №7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Суд зазначає, що оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] (день смерті останнього) та строк її прийняття закінчився до 01.01.2004, відповідні спадкові відносини регулюються ЦК УРСР. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За приписами ч.2 ст.553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст.30 Земельного кодексу України (у редакції від 18.12.1990) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 16.06.2020р. по справі №689/26/17, у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. З огляду на зазначене, приймаючи до уваги встановлені судом факти, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, оформив право власності на будинок, який розташований на спірній земельній ділянці, відкрито користується нею, але з причин, що не залежать від його волі не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому, позов підлягає задоволенню. Позивач не наполягає на відшкодуванні судових витрат.

Outcome: approved