Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

У липні 2025 року в електронному вигляді з використанням системи ЄСІТС підсистеми «Електронний суд» товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі - ТОВ «Коллект Центр») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 4374114 від 26.06.2021 року у розмірі 33 149,02 грн, а також просить стягнути понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування заявленого позову ТОВ «Коллект Центр» вказує, що 26.06.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - ТОВ «Авентус Україна») і [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 4374114, на підставі якого остання отримала кредит у сумі 11 000 грн, строком на 15 днів та сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1,9 % на день. 24.01.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» і товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») був укладений договір факторингу № 24-01/2022 за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за рядом кредитних договір в тому числі і до [PERSON] за кредитними договором № 4374114 від 26.06.2021 року. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр» був укладений договір відступлення права вимоги №10-01/2023 за умовами якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитними договором № 4374114 від 26.06.2021 року. Заборгованість [PERSON] за кредитними договором № 4374114 від 26.06.2021 року становить 33 149,02 грн і складається із: 11 000 грн заборгованість по тілу кредиту; 21 945 грн заборгованість за відсотками; 28,02 грн 3% річних та 176 грн інфляційні втрати, нарахованих у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України. На підставі викладеного ТОВ «Коллект Центр» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 4374114 від 26.06.2021 року у загальній сумі 33 149,02 грн та понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 13 000 грн. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01.09.2025 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Представником відповідача адвокатом Савченко Я.В. подано у встановлений строк відзив у якому позовні вимоги позивача не визнає, просив відмовити. Зазначив, що позивачем не надано жодних доказів, що підтверджують підписання договору про надання кредиту електронним цифровим підписом. З долучених позивачем документів неможливо встановити те, що саме відповідачем були застосовані будь-яким способом ідентифікатори (коди підписання договору), зокрема, відсутні докази отримання відповідачем будь-яким чином цього одноразового ідентифікатора, відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційних системах кредитора. Відсутні й докази щодо ідентифікації за номером телефону, який би належав позичальнику. Крім того, зазначає, що надані позивачем документи, в тому числі розрахунок заборгованості, за змістом яких відсутні відомості про здійснення зарахування кредитором на користь відповідача грошових коштів, не доводять факт наявності у [PERSON] заборгованості за кредитним договором, оскільки не є документами первинного бухгалтерського обліку, відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Разом з тим, матеріали справи не містять належних та беззаперечних доказів, що номер банківської карти, який вказаний як номер картки відповідача, належить саме відповідачу. Крім того, не зазначено номер банківської карти ні в укладеному договорі, ні в решті підписаних нібито відповідачем документів, про надання фінансового кредиту, не надано таких письмових доказів суду. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» жодним належним достатнім та допустимим доказом не доведено факту передання відповідачу грошових коштів та наявності заборгованості у відповідача за кредитним договором. Разом з тим, ТОВ «Коллект Центр» жодним чином не доведено факту наявності у позивача права вимоги до відповідача та факту переходу права вимоги до позивача. Також представник відповідача зазначає, звертаючись до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості, позивачем жодним належним та допустимим доказом не доведено факту наявності заборгованості у [PERSON] перед ТОВ «Коллект Центр» в розмірі, зазначеному у позовній заяві, що вказує на відсутність порушеного права позивача. Крім того, представником відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності у справі. Представником позивача у встановленому законом порядку подано відповідь на відзив у якому зазначив, що відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти. Крім того зазначає, що між первісними кредиторами та відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Враховуючи, що первісний кредитор не є банком, відповідна операція була здійснена оператором платіжних послуг на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства. Представник позивача звертає увагу, що ні первісний кредитор, ні позивач не є банками та на них не розповсюджується дія Закону України «Про банки та банківську діяльність». Разом з тим, кредитор є не банківською фінансовою установою, діяльність яких регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги. Зокрема, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. Отже, твердження відповідача не заслуговують на увагу. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування їй кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. Крім того, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «Вердикт Капітал» та, в свою чергу, від ТОВ «Вердикт Капітал» до позивача прав вимоги кредитними договорами, укладеними з відповідачем. Щодо строку позовної давності, що з 12.03.2020 року по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені позивачем, а підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.06.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] , яка згідно довідки відділу з питань реєстрації місця проживання змінила прізвище на « [PERSON] », за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна», укладено в електронній формі договір № 4374114 про надання споживчого кредиту. Згідно умов вказаного договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у гривні, а остання у свою чергу повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п.1.2 кредитного договору). Умовами кредитного договору визначено, що сума кредиту становить 11 000 гривень; строк кредиту 15 днів, який може бути продовжений у порядку та на умовах визначених у Розділі 4 договору; стандартна процентна ставка 1,9 % на день, знижена процентна ставка 1,425% на день (пункти 1.3, 1.4, 1.5 кредитного договору). Вказаний укладений договір був підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора М333048, 26.06.2021 року о 11:03:25, а також був підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора паспорт споживчого кредиту. ТОВ «Авентус України» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконано та надано [PERSON] кредит в сумі 11 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] за допомогою «easypay» ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий Дім», згідно договору з ТОВ «Авентус України» № 087/20-П від 08.07.2020 року. 24.01.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 24-01/2022 за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за рядом кредитних договір в тому числі і до [PERSON] за кредитними договором № 4374114 від 26.06.2021 року. Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 24-01/2022 від 24.01.2022 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло прав грошової вимоги до відповідача по тілу кредиту у сумі 11 000 грн та право вимоги за відсотками у сумі 21 945 грн. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр» був укладений договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитними договором № 4374114 від 26.06.2021 року на загальну суму 33 149,02 грн і складається із: 11 000 грн заборгованість по тілу кредиту; 21 945 грн заборгованість за відсотками; 28,02 грн 3% річних та 176 грн інфляційні втрати, нарахованих у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. За інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 07.10.2025 року, наданою на виконання ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23.09.2025 року про витребування доказів, в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Згідно доданої виписки банку, вбачається, що за 26.06.2021 року зараховано переказ на карту в сумі 11 000 грн, фінансовий номер телефону: + [NUMBER] . Зібрані докази вказують на те, що 26.06.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] був укладений в електронній формі договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» перерахувало на картковий рахунок останньої кредитні кошти, а [PERSON] зобов`язалася повернути отримані кошти та сплатити проценти за їх користування в порядку, визначену договором. Враховуючи вищенаведене, правове регулювання та наявні в матеріалах справи докази вбачається, що між первісними кредиторами та відповідачем укладено електронний кредитний договор, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст.11 ЦК України, виникли права та обов`язки. Після закінчення строку кредитування [PERSON] не повернула грошові кошти та не сплатила проценти за користування ними. У подальшому ТОВ «Коллект Центр» за договором відступлення права вимоги набуло право вимоги до [PERSON] за вищевказаним договорам кредиту. Щодо не надання позивачем виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, то суд зазначає, що кредитор є небанківською фінансовою установою, діяльність яких регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги, а саме, зокрема, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. З огляду на викладене слід дійти висновку, що [PERSON] не виконала обов`язки за договором кредиту, а тому з неї на користь ТОВ «Коллект Центр» слід стягнути заборгованість яка виникла. Згідно представленого розрахунку заборгованість [PERSON] за договором кредиту № 4374114 від 26.06.2021 року становить 33 149,02 грн і складається із: 11 000 грн заборгованість по тілу кредиту; 21 945 грн заборгованість за відсотками; 28,02 грн 3% річних та 176 грн інфляційні втрати, нарахованих у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, за період до 23.02.2022 року. Вказаний розрахунок відповідає умовам укладеного договору та доказів на його спростування матеріали справи не містять. Так, як встановлено із матеріалів справи у визначений договором 15-денний строк кредитування відповідач кредит не повернула, продовжила ними користуватися. У зв`язку із чим, відповідно до приписів пункту 4.2 строк кредитування був продовжений ще на 15 днів. По закінченню такого строку відповідач не сплатила нараховані відсотки та не повернула кредит а отже, строк кредиту продовжено у порядку та на умовах, визначених пунктами 4.3.1, 4.3.2, 1.5 цього договору автопролонгація на 90 календарних днів. Заборгованість за відсотками нарахована у межах погодженого між сторонами строку кредитування (в тому числі з урахуванням пролонгації такого строку) та погодженого розміру відсотків. Після набуття права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» за вказаним кредитним договором, останнє, у відповідності до вимог ч.2 ст.625 ЦК України нарахувало 3% річних та інфляційній втрати за не належне виконання відповідачем грошового зобов`язання, за лютий 2022 року (з 24.01.2022 року по 23.02.2022 року) Таким чином, позивачем доведено факт укладення кредитного договору, факт отримання відповідачем грошових коштів та порушення останнім зобов`язання щодо їх повернення, тому заборгованість за кредитними договорами є доведеною та обґрунтованою. За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі №209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не додано на спростування позовних вимог відповідних доказів, а тому розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований. Умови договору також не оспорюються. Разом з тим заборгованість відповідача по вказаному договору, підтверджений наданими позивачем доказами. Щодо вимоги представника відповідача застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст.257 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року по справі № 826/13768/16 визначено, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Відповідно до Закону України від 30.03.2020 року № 540-IХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» та Закону України 15.03.2022 року № 2120-IХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», відповідно до яких Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України були доповнені п. 12 та п. 19 відповідно. Пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» було постановлено установити карантин на усій території України з 12.03.2020 року. Строк дії карантину неодноразово продовжувався. 30.06.2023 року Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин скасовано. Таким чином, карантин на території України діяв з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року. Отже, встановлена статтею 257 ЦК України загальна позовна давність тривалістю у три роки та яка мала спливти з 24.12.2021 року по 24.12.2024 року, була продовжена. 24.02.2022 року російською федерацією здійснено військову агресію проти України, що стало підставою для введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Воєнний стан неодноразово продовжувався та не скасований. Отже, встановлена статтею 257 ЦК України загальна позовна давність тривалістю у три роки, сплив якої припадав на карантин, що скасований під час дії воєнного стану та продовжена до закінчення дії воєнного стану відповідно до положень п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Тобто, щодо заборгованості, що утворилася за кредитним договором, починаючи з 2021 року, строк позовної давності не може бути пропущеним, оскільки такий перебіг продовжений в силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» та Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану». Продовження строку позовної давності в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу норми Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо продовження строку позовної давності на період карантину (Постанова Верховного Суду від 22.09.2022 року у справі № 920/724/21). Близька за змістом правова позиція щодо застосування строків позовної давності, встановлених ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 року у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 року у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21. Отже, застосування строків позовної давності при поданні такої заяви відповідачем не можливе до вказаних кредитних правовідносин сторін в частині стягнення заборгованості, оскільки позивачем не пропущено строку позовної давності. З огляду на зазначене, суд не має підстав сумніватися у обґрунтованості розрахунків, які беруться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем. За таких обставин поданий ТОВ «Коллект Центр» позов слід задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредиту № 4374114 від 26.06.2021 року у загальній сумі 33 149,02 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, укладеним між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс»; заявку про надання юридичної допомоги № 181 від 02.06.2025 року у справі про стягнення заборгованості з [PERSON] , договір № 4374114; витяг з акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025 року, згідно яких позивачем будуть понесені витрати з оплати таких послуг у сумі 13 000 грн. [PERSON] не подала заяву щодо неспівмірності понесених судових витрат зі складністю справи. Отже, ТОВ «Коллект Центр» у зв`язку із поданням вищезазначеної позовної заяви, понесе витрати на оплату послуг з професійної правничої (правової) допомоги адвоката у розмірі 13000 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовна заява ТОВ «Коллект Центр» подана через систему «Електронний суд», тому при зверненні з позовом до суду позивачем сплачений судовий збір відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 2 422,40 грн із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. З огляду на викладене, враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та 13 000 грн витрат на правничу (правову) допомогу.

Outcome: approved