Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора в якій просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на квартиру площею 33,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/3 (одна третя) частка земельної ділянки площею 1,9600 га, яка розташована на території Томашівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер: 5923586200:03:002:0206, визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/3 (одна третя) частка земельної ділянки площею 1,9600 га, яка розташована на території Томашівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер:5923586200:03:002:0207, визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/3 (одна третя) частка земельної ділянки площею 0,4000 га, яка розташована на території Томашівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (к/угіддя), категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер: 5923586200:03:002:0143, визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/3 (одна третя) частка земельної ділянки площею 0,4000 га, яка розташована на території Томашівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (к/угіддя), категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер: 5923586200:03:002:0144. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [INFO] померла його сестра [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ). За життя спадкодавиця [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , а саме з 23.07.1977 року по 17.08.1992 рік. Тобто 17.08.1992 року [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу вони мали сина [PERSON] . На момент смерті [PERSON] мешкала за адресою: [ADDRESS] . Заповіт [PERSON] не залишила. Також зазначив, що 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64 від введено воєнний стан, який діє і до теперішнього часу. Сумська міська територіальна громада входила до переліку територій активних бойових дій з 24.02.2022 року по 03.04.2022 року, та на теперішній час м. Суми входить до зони можливих бойових дій. Позивач з огляду на похилий вік і стан здоров`я, а також у зв`язку із бойовими діями не мав можливості прибути в м. Харків для оформлення спадщини. Крім того вказав, що він звернувся до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка була направлена поштою у строк становлений законодавством чинним на той час, на підставі вказаної заяви була заведена спадкова справа за № 713/2022. Він вважав, що є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, оскільки рідна сестра померлої [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини шляхом подання відповідної заяви, а син померлої [PERSON] разом з померлою не проживав та заяву про прийняття спадщини не подавав. Враховуючи військовий стан та ведення бойових дій на території Сумської та Харківської областей, позивач не звертався до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак, після звернення до нотаріальної контори 10.05.2024 року з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, він отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки разом зі спадкодавицею за адресою [ADDRESS] зареєстровано місце проживання її сина [PERSON] , який є спадкоємцем першої черги. Позивач вказав, що не погоджується з вказаними обставинами відмови та вважає, що відповідач [PERSON] не прийняв спадщину відповідно до положень ч. 3 ст.1268 ЦК України та відповідно не має права на отримання спадщини. Враховуючи вищевикладене, позивач був змушений звернутися до суду з позовом. Ухвалою Недригайлівського районного суду Сумської області від 04.07.2024 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно (квартиру) в порядку спадкування та визнання права власності на земельні ділянки (частки) в порядку спадкування роз`єднано в окремі самостійні провадження. Виділено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно (квартиру) в порядку спадкування в самостійне провадження та передано до канцелярії суду для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду. 05.07.2024 року ухвалою Недригайлівського районного суду Сумської області позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , в частині позовних вимог про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Комінтернівського районного суду м. Харкова. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.08.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Окрім того ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.12.2024 року у цивільній справі № 582/849/24 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] . Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 10.06.2025 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора, [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування, та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, приймаючи участь дистанційно, позовні вимоги підтримала та, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов до суду не надав. Представник третьої особи Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 17.12.2021 року виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 26491 (а.с. 153). З свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 10.06.1958 року вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 17.08.1992 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 17.08.1992 року, актовий запис № 687. Після розірвання шлюбу присвоєні прізвище [PERSON] « [PERSON] ». З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00012194151 від 21.05.2013 року вбачається, що прізвище до державної реєстрації шлюбу [PERSON] було « [PERSON] ». Повторно виданим свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 25.06.2013 року підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20). Крім того відповідно до повторно виданого свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 06.12.2022 року підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 22). Відповідно до свідоцтва про право власності реєстраційний № [NUMBER] [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно до Інформації з Дердавного реєстру речових прав на нерухомемайно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 457661270 від 22.12.2025 рок, вбачається, що в зазначених реєстрах інформація щодо кватрити [ADDRESS] відсутня. Інформацією Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори підтверджується, що після [PERSON] , померлої [INFO] заводилась спадкова справа № 712/2022, з заявою про прийняття спадщини звертався [INFO] померлої [PERSON] (а.с. 142-159). З заявою зареєстрованої в реєстрі за № 811 посвідченої приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Торчицькою В.М. про відмову від прийняття спадщини після [PERSON] , померлої [INFO] , зверталась її рідна сестра [PERSON] (а.с. 156). Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Кудряшової Н.Є. від 10.05.2024 року було відмолено [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на нерухоме майно, яке належало [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 158-159). Зі змісту вищевказаної постанови державного нотаріуса вбачається, що у зв`язку з тим, що згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину після [PERSON] , прийняв її син [PERSON] , який є спадкоємцем першої черги, свідоцтва про право на спадщину за законом на майно спадкодавця не можливо видати на ім`я рідного брата спадкодавця, [PERSON] , спадкоємця другої черги спадкування. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що заочним рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 04.10.2024 року позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Коровинська сільська рада Роменського району Сумської області, Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно в порядку спадкування задоволено. Визнано за [PERSON] , право власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 1,9600 га, яка розташована на території Коровинської сільської ради Роменського району Сумської області (Томашівський старостинський округ), цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер: 5923586200:03:002:0206, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнано за [PERSON] , право власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 1,9600 га, яка розташована на території Коровинської сільської ради Роменського району Сумської області (Томашівський старостинський округ), цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер:5923586200:03:002:0207, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнано за [PERSON] , право власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,4000 га, яка розташована на території Коровинської сільської ради Роменського району Сумської області (Томашівський старостинський округ), цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (к/угіддя), категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер: 5923586200:03:002:0143, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнано за [PERSON] , право власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,4000 га, яка розташована на території Коровинської сільської ради Роменського району Сумської області (Томашівський старостинський округ), цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (к/угіддя), категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер: 5923586200:03:002:0144, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень вищевказане заочне рішення суду набрало законної сили 05.11.2024 року. Спадкування в Україні регулюється ЦК України, а за умови наявності в таких відносинах іноземного елемента застосовується норми Закону України «Про міжнародне приватне право». В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. У статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] заповіт не складала, тобто, спадкування на належне спадкодавцю майно здійснюється за законом. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування. За змістом ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною першою статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Звертаючись до суду із даним позов позивач вказував, що він прийняв спадщину після смерті сестри шляхом подання відповідної заяви до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори. Однак, відповідач [PERSON] зареєстрований за місцем відкриття спадщини, проте фактично в квартирі не проживав тривалий час. Зазначає, що з постанови державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Кудряшової Н. від 10.05.2024 року вих. № б/н йому стало відомо, що він не може прийняти спадщину після смерті [PERSON] , місце реєстрації якої на день смерті було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину прийняв її син [PERSON] . Оскільки законодавець пов`язує прийняття спадщини із фактом постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, а не з фактом їх реєстрації за однією адресою, тому відповідачу як такому, що не проживав із спадкодавцем, необхідно було у встановлений законом строк звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте таку заяву він не подав, тому спадщину не прийняв. Верховний Суд у своїй прецедентній практиці неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Зазначені правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом, а також в разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом мають особи, визначені в статтях 1261-1265 ЦК України, відповідно до черговості спадкування. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Судом встановлено, що на день смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відповідач був зареєстрований за місцем фактичного проживання спадкодавця: [ADDRESS] . Водночас фактичне місце проживання [PERSON] було відмінним, тривалий час він не проживав з матір`ю за вказаною адресою. Наведені обставини матеріалами справи не спростовано. Отже, оскільки [PERSON] в квартирі [ADDRESS] був зареєстрований, проте не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому [PERSON] як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті матері, а отже, не набув права на спадкове майно. Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 26.07.2023 року у справі № 641/3893/20 (провадження № 61-12472св22). Враховуючи вищевикладене, відповідач [PERSON] , як спадкоємець за законом, не може вважатись таким, що прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини не проживав разом з спадкодавцем, та у передбачений законом строк після смерті [PERSON] не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, тому відповідач спадщину не прийняв, в той же час, позивач в передбаченому законом порядку звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пленум Верховного суду України у своїй постанові за № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На підставі вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлено, що позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру площею 33,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] через те, що за адресою її проживання також зареєстрований її син [PERSON] , суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання за [PERSON] , право власності на спірну квартиру, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved