Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. До Малинського районного суду Житомирської області звернувся [PERSON] з позовною заявою в обґрунтування якої зазначив, що він працював у ТОВ «Юні Стоун Плент» і наказом від 08.04.2025 року був звільнений з роботи за власним бажанням. Однак в день звільнення з ним не був проведений остаточний розрахунок і відповідач не виплатив йому заробітку плату за грудень 2024 року березень 2025 року, яка, за вирахуванням податків і зборів, становить 61697 гривень 79 копійок. Вимогами позову позивач просить стягнути з ТОВ «Юні Стоун Плент» на свою користь заборгованість по заробітній платі за грудень 2024 року березень 2025 року в розмірі 61697 гривень 79 копійок. У заяві від 29.09.2025 року представник відповідача заперечила проти заявлених позовних вимог. Свої заперечення обґрунтувала тим, що заборгованість по заробітній платі існувала на день звільнення позивача, а не на час розгляду справи. Відповідач через зупинення господарської діяльності не має можливості перевірити актуальність такої заборгованості на час розгляду справи. У зв?язку з цим просить відмовити в задоволенні позову. Також представник відповідача просить у разі, якщо суд прийде до висновку про задоволення позовних вимог, відстрочити виконання судового рішення на шість місяців з дня його ухвалення у зв`язку з тим, що відповідач повністю зупинив господарську діяльність, що підтверджує факт наявності у відповідача обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення. Явка сторін по справі: Позивач в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача подала заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд задовольнив дану заяву, але представник відповідача до відеоконференції не підключилась. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторона посилалась як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Згідно наказу ТОВ «Юні Стоун Плент» № 226-К/ТР від 08.04.2025 року позивач працював головним енергетиком у ТОВ «Юні Стоун Плент» і був звільнений з роботи 08.04.2025 року за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв?язку з невиконанням відповідачем законодавства про працю та умов трудового договору (а.с. 5). Відповідно до довідки про доходи № 00000042, яка видана ТОВ «Юні Стоун Плент», позивачу нарахована заробітна плата за грудень 2024 року в розмірі 29220 гривень 78 копійок, за січень 2025 року в розмірі 29220 гривень 75 копійок, за лютий 2025 року в розмірі 29220 гривень 75 копійок та за березень 2025 року в розмірі 20871 гривня 97 копійок. За вирахуванням податків і зборів розмір невиплаченої заробітної плати за грудень 2024 року березень 2025 року становить 61697 гривень 79 копійок (а.с. 5 зворот). Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05.12.2024 накладено арешт на транспортні засоби та нерухоме майно корпоративні права ТОВ «Юні Стоун Плент» (а.с. 45-64). Згідно з наказом №25/4/1-К від 01.04.2025 ТОВ «Юні Стоун Плент» з 01.04.2025 призупинило дію трудових договорів із усіма працівниками до моменту відновлення діяльності підприємства; на вказаний період заробітна плата не нараховується та не виплачується згідно із ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (а.с. 35). Мотиви та застосовані норми права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. ст. 115, 116 КЗпП України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами Кодексу Законів України про працю, Закону України «Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 08.04.2025 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Згідно з роз`ясненнями, викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. Судом встановлено, що розмір заборгованості ТОВ «Юні Стоун Плент» по нарахованій позивачу заробітній платі за грудень 2024 року - березень 2025 року становить 108534 гривні 25 копійок. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача щодо неможливості перевірки актуальної заборгованості перед позивачем через призупинення діяльності товариства, з огляду на те, що стороною відповідача не надано жодного доказу того, що арешт рухомого та нерухомого майна, а також корпоративних прав та передача їх в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, зумовили відсутність у уповноважених осіб відповідача доступу до кабінету платника податків і зборів, звідки можна отримати інформацію про нараховану і сплачену заборгованість по заробітній платі, а також до установ банків для отримання відповідних документів про перерахунок коштів для оплати заборгованості по заробітній платі. За таких обставин суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, за грудень 2024 року - березень 2025 року в розмірі 108534 гривні 25 копійок, з подальшим утриманням з цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів. Щодо клопотання представника відповідача про відстрочення виконання судового рішення на шість місяців з дня його ухвалення, суд зауважує наступне. Вирішуючи питання про відстрочення виконання судового рішення, суд враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність стихійного лиха чи інших надзвичайних подій, які перешкоджають виконанню судового рішення. Так, як на підставу такого клопотання представник відповідача вказує на ту обставину, що з 01.04.2025 товариство повністю зупинило господарську діяльність. Також у провадженнях судів знаходиться вже 50 подібних спорів, і їх кількість зростає. Суд зауважує, що позивач звільнився з посади 08.04.2025 року і стороною відповідача не доведено наявність обставин, які перешкоджали здійснити повний розрахунок з позивачем у визначені ст. 116 КЗпП строки. Суд враховує, що позивач, перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, відтак має право мирно володіти своїм майном заробітною платою, яку здобув своєю працею; ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім того суд враховує, що порушення права позивача щодо належної оплати його праці тривають з грудня 2024 року і до цього часу відповідач не виплатив навіть частину заборгованості. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання про відстрочення виконання судового рішення. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць, що становить 27133 гривні 56 копійок (заборгованість за 4 місяці в розмірі 108534 гривні 25 копійок поділена на кількість місяців). Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved