Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що рішенням суду від 05 жовтня 2025 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Однак, через те, що діти стали старшими за віком, їх утримання значно збільшилось, коштів, які сплачує відповідач є мізерними та їх розмір не відповідає потребам розвитку та утримання дітей, просить суд змінити спосіб стягнення аліментів шляхом стягнення з відповідача на її корисить аліментів на утримання дітей в розмірі по 3500 грн. щомісячно на кожну дитину. Ухвалою судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2025 року відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. На адресу суду 14 листопада 2025 року надійшов відзив від [PERSON] , в якому він зазначає, що позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення на позов обгруновує тим, що на його думку позивачкою не доведено зміни у майновому стані як стягувача аліментів так і боржника, оскільки жодних доказів цього до матеріалів позову не надано. Зазначає суду про те, що після винесення судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання синів [PERSON] та [PERSON] в нього погіршився матеріальний стан, оскільки в нього на утриманні перебувають ще троє дітей та дружина. Зауважує на те, що станом на день розгляду справи він має на утриманні п`ятеро неповнолітніх дітей, двоє з яких є новонародженими та дружину, яка перебуває у декретній відпустці. Зазначає, що працює офіційно та отримує заробітну плату із якої здійснює сплату аліментів, які становлять близько 3200 грн. на місяць, що не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. Таким чином вважає, що оскільки позивачка не довела погіршення її матеріального стану та покращення його матеріального то позовна заява не пілягає до задовлення. Від позивачки 25 листопада 2025 року надійшла відповідь на відзив, в якому вона зазначає, що посилання відповідача у відзиві про те, що нею не надано доказів на підтвердження необхідності збільшення розміру аліментів є безпідставними, оскільки вважає, що надала належні докази та пояснення. Зазначає про те, що вона потребує додаткових витрат на утримання дітей, зокрема таких як сплата благодійних внесків за відвідування дітьми гуртків, сплату коштів за проїзд до місця проведення змагань, проживання, стартових внесків та вартості самих змагань. Крім того зазначає, що несе додаткові витрати на синів, зокрема і таких як лікування їх від противовірусних хвороб, здачу аналізів, проведення стоматологічних лікувань. Окрім того, вказує, що відповідачем не забезпечено синів засобами для навчання, тому нею з метою можливості проведення дітьми дистанційного навчання було придбано ноутбук на суму 7346 грн. вказує суду на те, що участь у незапланових додаткових витратах на лікування дітей, оздоровлення та відпочинок, розвиток здібностей протягом останніх років відповідач не приймав. На її думку створення нової родини і народження нової дитини у платника аліментів не є обов`язковою підставою для зменшення аліментів, що сплачуються на дитину від попереднього шлюбу. Зазначає, що платник аліментів, окрім факту народження дитини має довести суду і надати докази на підтвердження того, що тепер його матеріальний стан погіршився. Вказує на те, що діти від попереднього шлюбу не повинні бути звужені у правах через народження у платника аліментів іншої дитини, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Зауважує на тому, що вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Зважаючи на викладене просить суд визнати доводи відповідача у відзиві безпідставними та такими, що не спростовують аргументів позовної заяви та задовільнити позовні вимоги. Врахувавши позицію сторін, викладену письмово, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 29 вересня 2012 року та серії [NUMBER] від 27 грудня 2017 року. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 жовтня 2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 25 серпня 2020 року і до повноліття дітей. Позивачка [PERSON] звертаючись до суду із даним позовом зазначає, що коштів, які сплачує відповідач на утримання дітей не вистачає, оскільки діти виросли, а відповідно і витрати на них збільшились. Вважає, що оскільки вона несе додаткові витрати на утримання дітей то слід змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати їх у розмірі по 3500 грн. на кожну дитину щомісячно. Між сторонами виник спір щодо наявності підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання синів на користь позивача за судовим рішення. Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 5 лютого 2014 року №6-143цс13, від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21. Позивачка, як на підтвердження позовних вимог, надала до суду докази понесення нею додаткових витрат на утримання дітей, зокрема на медичне лікування, витрат, які вона несе для участі дітей у змаганнях зі спорту. З наданих до суду позивачкою копій платіжних доручень (які позивачка зазначає є підтвердженням понесених медичних витрат) не можливо встановити ні платника ні отримувача, а ні послуги за які сплачено кошти, тому не можуть бути належним доказом на підтвердження позовних вимог, зокрема і зміни матеріального стану позивачки. Крім того позивачкою на підтвердження понесених додаткових витрат надано до суду копії актів виконаних робіт. З даних копій актів виконаних робіт суд не має можливості встановити, які послуги було надано та хто є платником таких послуг. Відповідно такі докази також не можуть бути доказом погрішення матеріального стану позивачки. З наданих позивачкою копій квитанцій, акту виконаних робіт та результатів досліджень вбачається, що [PERSON] було проведено у діагностичному центрі «Лабсервіс» дослідження крові. З наданих позивачкою копій фіскальних чеків вбачається сплата за медичні препарати, однак встановити платника з таких чеків не можливо. Крім того листків призначення лікаря, які б підтверджували призначення саме цих медичних препаратів, що зазначені у фіскальних чеках та особу кому саме їх призначили, суд встановити не має змоги, оскільки позивачкою до матеріалів позовної заяви не додані. Окрім того позивачка зазначає, що вона несе додаткові витрати на утримання дітей, оскільки сини займаються спортом, відвідують спортивний гурток, а вона сплачує за це благодійні внески. Крім того зазначає, що сплачує за проїзд дітей до місця проведення змаганнь, проживання дітей під час проведення змагань та стартові внески та надає докази цього. З платіжної інструкції від 14 листопада 2025 року вбачається, що [PERSON] сплатила Черкаському ОБЛ Молодіжний спортклуб «МОНАРХ» 1400 грн. благодійного внеску. Стаття 53 Конституції України гарантує доступність і безоплатність повної загальної середньої освіти в державних та комунальних закладах освіти. Батьки не зобов`язані сплачувати благодійні внески у спортивних школах чи будь-яких інших державних/комунальних навчальних закладах, оскільки освіта є безоплатною, а внески суто добровільними. Тому сплата позивачкою благодійного внеску є її правом а не обов`язком та не може підтверджувати погіршення її матеріального стану та підстав для зміни розміру аліментів. Наданий позивачкою кошторис витрат на змагання Кубку України з годзю рю карате 29 30 листопада 2025 року не підтверджує понесення нею таких витрат та погіршення її матеріального стану в зв`язку з цим. Таким чином з наданих позивачкою доказів, суд не має можливості встановити погіршення матеріального стану позивачки станом на час звернення із позовом до суду порівняно з часом винесення рішення суду про стягнення аліментів. Відповідач в свою чергу, як на заперечення проти позовних вимог зазначає, що в нього порівняно з часом винесення рішення про стягнення аліментів матеріальний стан погіршився, оскільки наразі він має на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей та дружину, яка перебуває у декретній відпустці. Зазначає, що аліменти у розмірі по 3500 грн. на обох синів не має можливості сплачувати, оскільки немає такої фінансової можливості. З копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 05 квітня 2024 року, серії [NUMBER] від 15 жовтня 2025 року та серії [NUMBER] від 15 жовтня 2025 року вбачається, що відповідач по справі [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З копії довідки № ВС000000002 від 30 вересня 2025 року виданої ПП «ВІАНОЛ СЕРВІС» вбачається, що відповідач [PERSON] працює в ПП «ВІАНОЛ СЕРВІС» на посаді електромеханік з ліфтів з 01 липня 2020 року. З даної довідки вбачається, що відповідач має заробітну плату, яка після обов`язкових вирахувань становить в середньому 7200 грн. на місяць. З розрахунку заборгованості по аліментах за період з 25 серпня 2020 року по 31 жовтня 2025 року вбачається, що відповідач [PERSON] сплачує аліменти згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 жовтня 2017 року в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно. З розрахунку вбачається, що станом на 31 жовтня 2025 року у відповідача [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 759/22898/20 (провадження № 61-7913 св 22), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року в справі № 372/3260/20 (провадження № 61-8523св22)). Як на підставу заявлених позовних вимог [PERSON] посилалась на зміну її майнового стану, погіршення фінансового становища, оскільки діти виросли та виросли їх потреби. Матеріальне становище одержувача аліментів як одна з умов, із якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, має істотне значення для розв`язання відповідного спору, водночас при цьому підлягають врахуванню конкретні обставини справи. А саме лише посилання позивачки на те, що розмір аліментів є недостатнім для належного утримання дітей, не може відповідно до закону бути достатньою підставою для задоволення вимоги про збільшення розміру аліментів. Судом досліджено довідку про дохід відповідача та з неї вбачається, що станом на час винесення судом рішення про стягнення аліментів на утримання дітей (05 жовтня 2020 року) відповідач працював в ПП «ВІАНОЛ СЕРВІС» де працював і станом на час подання позивачкою позовної заяви. З довідки про доходи відповідача вбачається, що заробітна плата [PERSON] є сталою та її суттєвого збільшення не відбулось. В свою чергу позивачкою до суду доказів на підтвердження свого майнового стану не надано. Відповідно суд позбавлений можливості зробити висновок про погіршення її майнового стану порівнявши матеріальний стан позивачки станом на день винесення рішення про стягнення аліментів та на день звернення із даним позовом до суду. Крім того суд звертає увагу і на те, що позивачкою завялено позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі по 3500 грн. на кожну дитину щомісячно, що становить по 7000 грн. Однак, як вбачається з наданої відповідачем довідки про доходи його середня заробітна плата становить близько 7200 грн. на місяць. Таким чином у разі стягнення аліментів у зазначеній позивачкою сумі, у відповідача не залишатиметься коштів на своє існування та утримання інших неповнолітніх дітей. Доказів на спростування отриманого відповідачем доходу у зазначеній довідці, позивачкою до суду не надано та відповідними доказами не спростовано. Суд приходить до висновку про те, що позивачкою не надано суду достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження доводів погіршення власного майнового стану, також відсутні докази на покращення майнового стану відповідача. Твердження позивачки про здороження цін на споживчі цілі, порівняно з 2020 роком та понесення нею додаткових витрат на дітей, не може бути підставою для зміни способу стягнення аліментів, оскільки як вбачається з рішення суду, розмір аліментних платежів визначений в розмірі 1/3 частини всих видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до вимог законодавства. Суд звертає увагу позивачки на те, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами. Витрати, які позивач сплачує за відвідування дітьми спортивного гуртка, а також витрати на лікування дітей, є додатковими витратами та не відносяться до основних витрат, які батьки несуть на утримання дитини за рахунок отриманих аліментів, оскільки викликані особливими обставинами - хворобами дитини та розвитком здібностей. Таким чином понесення позивачкою додаткових витрат на утримання синів не є підставою для задоволення даного позову, оскільки такі позовні вимоги мають розглядатись в межах окремого позову. На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог про зміну способу стягнутнення аліментів. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України позивачка звільненна від сплати судового збору під час подачі позову, а позов до задоволення не підлягає тому такі витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed