Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю\~"УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ "\~(далі ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ") звернулося до суду з позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 23 вересня 2024 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та\~ [PERSON] \~було укладено кредитний договір №\~4989701 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 11200,00 грн шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку із зобов`язання повернення та сплати процентів за користування кредитом. За договором факторингу № 02-1/06/2025 від 02 червня 2025 року ТОВ "ЛІНЕУРА\~УКРАЇНА" відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ". Відповідачем умови кредитного договору не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 51520,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 11200,00 грн, заборгованості за відсотками нарахованими ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" в сумі 28336,00 грн та відсотками нарахованими ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" в сумі 11984,00. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн, витрати на правову допомогу в сумі 10000,00 грн. Також просить в порядку ч. 10-11 ст. 265 ЦПК України зазначити в рішенні суду про нарахування на суму заборгованості органом (собою), який буде здійснювати примусове виконання рішення суду, інфляційних витрат та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України починаючи з дати набрання рішенням законної сили до моменту виконання рішення і стягнути з [PERSON] нараховану суму заборгованості. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача адвокат Дідух Є. О. у позовній заяві просив справу розглядати без участі представника позивача на підставі наявних справі доказів. Відповідач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено,\~що 23\~вересня 2024 року між ТОВ "ЛІНЕУРА\~УКРАЇНА" та [PERSON] було укладено кредитний договір №\~4989701, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 11200,00 грн на строк 360 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1% в день у межах строку кредиту (а.с.47-59). Відповідно до пункту 1.1. укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ITC товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний застосунок «Credit7». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України "Про електронну комерцію" та внутрішніми документами товариства, зокрема, шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході в особистий кабінет, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля до особистого кабінету. Відповідно до пункту 2.1. договору кредит надається товариством у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . У пункті 3.1. Договору сторони погодили нарахування процентів на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". Відповідно до п.4.1. договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів. Як убачається із Договору, він підписаний сторонами шляхом вчинення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 58466, що підтверджується розділом 10 Договору "Реквізити та підписи сторін". Отже, Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до\~ст. 207 ЦК України\~та\~Закону України "Про електронну комерцію"\~прирівнюється до письмової форми. Перед підписанням договору про надання споживчого кредиту, 23 вересня 2024 року, відповідач також ознайомився з паспортом споживчого кредиту, який підписано в електронному вигляді (а.с.45-46). Факт отримання кредитних коштів в сумі 11200,00 грн на платіжну картку відповідача № [NUMBER] підтверджується листом ТОВ "Пейтек" вих.№20250610-1133 від 10 червня 2025 року, відповідно до якого було перераховано від імені ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» на платіжну карту грошові кошти в сумі 11200,00 грн (а.с.22). Згідно листа\~АТ КБ\~«Приватбанк» власником\~банківської карти\~№\~ [NUMBER] є [PERSON] , також підтверджено факт зарахування 23 вересня 2024 року грошових коштів в сумі 11200,00 грн. (а.с. 143). 02 червня 2025 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" укладено договір факторингу № 02-1/06/2025,\~у відповідності до умов якого ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" передав (відступив) ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" за плату, а ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" прийняв належні ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників до цього договору (а.с. 66-74). Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 02-1/06/2025 від 02 червня 2025 року, ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4989701 в сумі 45136,00 грн, з яких: 11200,00\~грн заборгованість по тілу кредиту, 28336,00 грн заборгованість по відсотках, 5600,00 заборгованість по пені, штрафам \~(а.с. 36-37). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). \~ \~ \~ \~Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З кредитного договору №\~ 4989701 від 23 вересня 2024 року, вбачається що його укладено в електронній формі. У ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем кредитного договору № 4989701 від 23 вересня 2024 року та отримання кредитних коштів. Наданий договір факторингу підтверджує перехід всіх прав грошової вимоги, які належали ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" за вище вказаним кредитним договором, до позивача у справі. Заперечень щодо вимог позивача або доказів, які б спростовували викладені у позові обставини відповідачем не надано. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4989701 від 23 вересня 2024 року складеним первісним кредитором ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", станом на 02 червня 2025 року заборгованість відповідача складала 45136,00 грн, з яких 11200,00\~грн заборгованість по тілу кредиту, 28336,00 грн заборгованість по відсотках, 5600,00 заборгованість по пені, штрафам (а.с. 40-44). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №\~4989701 від 23 вересня 2024 року складеним ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" за період 03 червня 2025 року по 17 вересня 2025 року відповідачу додатково нараховані відсотки в сумі 11984,00 грн. Відповідно до умов кредитного договору (п. 1.3.) строк кредитування складав 360 днів, таким чином суд не вбачає факту нарахування відсотків поза межами строку кредитування. Таким чином, заборгованість відповідача за кредитним договором №\~4989701 від 23 вересня 2024 року по тілу кредиту та відсоткам складає 51520,00 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 11200,00 грн, заборгованості по відсоткам в сумі 40320,00 грн (28336,00грн + 11984,00грн). Враховуючи вище викладене, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог позивача. Що стосується позовних вимог в частині зазначення в рішенні суду про нарахування на суму заборгованості органом (собою), який буде здійснювати примусове виконання рішення суду, інфляційних витрат та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України починаючи з дати набрання рішенням законної сили до моменту виконання рішення і стягнути з [PERSON] нараховану суму заборгованості, то вони задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ч. 10-11 ст. 265 ЦПК України, суд,\~приймаючи рішення\~про стягнення\~боргу,\~на який\~нараховуються відсотки\~або пеня,\~може зазначити\~в рішенні\~про нарахування\~відповідних відсотків\~або пені\~до моменту\~виконання рішення\~з урахуванням\~приписів законодавства\~України,\~що регулюють\~таке нарахування.\~ Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому\~розділом VII\~цього Кодексу. Використовуючи в абзаці першому частини десятої\~статті 238 ГПК України\~(частині десятій\~статті 265 ЦПК України) сполучник «або» під час формулювання вимог до змісту судового рішення, законодавець у такий спосіб прямо виключив (через імперативну альтернативність нарахування або відсотків, або пені) одночасність стягнення відсотків і пені. У такий спосіб гарантується справедливість відповідальності, що покладатиметься на відповідача за судовим рішенням на майбутнє. Зазначена правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24). Таким чином, в рішенні суду може бути вказано лише щодо нарахування відсотків або пені. Однак, ч. 10 ст. 265 ЦПК України взагалі не передбачено можливість зазначення в рішенні можливість нарахування інфляційних витрат. Передбачені частиною другою\~статті 625 ЦК України\~3 % річних охоплюються приписами частини десятої\~статті 238 ГПК України\~(частин десятої, одинадцятої\~статті 265 ЦПК України) за умови, що позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання зобов`язання та суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цієї вимоги. Зазначена правова позиція також викладена у постанові ВП ВС від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24). Однак позивачем вимога про стягнення 3% річних не заявлена, в зв`язку з чим також відсутні підстави зазначення в рішенні суду про нарахування органом (собою), який буде здійснювати примусове виконання рішення суду, 3 % річних. Окрім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період\~дії в\~Україні воєнного,\~надзвичайного стану\~та у\~тридцятиденний строк\~після його\~припинення або\~скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (а.с. 118), який підлягає стягненню з відповідача. \~ \~ \~ \~До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. В той же час при оцінці розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, суд застосовує ряд критеріїв\~дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність, а також складність справи, значення справи для сторін і т.п. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зробив висновки про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі її витрати на адвоката, якщо

Outcome: partial