Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява, в якій позивач ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 22022,00 грн., яка утворилася внаслідок порушення зобов`язань за кредитним договором, суму сплаченого судового збору та витрати у розмірі 4 500,00 на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02.01.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (ідентифікаційний код юридичної особи - 39861924) (надалі - Кредитодавець) та [PERSON] (надалі - Позичальник/Відповідач) укладено Договір про надання коштів у кредит №1531887 (надалі - Договір кредиту), умовами якого встановлено, що Кредитодавець надає Позичальнику кредит в розмірі 6500,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова/фіксована) процентна ставка. Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор xsmjTy8MrM, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу - [INFO]) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позикодавець на виконання Договору позики №1531887 від 02.02.2021 року, передав Відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 6 500,00 грн. за посередництвом платіжної системи (ТОВ «ФК Фінекспрес» - платіжна система, яка діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на банківську платіжну картку фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку юридичної особи (IBAN) на банківську платіжну картку фізичної особи технічно неможливий без використання платіжної системи. Наведене вище, підтверджується електронною платіжною інструкцією №7cb3fe6a-5fcf-4e34-a944-4d06cd6c0cd1 від 02.02.2021 року, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. Згідно листа №08/10/25-13225 від 08.10.2025 року, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомляє та підтверджує, що на банківський рахунок Відповідача на підставі платіжної інструкції №7cb3fe6a-5fcf-4e34-a944-4d06cd6c0cd1 (кошти перераховані за посередництвом платіжної установи) перераховано кошти на виконання умов Договору позики №1531887. Згідно довідки № КД-000054931/ТНПП від 30.09.2025 р. ТОВ «ФК Фінекспрес» (платіжна установа), підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (код ЄДРПОУ 39861924), відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018 р., укладеного між Компанією/ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції, зокрема 02.02.2021 року, сума 6 500,00 грн. за номером платіжної картки № [NUMBER] , номер платежу 7cb3fe6a-5fcf-4e34-a944-4d06cd6c0cd1. Оскільки Компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. 21.06.2021 р. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (ідентифікаційний код юридичної особи - 35017877) уклали Договір факторингу № 2106 від 21.06.2021 р. за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №1531887 від 02.02.2021 р. 03.04.2023 р. ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (ідентифікаційний код юридичної особи - 43311346) уклали Договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 р. за умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №1531887 від 02.02.2021 р. Відповідно до Реєстру прав вимог від 03.04.2023 року до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 22 022,00 грн., з яких: 6 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15 522,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2025 головуючим суддею у даній судовій справі визначено суддю Чорну Б.М. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 03.11.2025 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, задоволено клопотання про витребування доказів, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. 14.11.2025 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача [PERSON] , в якому останній просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, на обґрунтування відзиву зазначив таке. З копії наданого позивачем договору вбачається, що він був укладений в електронній формі шляхом накладення електронного підпису позичальника одноразовим ідентифікатором. Разом з тим матеріали справи не містять жодних доказів, що під час укладення спірного договору останній проходив верифікацію, оскільки при оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» не надало суду належних та допустимих доказів надсилання електронного повідомлення на укладення електронного договору, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації [PERSON] при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідача не підтверджує проходження ним верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача. Також позивачем не надано суду будь-яких первинних документів, які повинні бути складені під час надання кредитних коштів. Надані товариством розрахунок, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, також не відображає інформацію про здійснення чи не здійснення відповідачем будь-яких сплат за кредитним договором. Платіжне доручення не містить повного номера картки, з чого можна було б встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме відповідача. Також, [PERSON] зазначив, що статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, з копії кредитного договору №1531887 від 02.02.2021р., кредит надавався строком на 30 днів, провадження у справі відкрито 03.11.2025 року. Таким чином, позивачем попущено строк позовної давності, оскільки факт порушеного права є кінцева дата строку дії кредитного договору, а з позовом позивач звернувся в листопаді 2025р., тобто майже через чотири з половиною років, а тому слід відмовити позивачеві у задоволенні позову про стягнення заборгованості у зв`язку із спливом позовної давності і за відсутності поважних причин її пропущення. Щодо витрат на правничу допомогу зазначив, що дана позовна заява є стандартною для позивача, в Реєстрі судових рішень міститься велика кількість однотипних справ ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до різних відповідачів про стягнення заборгованості, витрати на правову допомогу в даній справі, зазначені в розмірі 4500 грн., при розмірі мінімальної заробітної плати в Україні на місяць 8000 грн, у зв`язку з чим просив відмовити повністю в задоволенні стягнення витрат на правничу допомогу, наголосивши на тому, що відповідач на цей час не працює, та доходу не отримує. 20.11.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача ТОВ «Фінпром Маркет» Гедзь О.В., в якій остання зазначила таке. Посилання Відповідача, щодо не укладання договору позики №1531887 є необґрунтованими та суперечать матеріалам справи, оскільки вказаний договір позики Відповідачем підписано (акцептовано) оферту) одноразовим ідентифікатором (xsmjTy8MrM), чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з цими умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти Договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису Договору, а тому на думку Позивача між сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення укладання такого договору шляхом вивчення дій зазначених вище. Посилання Відповідача на те, що в матеріалах справи відсутні докази укладення договору позики є надуманими, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом (одноразовий ідентифікатор є видом Електронного підпису відповідно до З.У. «Про електронний цифровий підпис»), що у свою чергу додатково підтверджуєтеся довідкою про ідентифікацію, яка міститься в матеріалах справи. Між тим, використання одноразового ідентифікатора - є не можливим без проходження Відповідачем попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення позичальником входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, що у свою чергу кореспондується з висновками, які викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 (справа№732/670/19), від 12.01.2021(справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа №280/4456/20), від 09.02.2023 (справа №640/7029/19)). У свою чергу, доказів того, що персональні дані Відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення договорів від її імені, Відповідачем до суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій Відповідач не звернувся, як і не оскаржив правомірність укладеного договору. Крім того, Верховний Суд України в постанові від 24 лютого 2016 року за №6-50цс16 наголошується, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Тверджень Відповідача, стосовно ненадання позивачем доказів перерахування коштів на картковий рахунок Відповідача - не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи містяться наступні документи, які підтверджують перерахування коштів на картковий Відповідача: - Електронна платіжна інструкція № 7cb3fe6a-5fcf-4e34-a944-4d06cd6c0cd1 від 02.02.2021 року видана ТОВ «ФІНЕКСПРЕС» (фінансова компанія, яка діє на підставі ліцензії, яка видана Національним банком України на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку - платіжний інструмент/платіжна система) [документ виданий платіжною системою]; - Довідка № КД-000054931/ТНПП від 30.09.2025 р. видана платіжною системою/ТОВ «ФІНЕКСПРЕС», що підтверджує перерахування коштів за платіжною інструкцією /квитанцією № 7cb3fe6a-5fcf-4e34-a944- 4d06cd6c0cd1 від 02.02.2021 року [документ виданий платіжною системою]; - Лист №08/10/25-13225 від 08.10.2025 р. виданий Позикодавцем/ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», що підтверджує видачу/перерахування на банківську карту Відповідача/Клієнта онлайн-позики на підставі платіжної інструкції № 7cb3fe6a-5fcf-4e34-a944-4d06cd6c0cd1 від 02.02.2021 року. Щодо строків позовної давності, зазначила, що у період з 02 квітня 2020 року по 04 вересня 2025 року строки позовної давності були зупинені, і звернення позивача з даним позовом 30.10.2025 року вчинено в межах строку позовної давності. Представник позивача ТОВ «Фінпром Маркет» Ткаченко Ю.О. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяви про розгляд справи за її відсутності, в яких підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяви про розгляд справи за його відсутності, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, доходить таких висновків. 02.02.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку) № 1531887 /а.с.18/. Відповідно до пункту 2 Договору, сума позики 6 500,00 гривень, строк позики (строк договору) 30 днів, фіксована базова процентна ставка становить 1,99% в день, договір підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором xsmjTy8MrM. Згідно із пунктом 1 Договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «позику»), на погоджений умовами договору строк (надалі «строк позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Згідно із підпунктом 4.1. пункту 5 Договору позики, підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачено статтею 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до підпункту 4.2. даного договору, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена у правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі. Положеннями пункту 5 Договору передбачено, що договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно - телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Згідно із пунктом 6.5. Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», перебувають у загальному доступі та опубліковані на сайті www.mycredit.ua. Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» підтверджує, що клієнт [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладений договір № 1531887 від 02 лютого 2021 року ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником: одноразовий ідентифікатор - xsmjTy8MrM, час відправки ідентифікатора позичальнику - 02 лютого 2021 року 20:54:00 /а.с.18/. Відповідно до платіжної інструкції/операція №7cb3fe6a-5fcf-4e34-a944-4d06cd6c0cd1 від 02 лютого 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на рахунок № [NUMBER] , отримувач: [PERSON] перераховано кошти у сумі 6 500,00 гривень, переказ коштів на банківську карту відповідача, підтверджується також витребуваною інформацією з АТ «Універсал банк» /а.с.19-20/. 21 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» («Клієнт») та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» («Фактор») укладено договір факторингу № 2103, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі заборгованостей /а.с.31-35/. Відповідно до Реєстру прав вимоги №1 від 21 червня 2021 року до Договору факторингу № 2103, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 15 522,00 гривень /36-38/. 03 квітня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» («Клієнт») та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» («Фактор») укладений договір факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги до боржників, у тому числі до відповідача [PERSON] за договором позики № 1531887 від 02 лютого 2021 року /а.с.38-43/. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 22 022,00 гривень, з яких: 6500,00 грн. - сума заборгованості за тілом, 15 522,00 гривень - сума заборгованості за відсотками /а.с.44-45/. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики № 1531887 від 02 лютого 2021 року за період з 02 лютого 2021 року по 15 жовтня 2025 року заборгованість [PERSON] за договором позики складає: 22 022,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом позики - 6 500,0 гривень; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами - 15 522,00 гривень./а.с.5-8/ Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). В силу положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (пароля), про що свідчить пункт 11 договору - реквізити сторін. Посилання Відповідача на не отримання факту отримання коштів від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у розмірі 6 500,00 гривень та користування вказаними коштами спростовується наступними документами, а саме: платіжною інструкцією/операцією №7cb3fe6a-5fcf-4e34-a944-4d06cd6c0cd1 від 02 лютого 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на рахунок № [NUMBER] , отримувач: [PERSON] перераховано кошти у сумі 6 500,00 гривень; переказ коштів на банківську карту відповідача підтверджується також витребуваною інформацією з АТ «Універсал Банк», а саме довідкою про рух коштів від 28.11.2025 року /а.с. 12, 89-93/. Отже, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої зобов`язання за електронним договором позики від 02 лютого 2021 року та надало відповідачу грошові кошти в сумі 6 500,00 гривень, однак відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим останній має заборгованість за договором позики за основною сумою боргу - 6 500,00 гривень. Щодо стягнення суми заборгованості за відсотками суд зазначає таке. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно умов договору позики № 1531887 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), строк договору - 30 днів, дата надання позики - 02 лютого 2021 року по 04 березня 2021 року - дата повернення позики (останній день). Отже, строк кредитування сплинув 04 березня 2021 року. Відповідно до підпункту 4.2 пункту 4 Договору, позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua.documentslicense/ (надалі правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування (пролонгація), йому зрозумілі. Дійсно, розділ 7 Правил надання грошових коштів у позику містить певні умови продовження строку користування позикою. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору позичальнику, який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив саме ті умови, які викладені в наданій позивачем до позову редакції, у тому числі й щодо пролонгації договору. Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту. До того ж, позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб, чи то визначений договором, чи законом. Тому, у позикодавця виникло право нарахування процентів за договором тільки у межах строку його дії - до 04 березня 2021 року. Зазначені правові висновки викладені у постанові Верховного суду від 11 липня 2018 року у справі № 366/1088/16-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де суд зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, враховуючи наведене, підстави для нарахування та сплати відсотків за період з 05 березня 2021 року по 15 жовтня 2025 року, відсутні. Розрахувати суму відсотків за договором позики необхідно в межах строку дії договору, тобто за 30 днів, починаючи з 02 лютого 2021 року по 04 березня 2021 року. Суд наводить власний розрахунок відсотків, які підлягають стягненню з відповідача, та складає 3 880,50 гривень (6 500 гривень х 1,99% = 129,35 гривень х 30 днів). Згідно з частиною 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Враховуючи, що ТОВ «Фінпром Маркет» не доведено належними та допустимими доказами погодження сторонами умов пролонгації договору, до того ж, позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб, чи то визначений договором, чи законом, суд висновує про часткове задоволення позову ТОВ «Фінпром Маркет» до [PERSON] в частині стягнення суми заборгованості за процентами у розмірі 3 880,50 гривень, оскільки у позикодавця виникло право нарахування процентів за договором тільки у межах строку його дії - з 02 лютого 2021 року до 04 березня 2021 року. Щодо переходу до позивача ТОВ «Фінпром Маркет» права вимоги за договором позики, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. За сформованою позицією Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц тлумачення частини 1 статті 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу (глава 73 ЦК України). Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно зі статтею 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Можливість заміни кредитора в зобов`язанні передбачена положеннями статті 512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог цивільного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. При цьому, відступлення права вимоги призводить до заміни сторони за кредитним договором (кредитора) та не змінює умови укладеного кредитного договору. Факт правонаступництва, тобто за яким до позивача перейшло право кредитора за договором позики № 1531887 від 02 лютого 2021 року підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами. Як вже було вказано вище, пунктом 5.2. зазначених вище договорів факторингу визначено, що перехід від клієнта до позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого позивач/фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля Заборгованості та набуває відповідних прав вимог. Тобто дані договори є результатом домовленості сторін і відповідають загальним засадам цивільного законодавства, встановленим статтею 3 ЦК України. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. До вказаних договорів факторингу додані підписані реєстри прав вимог, згідно яких слідує, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступає ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а воно в свою чергу відступає ТОВ «Фінпром Маркет» право вимоги заборгованостей до боржників у тому числі і до [PERSON] за договором позики № 1531887 від 02 лютого 2021 року у сумі 22 022,00 гривень (6500,00 гривень заборгованість за тілом та 15 522,00 гривень за процентами). Обидва договори факторингу та реєстри прав вимог містять чітку інформацію щодо боржника, номеру та дати договору позики, укладеному між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , та суми заборгованості. Договори факторингу та реєстри прав вимог містять підписи сторін, за такого є належними та допустимими доказами. Зважаючи на викладене, доводи відповідача про недоведеність факту відступлення права грошової вимоги за укладеним 02 лютого 2021 року договором позики до позивача не є обґрунтованими, оскільки спірні договори факторингу у пунктах 5.2. передбачають положення, відповідно до якого перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості з моменту підписання Актів прийому-передач Реєстрів заборгованості (з одночасною передачею Реєстрів заборгованості в електронному вигляді), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Тобто в даному випадку сторони договорів факторингу безпосередньо в спірних договорах визначили момент, з якого фактор набуває права вимоги до боржників, а саме з моменту підписання Актів прийому-передач Реєстрів заборгованості (з одночасною передачею Реєстрів заборгованості в електронному вигляді), які містяться в матеріалах справи. Отже, з огляду на викладені вимоги закону та встановлені судом обставини доводи відповідача про те, що позивач не набув права грошової вимоги до відповідача в зв`язку з тим, що матеріали справи не містять докази на підтвердження оплати ціни продажу за відповідними договорами факторингу та те, що акти звірки не можуть бути належними доказами сплати ціни продажу за відповідними договорами факторингу, є необґрунтованими, оскільки відповідно до спірних договорів факторингу момент переходу до фактора права вимоги до боржників не пов`язаний із здійсненням оплати ціни продажу за відповідними договорами, а пов`язаний із моментом підписання Актів прийому-передач Реєстрів заборгованості . Виходячи з системного аналізу практики Верховного Суду, суд висновує, що посилання відповідача на сталу судову практику у вигляді чисельних постанов Верховного Суду не є в даному конкретному випадку релевантним, оскільки питання переходу права вимоги не завжди пов`язане із моментом повної оплати за конкретним договором факторингу. Так, Верховний Суд, зокрема у постанові від 02 листопада 2021 року по справі № 905/306/17, звертає увагу, що умовами договорів факторингу може бути передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими в день отримання клієнтом (стороною 1) в повному обсязі оплати за такими договорами. Натомість, Верховний Суд зазначає, що договори факторингу також можуть не містити відповідних положень, а моментом передачі права вимоги можуть визначати момент укладення такого договору або підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей тощо, як це було в даній справі. Суд звертає увагу, що Верховний Суд не є категоричним у своїй позиції про обов`язковість здійснення виплат одним господарюючим суб`єктом на користь іншого господарюючого суб`єкта за договором факторингу як обов`язкової умови переходу права вимоги за таким договором, оскільки в кожному конкретному випадку необхідно виходити з конкретних умов відповідного договору факторингу. Отже, позивач набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики № 1531887 від 02 лютого 2021 року, враховуючи наведене, суд висновує про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Фінпром Маркет» та про наявність підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики на користь ТОВ «Фінпром Маркет» у загальному розмірі 10 380,50 гривень, з яких: - 6 500,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 3 880,50 гривень - сума заборгованості за відсотками. Щодо застосування строків позовної давності до Договору позики №1531887 02.02.2021 року, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.256, 257, 258, 259, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по цивільній справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18), якщо кредитний договір передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, то перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до Постанов Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-31-цс15 та від 23 листопада 2016 року у справі № 2104цс16 зазначено, що у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження направлення відповідачем банку заяв про припинення дії кредитного договору суду не надано. З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 31.10.2025 р., тобто в межах строку позовної давності, тому суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності по даній справі з огляду на наступне. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначений карантин введено з 12 березня 2020 року Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), який тривав до 30 червня 2023 року. Разом з тим, згідно з п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Законом України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» № 4434-ІХ від 14.05.2025 р. - пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено. Вказаний Закон набув чинності 04 вересня 2025 року. Таким чином, з урахуванням введення карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) 12 березня 2020 року, а також введення воєнного стану в Україні 24 лютого 2022 року, строк дії якого продовжено по даний час, 3-річний строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України, не сплив та був продовжений на строк дії такого карантину, а в подальшому зупинений у зв`язку із введенням воєнного стану та поновлений 04.09.2025 р., то позивачем позов пред`явлено у межах строку позовної давності. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представник позивач надав до суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу договір про надання правничої допомоги № 25-08/25-ФП від 25.08.2025 року, укладений між ТОВ «Фінпром Маркет» та адвокатом «Ткаченко Юлія Олегівна», витяг з Акту № 3-ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги від 25.08.2025 року, відповідно до яких вартість наданих послуг складає 4500,00 гривень, з яких: вивчення та збір документів, визначення правової позиції - 500 гривень, складання позовної заяви - 4000 гривень, а також платіжна інструкція кредитового переказу коштів від 15.10.2025 року. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо в визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. У відзиві відповідач [PERSON] зазначив, що вказана сума є неспівмірною, враховуючи предмет позову, час та обсяг роботи витрачений адвокатом, заперечив проти її стягнення у такому розмірі, просив рахувати суд його скрутне матеріальне становище, що підтверджується відповіддю № 2174084 від 24.12.2025 року з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів. Враховуючи заперечення відповідача про заявлений розмір витрат на правничу допомогу позивача, суд дійшов висновку, що оцінюючи обґрунтованість позовної заяви в частині стягнення витрат на правову допомогу, в контексті положення частини четвертої статті 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, що заявлена представником позивача сума є неспівмірною. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що стягненню підлягають витрати на правову допомогу у сумі 2 000,00 грн, з огляду на характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг заявнику, складність справи, необхідність процесуальних дій сторони, реальність наданих адвокатських послуг, розумність їхнього розмірута часткове задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Щодо розподілу витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. Згідно з платіжною інструкцією кредитного переказу коштів № 579940538.1 від 28 жовтня 2025 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до задоволених вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» підлягають частковому задоволенню, а саме: на 47,14 % (10 380,50*100% / 22 022,00 грн.), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 141,92 грн. (47,14% х 2 422,40 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial