Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У липні 2025 року позивач ТОВ «ФК «Авіра Груп» звернулося через підсистему «Електронний суд» до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №18775 від 30.01.2021 у розмірі 17850,00 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн та судовий збір в розмірі 2422,40 грн, посилаючись на такі обставини. В обґрунтування позовних вимог вказує, що є фінансовою установою, що надає фінансові послуги, шляхом надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту згідно з ліцензією Нацкомфінпослуг. Порядок надання грошових коштів у позику регламентується: Публічною пропозицією (офертою) на укладення договору про надання фінансового кредиту; Індивідуальною частиною договору про надання фінансового кредиту; Внутрішніми правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «Авіра Груп», затверджених рішенням Загальних Зборів учасників ТОВ «ФК «Авіра Груп» протокол №02/2020 від 16.03.2020, які розміщені на офіційному веб-сайті https://www.aviracredit.com.ua/uk/218. [PERSON] у встановленому пунктом 5 розділу 2, Правил порядку оформила Заявку на отримання фінансового кредиту шляхом заповнення всіх полів Заявки (форми), на підставі чого між нею та Товариством укладено Договір про надання фінансового кредиту від 30 січня 2021 року № 18775. Умовами договору встановлено, що кредит у розмірі 3000 грн Клієнту надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної Клієнтом, строком на 18 днів, тобто до 16 лютого 2021 року, за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5 % річних від суми кредиту з розрахунку 2,5 % на добу. Тип процентної ставки фіксована. Без письмової згоди Клієнта Товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за Договором. ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. У свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 11 липня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 17850 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3000 грн та відсотки за користуванням кредиту у розмірі 14850 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «ФК «Авіра Груп». На підставі викладеного, ТОВ «ФК «Авіра Груп» просить суд стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту від 30 січня 2021 року № 18775, у розмірі 17850 гривень. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Сомок О.А. 18.08.2025 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду прийнято та відкрито провадження у справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.89-90). 04.11.2025 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду витребувано в Акціонерного товариства «Універсал банк» інформацію (документи), а саме: інформацію щодо наявності у [PERSON] платіжної карти (рахунку) № [NUMBER] в Акціонерному товаристві «Універсал банк» станом на 30.01.2021; інформацію щодо надходження на карту банку (рахунок) № [NUMBER] в Акціонерному товаристві «Універсал банк», грошових коштів у розмірі 3000,00 гривень в період з 30.01.2021 по 02.02.2021; виписку по картці банку (рахунок) за № [NUMBER] в Акціонерному товаристві «Універсал банк» за період з 30.01.2021 по 02.02.2021 (а.с. 104-105). 24.11.2025 на адресу суду від АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду отримано витребувані докази (а.с.111-113). У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.12). У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленою належним чином. Про причини неявки не повідомила, відзиву або будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від неї не надходило (а. с. 92,95,109). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами і ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, і, в даному конкретному випадку за наявних у справі доказів за одночасного існування передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України умов ухвалює заочне рішення. У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] 30 січня 2021 року на сайті aviracredit.com.ua ознайомилася з публічною пропозицією (Договором оферти) ТОВ «ФК «Авіра Груп», заповнила Заявку на отримання кредиту та підписала Індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту від 30.01.2021 №18775 за допомогою одноразового ідентифікатора (електронного підпису) «КІ9781». Згідно розділу 1 Індивідуальної частини договору ТОВ «ФК «Авіра Груп» надало [PERSON] фінансовий кредит у розмірі 3000 грн (п. 1.1.), строком на 18 діб до 16 лютого 2021 року (п. 1.2.) з відсотковою ставкою за користування кредитом 912,5 % річних з розрахунку 2,5 % за 1 добу користування Кредитом (п. 1.3.) та надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти вказаної Клієнтом (п.1.4.), датою укладання Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта (п. 1.6.) та невід`ємною частиною Договору є публічна пропозиція оферта (п. 1.7.). Відповідно до Інформаційної довідки від 07.07.2025 №53/07 ТОВ «Платежі онлайн» перерахувало [PERSON] 30.01.2021 0 16:16:05 через платіжний сервіс «Platon» 3000 гривень на банківську картку № [NUMBER] , опис транзакції видача кредиту # 18775. Відповідач належним чином умови договірних зобов`язань не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 17850 гривень, що складається: заборгованість по тілу кредиту 3000 грн, відсотки за користуванням кредитом 14850 грн. Згідно відповіді АТ «УніверсалБанк від 20.11.2025 №БТ/Е-18481, у банку було іметовано банківську картку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . 30.01.2021 на платіжну карту№ [NUMBER] було перераховано платіж у сумі 3000 гривень (а.с.111-113) ТОВ «ФК «Авіра Груп» з метою досудового врегулювання спору направляло [PERSON] вимогу про погашення заборгованості на sms-повідомлення. Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачкою взятих на себе кредитних зобов`язань. Мотиви, з яких виходить суд та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електроннійформі, є таким, що укладений у письмовомувигляді (статті 205, 207 ЦК України). Укладення електронного договору повинно відбуватися шляхом підписання його електронним підписом. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на практику Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Враховуючи, що фактично отримані та використані кошти відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту від 30 січня 2021 року №18775 у добровільному порядку [PERSON] не повернула, розмір заборгованості не спростувла, а позивач належними доказами підтвердив наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку про задоволення позову. Судові витрати. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат,пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 гривень, що підтверджується матеріалами справи. (а.с.80) Окрім того, позивачем надано докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, а саме: договір №160125-ЮР про надання правової допомоги від 16.01.2025 (а.с.67-71), додаток до договору 160125-ЮР про надання правової допомоги від 16.01.2025(а.с.72). З перелічених доказів встановлено, що витрати позивача на правову допомогу склали 7000,00 грн. Суд вважає, що заявлені до стягнення витрати на оплату послуг адвоката в загальному розмірі 7000,00 грн не є співрозмірними та не відповідають критеріям розумності та справедливості. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved