Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

23 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» (зареєстровано 28.11.2025 року), звернулася представник позивача з позовом, в якому просить: стягнути з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь ТОВ «БОНА ВІТА МОДЕРН», код ЄДРПОУ: 44996479, суму заборгованості зі сплати спожитих житлово-комунальних послуг, послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 12 101,33 гривень та судові витрати. Ухвалою судді від 01 грудня 2025 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 24.12.2025 року на 12.00 год. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник позивача ТОВ «БОНА ВІТА-МОДЕРН» у судове засідання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надходило. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. Судова кореспонденція, скерована на ім`я [PERSON] повернута до суду без вручення з підстав відсутності адресата за вказаною адресою. Частиною 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у Постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. 09.10.2023 року на підставі Акту передачі в експлуатацію будинок, який знаходиться за адресою: 65049, місто Одеса, вул. Франка Івана, будинок 40, корпус 1, був переданий в управління ТОВ «БОНА ВІТА МОДЕРН». Позивач, як обслуговуюча компанія на підставі укладених договорів із постачальниками комунальних послуг забезпечує обслуговування, експлуатацію та поточний ремонт будівлі, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, нараховує та збирає плату за надані житлово-комунальні послуги із співвласників будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , таким чином, ТОВ «БОНА ВІТА- МОДЕРН», у відповідності до законодавства України, фактично здійснює управління будинком. Відповідно до Договору купівлі-продажу майнових прав, відповідач є власником квартири [ADDRESS] у вказаному житловому комплексі. Відповідно до умов п. 4.2.9. укладеного Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] ), відповідач взяв на себе зобов`язання компенсувати витрати на експлуатацію Об`єкта нерухомості ОСББ чи експлуатуючій організації протягом усього терміну дії Договору. 05.10.2023 року Державною інспекцією архітектури та містобудування України видано сертифікат, яким засвідчено відповідність закінченого об`єкта будівництва житлового комплекту за вказаною адресою. Позивачем, зі свого боку, надаються комунальні послуги у повному обсязі, проте, відповідач ухиляється від їх сплати. Станом на момент звернення із даною позовною заявою, загальний розмір боргу становить 12 101,33 грн., що підтверджується наданим розрахунком заборгованості. Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Стаття 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Положеннями частинами четвертої статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власність зобов`язує. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Зі змісту статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що учасниками правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг, між іншим, є споживачі (індивідуальні та колективні). Положеннями пункту 6 частини першої статті вищезазначеного Закону визначено, що індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до cт. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а також згідно cт. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписами ст. 617 ЦК України, відсутність у відповідача необхідних коштів не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а тому стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати в сумі 2422,40 грн. понесених позивачем по сплаті судового збору при зверненні в суд.

Outcome: approved