Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» через систему "Електронний суд" звернулося до суду з вказаним позовом, у якому просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 31700,37 грн., а також судові витрати. В обґрунтування поданого позову посилається на те, що 04.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та гр. [PERSON] укладено угоду № 200520909 щодо кредитування. Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 10200,00 грн., з встановленим строком користування з 04.05.2016 р. по 04.05.2019 р., а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20 липня 2020 року ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020р., що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021р. у справі № 910/11298/16 відповідно до якої Позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за Кредитним договором №200520909. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. До позовної заяви надано витяг з додатку 1 до договору від 15.06.2020 №7_БМ про відступлення прав вимоги, який мав місце станом на дату укладання договору із зазначенням, окрім іншого, суми заборгованості. Банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 07.08.2025 р. загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором становить 24224,97 грн., з яких: 7995,65 грн. заборгованість за кредитом; 16229,32 грн. заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом дату укладання до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів. Сума збитків з урахуванням 3% річних 2178, 26 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 5297, 14 грн. Разом заборгованість становить 31700, 37 грн. Ухвалою від 27.08.2025 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 30.09.2025 здійснено перехід до розгляду справи з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, мається клопотання про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи було повідомлено його представника у встановленому законом порядку. Клопотання про розгляд справи за його відсутності від відповідача чи від його представника до суду не надходило. Відзиву на позов відповідач не подав. Тому суд, за письмової згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, що 04.05.2016 , на підставі заяви (оферти), між ПАТ «Банк Михайлівський» та гр. [PERSON] укладено угоду № 200520909 з відповідними умовами кредитування, згідно якої останній отримав платіжну картку № [NUMBER] з реквізитами для отримання заробітної плати на рахунок № [NUMBER] відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський». Згідно умов договору, Банк надає позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 10200,00 грн., з встановленим строком користування з 04.05.2016 р. по 04.05.2019 р., а відповідач зобов`язується повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року №905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. 20 липня 2020 року ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020р., що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021р. у справі № 910/11298/16 відповідно до якої Позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за Кредитним договором №200520909. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. До позовної заяви надано витяг з додатку 1 до договору від 15.06.2020 №7_БМ про відступлення прав вимоги, який мав місце станом на дату укладання договору із зазначенням, окрім іншого, суми заборгованості. Факт переходу до позивача права вимоги підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі №910/11298/16, за якою позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальником ПАТ «Банк Михайлівський». Як зазначає сторона позивача, [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 07.08.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 24224,97 грн., з яких: 7995,65 грн.- заборгованість за кредитом; 16229,32 грн.- заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом дату укладання до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору- реєстрі кредитних договорів. Проте, вимога ТОВ «Діджи Фінанс» про необхідність сплати відповідачем заборгованості у вищезазначеному розмірі необґрунтована та не підтверджена належними та допустимими доказами. Так, 04.05.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] на підставі заяви (оферти) укладений кредитний договір № 200520909, на підставі якого останній отримав платіжну картку № [NUMBER] з реквізитами для отримання заробітної плати на рахунок № [NUMBER] відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський». Суду не надано належних та допустимих доказів переказу кредитних коштів згідно умов договору №200520909 на вказану картку (рахунок). На підтвердження заборгованості позивачем надано Виписку по особовим рахункам з 23.05.2016 р. по 27.07.2020 р., сформовану від 16.05.2025 р. Суду не зрозуміло, як може сформувати виписку по рахунку позивач станом на 16.05.2025 року, оскільки ПАТ « Банк Михайлівський» були передані всі оригінали ТОВ «ФК «Плеяда», а згодом до ТОВ «ФК «Фагор» і тільки на початку 2023 року всі оригінали були передані Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», як вони зазначають у позовній заяві. Також стороною позивача не надано детального розрахунку заборгованості, що позбавляє суд можливості перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення. До аналогічного висновку щодо необхідності доведення позивачем розміру заборгованості дійшов Верховний Суд у постановах від 27.03.2019 у справі № 334/1746/15-ц, від 01.02.2023 у справі № 199/7014/20. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст.76,77 ЦПК України). Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимогст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із ч. 2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд приходить до висновку про необхідність відмови у стягненні з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості, а отже відстуні підстави і для стягнення нарахованих 3% річних та інфляційних витрат. Тож, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимогу повному обсязі. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, не підлягають стягненню понесені стороною позивача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed