Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] (далі по тексту-відповідач). Згідно позовних вимог позивач просив суд: розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано Лисичанським міським відділом РАЦС, про що зроблено відповідний актовий запис № 388 від 18.07.1992 року. Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.07.1992 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Лисичанським міським відділом РАЦС, про що зроблено відповідний актовий запис № 388 від 18.07.1992 року. У шлюбі у сторін народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Протягом тривалого часу сторони мали нормальні сімейні стосунки, займались вихованням дітей та вели спільне господарство. Однак, в подальшому сімейні стосунки погіршились, почали виникати постійні сварки. Досить тривалий час, фактично більше двох років подружжя існує формально, наразі проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2025 року матеріали справи передані для розгляду судді Романишеній І.П. Ухвалою суду від 14.10.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 30.10.2025 року від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 14.10.2025 року. Ухвалою суду від 31.10.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами відповідачу направлено рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням та вручено одержувачу 21.11.2025 року. Проте, відзив на адресу суду не надходив. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, встановлені судом. 18.07.1992 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Лисичанським міським відділом РАЦС, про що зроблено відповідний актовий запис № 388 від 18.07.1992 року. За час подружнього життя у сторін народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, які містяться в матеріалах справи. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно положень ч.3-4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позивач вказує, що шлюбні відносини з відповідачем були припинені. Відповідач процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву, не скористалась, тому доводи позивача відповідачем не спростовано. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст.51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Порядок оплати та розміри ставок судового збору визначено Законом України «Про судовий збір». Статтею 5 даного Закону передбачено пільги щодо сплати судового збору. Так, згідно п. 9 вказаної статті від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Таким чином, оскільки при звернення до суду з даним позовом позивач був звільнений від сплати судового збору на підтвердження чого останнім надано копію пенсійного посвідчення № [NUMBER] , згідно з яким він є інвалідом 2 групи, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Outcome: approved