Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ті обставини, що 10.06.2024 року [PERSON] уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» (надалі за текстом ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС») кредитний договір № 143007, згідно якого отримав кредит на суму 15585,00 грн на строк 126 днів, тобто з 10.06.2024 року по 14.10.2024 року. 10.10.2024 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (надалі за текстом ТОВ «ФК «ЕЙС») було укладено договір факторингу № 10102024, згідно умов якого ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» передало (відступає) ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» права грошової вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги № 3 від 09.12.2024 року, який є витягом з Додатку № 1 до Договору факторингу, в якому була зазначена під № 287 грошова вимога до боржника [PERSON] за договором № 143007 від 10.06.2024 року. В свою чергу відповідач не виконував належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 23790,80 грн. У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідача позов шляхом подання до суду через свого керівника з використанням системи «Електронний суд» позовної заяви, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 143007 від 10.06.2024 року у розмірі 23790,80 грн, яка складається з 14509,42 грн заборгованості за тілом, 8481,38 грн заборгованість за відсотками та комісії 800,00 грн, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Також в\~змісті позовної\~заяви керівник\~позивача,\~у відповідності\~до положень\~ч.1\~ст.\~276\~ЦПК України,\~заявив клопотання\~про розгляд\~справи у\~порядку спрощеного\~позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а до самої позовної заяви додано доказ надсилання іншому учаснику справи відповідачу копій поданих до суду документів у електронній формі до його електронного кабінета, що підтверджує квитанція № 3350502 від 02.05.2025 року про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС (а.с.65-66). Окрім того, в змісті позовної заяви керівник позивача також заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та зазначив про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. 12.05.2025 року ухвалою суду (а.с.70-72) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали направлено сторонам у відповідності до вимог ст. 190 ЦПК України та отримано позивачем, його керівником і відповідачем, у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до їх електронних кабінетів 13.05.2025 року, про що свідчать довідки про доставку електронного документа (а.с.73-75). У встановлений судом строки відповідач не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, зокрема клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву (відзив) не подав. У зв`язку з чим та після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Зі згоди керівника позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини: 10.06.2024 року о 11:51:31 годині [PERSON] підписав, з використанням електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора «14c1e3f4», Паспорт споживчого кредиту (а.с.37-38), який містив в собі, серед іншого, умови про суму/ліміт кредиту 15585,00 грн, який надається в наступному порядку: у розмірі 8560,29 грн для погашення заборгованості за договором про споживчий кредит № 138019 від 23.04.2024 року; у розмірі 3440,16 грн на номер рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 3584,55 грн шляхом погашення заборгованості за комісією, строк кредитування 126 днів, розмір орієнтовної фіксованої процентної ставки 300,00 % річних та реальна річна процентна ставка 9061,44 % річних, загальні витрати за кредитом 13873,20 грн, орієнтована загальна вартість кредиту 29458,20 грн. 10.06.2024 року о 11:51:59 годині відповідач [PERSON] підписав з ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 143007 (а.с.27-30) з Графіком платежів за кредитним договором (а.с.30 на звороті), який є додатком до нього, з використанням для його підписання одноразового ідентифікатору «1ccbc87c», згідно умов якого отримав кредит на суму 15585,00 грн, в наступному порядку: у розмірі 8560,29 грн для погашення заборгованості за договором про споживчий кредит № 138019 від 23.04.2024 року; у розмірі 3440,16 грн на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] у національній валюті; у розмірі 3584,55 грн шляхом погашення заборгованості за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини, при цьому загальний строк кредитування складає 126 днів, тобто з 10.06.2024 року по 14.10.2024 року, а денна процентна ставка за користування кредитом складає 0,7065%/день. 10.06.2024 року кредитні кошти в розмірі 3440,16 грн ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» були передані відповідачу [PERSON] на картковий рахунок № [NUMBER] , вказаний в пункті 2.2.1 та в розділі «VII. Реквізити сторін» Договору про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 143007 (а.с.28, 30), що підтверджує копія довідки №4 від 29.01.2025 року Вих.№ 154/29-01, видана ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» (а.с.50), в якій під № 35 наявні відомості про проведення 10.06.2024 року о 11:52 годині успішної транзакції № 1421880614 із зазначенням призначення цього платежу «Видача кредиту № 143007 від 10.06.2024» статус «прийнято». 10.10.2024 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 10102024 (а.с.58-60), з використанням для його підписання електронних підписів їх керівників та накладенням на нього електронних печаток цих товариств, згідно умов якого ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» передало (відступає) ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги № 3 від 09.12.2024 року, в якому під № 287 була зазначена грошова вимога до боржника [PERSON] за кредитним договором № 143007 від 10.06.2024 року, про що свідчить витяг з Додатку №1 до договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024 року (а.с.62), яку було передано за актом приймання-передачі Реєстру боржників № 3 до Договору Факторингу від 09.12.2024 року (а.с.63). Відповідно до платіжної інструкцій в національній валюті КБ «АКОРДБАНК» № 5179 від 12.12.2024 року (а.с.64) ТОВ «ФК «ЕЙС» було здійснено оплату ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» за Договором факторингу № 10102024 від 10.10.2024 року. Однак, відповідач [PERSON] свої кредитні зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 14.10.2024 року має заборгованість в сумі 23790,80 грн, з яких 14509,42 грн прострочене тіло, 8481,38 грн прострочені відсотки (які були нараховані лише за період терміну дії кредитного договору, тобто до 14.10.2024 року), а 800,00 грн прострочена комісія, про що свідчить виписка з особового рахунка за Кредитним договором № 130586 від 07.02.2024 року за період з 12.07.2024 року по 24.02.2025 року (а.с.57 на звороті) та розрахунок заборгованості у вигляді картки обліку виконання договору: 143007 (а.с.55-56). Нормативно-правове застосування Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~11\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12\~цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону, регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, ч.1 ст. 3 Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно абзацу першого ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Також у відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Висновки суду - щодо обґрунтованості позову Згідно із статтями 12, 81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89\~ЦПК\~України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 143007 від 10.06.2024 року, укладеним з ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», а також враховуючи те, що відповідач не надав відзив на позовну заяву (відзив) та/або доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» до [PERSON] ґрунтуються на законі та укладених договорах, а відтак є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню. - щодо судових витрат Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що позов задоволено повністю, то відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422,40 грн, сплаченого останнім за подання до суду позовної заяви, згідно платіжної інструкції в національній валюті ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» від 24.04.2025 року № 10522 (а.с.1). Стосовно витрат, пов`язаних з розглядом справи, - на професійну правничу допомогу, судом встановлені наступні обставини. Згідно абзаців 1 і 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Згідно з частинами першою та третьою статті 27\~Закону\~України\~«Про адвокатуру\~та\~адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Відповідно до статті 1\~Закону\~України\~«Про адвокатуру\~та\~адвокатську\~діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частинами першою та третьою статті 27\~Закону\~України\~«Про адвокатуру\~та\~адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Аналогічний висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2020 року справа № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18). Відповідно до договору про надання правничої допомоги №04/02/25-01 (а.с.10-11), укладеного 04.02.2025 року між позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» та адвокатським бюро «Тараненко та партнери», додаткової Угоди № 30 до Договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025 року (а.с.12), акту прийому-передачі наданих послуг від 04.02.2025 року (а.с.13), який є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025 року та Протоколу погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025 року (а.с.11 на звороті), згідно яким вартість наданих юридичних послуг становить 7000,00 грн. Таким чином матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката в суді першої інстанції, а саме вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості та складання позовної заяви, підготовка адвокатського запиту, а також підготовка та подання клопотання. Водночас із\~цим від\~відповідача [PERSON] \~до суду\~не надходило\~клопотання про зменшення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами,\~в порядку\~передбаченому ч.5\~ст.\~137\~ЦПК України. При цьому, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24) висловлено позицію, згідно якої суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Ураховуючи зазначене вище суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» підлягають стягненню також судові витрати на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі 7000,00 грн.

Outcome: approved