Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

01.07.2025 позивачі [PERSON] та [PERSON] , інтереси яких представляє адвокат Янковський Я.О., звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Філіпова Л.П., в якому просили визнати дійсним правочин, реальним та виконаним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що був укладений 10.12.1996 біржовим контрактом за №Н-204 на Товарній біржі «Біржа нерухомості «Каскад» між [PERSON] , [PERSON] , які діяли від імені неповнолітнього сина [PERSON] , та [PERSON] , [PERSON] , які діяли від імені неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , а також визнати право власності по 1/3 частці квартири [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 08.07.2025 у цивільній справі за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 11.09.2025 від представника позивачів адвоката Янковського Я.О. надійшла заява про прийняття до розгляду заяви позивачів про зменшення позовних вимог, в якій позивачі просили визнати дійсним правочин, реальним та виконаним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що був укладений 10.12.1996 біржовим контрактом за №Н-204 на Товарній біржі «Біржа нерухомості «Каскад» між [PERSON] , [PERSON] , які діяли від імені неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , які діяли від імені неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] 02.10.2025 від представника позивачів адвоката Янковського Я.О. надійшла заява про прийняття до розгляду заяви позивачів [PERSON] , [PERSON] про зміну предмету позову, в якій позивачі просять визнати право власності по 1/3 частці квартири [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , а також визнати право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Позов мотивують тим, що 10.12.1996 [PERSON] та [PERSON] разом з їх спільною неповнолітньою дитиною [PERSON] придбали у спільну сумісну спільність за договором купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] . Продавці квартири - [PERSON] , [PERSON] (прізвища подружжя відрізняються однією літерою), які на підставі Розпорядження №2503/1 від 12.11.1996, виданого Хортицькою районною адміністрацією, також діяли від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] . Фактично [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стали співвласниками вказаної квартири. Договір купівлі-продажу було укладено та зареєстровано на Товарній біржі «Біржа нерухомості Каскад» за біржовим контрактом № Н-204 від 10.12.1996. У п.10 договору купівлі-продажу вказано, що договір необхідно зареєструвати у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації. 27.12.1996 вказаний договір було зареєстровано в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації. Відповідачі після укладання договору виїхали з квартири, не залишивши позивачам контактної інформації і їх фактичне місцезнаходження наразі невідоме. Покупці заселились до вказаної квартири та стали там мешкати. [INFO] помер [PERSON] . Спадкоємцями першої черги за законом є дружина [PERSON] та син [PERSON] , які були зареєстровані за однією адресою із спадкодавцем, тому відповідно до ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину. Спадкову справу було відкрито у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Філіпової Л.П. (справа №33/2022). При цьому [PERSON] відмовився від спадщини, що залишилась від батька, на користь матері. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Вказують, що на час укладання договору купівлі-продажу у 1996 році був чинним Закон України «Про товарну біржу», який регулював реєстрацію правочинів на біржі. Законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження квартири у разі укладання такого договору на товарній біржі. Посвідчити нотаріально вказаний договір на даний час не має можливості, оскільки місцезнаходження відповідачів невідоме. Товарна баржа, яка реєструвала договір на даний час ліквідована, свідоцтво ПДВ 23790849 анульовано. У зв`язку з цим вони не можуть в нотаріальному порядку оформити своє право власності, яке набули правомірно. В цій же заяві позивачі просили витребувати у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Філіпової Л.П. копію спадкової справи №33/2022, яка була заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 28.10.2025 заяву [PERSON] , [PERSON] про зміну предмету позову прийнято до судового розгляду та за їх клопотанням витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Філіпової Л.П. копію спадкової справи №33/2022, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 10.11.2025 до суду надійшла витребувана копія спадкової справи. Ухвалою суду від 13.11.2025 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду. Представник позивачів адвокат Янковський Я.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в уточненій позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання неодноразово не прибули, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, зокрема за останнім відомим місцем реєстрації та через оголошення про виклик на веб-сайті Судової влади України. Повідомлень про причини неявки, відзиву на позовну заяву або зустрічного позову у встановлений законом строк суду не подали. Суд вичерпав усі процесуальні можливості для повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду. Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Філіпова Л.П. в судове засідання не прибула, в матеріалах справи міститься її клопотання про розгляд справи у її відсутність. Враховуючи наявність достатніх даних для вирішення спору, суд вважає можливим відповідно до ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідачів, а також у відсутність представника третьої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за такими підставами. Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.12.1979. Від шлюбу є син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до договору купівлі-продажу, який був зареєстрований Товарною біржою «Біржа нерухомості «КАСКАД»» 10.12.1996, реєстровий №Н-204, [PERSON] , [PERSON] , які діяли від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] на підставі Розпорядження №2503/1 від 12.11.1996, виданого Хортицькою районною адміністрацією, продали, а [PERSON] , [PERSON] , які діяли від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] , купили у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п.6 вказаного договору, квартира продана за 9130,00 грн., які продавці отримали до підписання договору. Нотаріально вказаний договір купівлі-продажу не був посвідчений. Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 27.12.1996, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, який зареєстрований Товарною біржою «Біржа нерухомості «КАСКАД» 10.12.1996 за №Н-204, про що записано в реєстрову книгу за №237 р№36430. [INFO] в м. Запоріжжі помер [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді його частки квартири [ADDRESS] , яка належала останньому на праві спільної сумісної власності на підставі договору купівлі-продажу, який зареєстрований Товарною біржею «Біржа нерухомості «КАСКАД» 10.12.1996 за №Н-204. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина позивачка [PERSON] та син позивач [PERSON] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] на день смерті [PERSON] були зареєстровані та проживали з ним за однією адресою: [ADDRESS] , отже вважаються такими, що прийняли спадщину за законом в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. Водночас, 30.05.2022 позивач [PERSON] подав приватному нотаріусу ЗМНО Філіповій Л.П. заяву про відмову від належної йому частки в спадщині на користь дружини спадкодавця позивачки [PERSON] . На підставі вказаної заяви 30.05.2022 приватним нотаріусом ЗМНО Філіповою Л.П. після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №33/2022, в Спадковому реєстрі №69326223, яка на час розгляду справи є чинною. 15.04.2025 позивачка [PERSON] подала приватному нотаріусу ЗМНО Філіповій Л.П. заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка - [PERSON] , а саме на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса ЗМНО Філіповою Л.П. від 15.04.2025 позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки договір, що посвідчує право власності (договір купівлі-продажу квартири), що наданий [PERSON] зареєстрований Запорізькою Товарною біржою «Каскад» з порушенням Законів України «Про товарну біржу», «Про підприємництво» та Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, що діяв на момент укладання зазначеного договору купівлі-продажу, зокрема, не посвідчений нотаріально. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності. Оскільки спірний договір купівлі-продажу укладений та зареєстрований 10.12.1996 на Товарній біржі «Біржа нерухомості «КАСКАД», то при вирішенні спору підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), Закону України «Про власність», Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлене судом. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорі даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року згідно ч. 2 якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Міністерство юстиції України за №17-12-44 від 10 квітня 1998 року роз`яснило, що угоди, укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Положеннями ст.47ЦК УРСР (в ред. 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 Кодексу). Договір купівлі-продажу квартири підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржою. Відповідно до п. 5 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст. 227, 242 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна із сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності до ст.153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523свю23) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 488/1937/17 (провадження № 61-4994св19) та в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року в справі № 490/5891/19 (провадження № 61-18668св21), зазначивши наступне. Правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. Недійсність може «вражати» правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання. Саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення. Тому при вирішенні питання щодо кваліфікації правочину чи договору як недійсного має застосовуватися той закон, який був чинний на момент його вчинення; в ЦК УРСР1963року не передбачалося конструкції нікчемності правочину чи договору. Правочин чи договір, які вчинялися під час чинності ЦК УРСР 1963 року, могли бути визнанні недійсними на підставі рішення суду; норми ЦК України 2003року щодо недійсності правочинів не можуть бути застосовані при вирішенні спору про недійсність правочину чи договору, який вчинявся під час чинності ЦК УРСР 1963 року; На рівні ЦК УРСР1963 року не передбачалося правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. У частині другій статті 15Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року. Адже статті 47 і 227 ЦК УРСР1963року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15Закону «Про товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі. Спеціальна норма (частина друга статті 15Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга статті 15Закону України«Про товарнубіржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex posterior derogat priori). Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі. Згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно. Згідно з ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України , частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той із подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1, 5, 6 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог. В даному випадку суд враховує, що [PERSON] , [PERSON] , які діяли від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] , придбали у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] , що було оформлено договором купівлі-продажу від 10.12.1996, який зареєстровано на Запорізькій Товарній біржі «Біржа нерухомості «КАСКАД»», реєстровий №Н-204, а також наявне реєстраційне посвідчення, видане Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 27.12.1996, реєстрова книга за №237 р№36430 про належність квартири [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі вказаного договору купівлі-проваджу. Укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі. Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] правомірно набули право спільної сумісної власності на вищевказану спірну квартиру, а також встановленим ту обставину, що право власності на частку цієї квартири є об`єктом спадкування після смерті [PERSON] , тому позивачі мають право звернутись до суду із позовом про визнання права власності, в тому числі, в порядку спадкування. Також суд вважає доведеним, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги і у встановленому законом порядку прийняла спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця проживала разом з ним, інший спадкоємець за законом позивач [PERSON] відмовився від належної йому частки в спадщині на користь дружини спадкодавця позивачки [PERSON] . Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді частки зазначеної квартири нотаріусом відмовлено у зв`язку з недодержанням нотаріальної форми біржового договору купівлі-продажу, що підтверджено належним чином постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій. На підставі вищевикладеного, виходячи з вимог діючого законодавства, завдань цивільного судочинства, принципів верховенства права, законності, пропорційності, справедливості та розумності, суд вважає необхідним захистити порушено право позивачів шляхом визнання за ними права власності на вказану квартиру в рівних частках (по 1/3 частці), а також за позивачкою [PERSON] на 1/3 частку квартири в порядку спадкування після смерті її чоловіка. Також суд бере до уваги, що відповідачі в суд не прибули і своїх заперечень проти позову не подали. Таким чином, позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved