Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 108322,92 грн, а також судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги мотивовані тим, що між первісними кредитодавцями та відповідачем у 2021 році були укладені чотири кредитні (позикові) договори в електронній формі, а саме: Договір № 1969659 від 13 вересня 2021 року, укладений між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON] ; Договір № 3188919 від 15 червня 2021 року, укладений між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] ; Договір № 100357352 від 30 червня 2021 року, укладений між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] ; Договір № 75155625 від 19 серпня 2021 року, укладений між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] . Згідно з доводами позивача, зазначені договори були укладені дистанційно, в електронній формі, шляхом акцепту оферти через інформаційно-телекомунікаційні системи первісних кредитодавців із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що, на думку позивача, відповідає вимогам статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статей 205, 207, 638, 1054, 1055 Цивільного кодексу України та прирівнюється до письмової форми правочину. Позивач зазначає, що за умовами вказаних договорів первісні кредитодавці зобов`язалися надати відповідачу грошові кошти у визначених договорами розмірах, строках та на умовах, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався своєчасно повернути отримані кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними, комісії та інші платежі, передбачені умовами договорів. За твердженням позивача, кредитні кошти були перераховані відповідачу у безготівковій формі шляхом зарахування на банківські карткові рахунки, зазначені відповідачем під час оформлення заявок на отримання кредитів. При цьому позивач посилається на те, що відповідач підтвердив достовірність наданої інформації та ознайомлення з умовами договорів і правилами надання фінансових послуг. Разом з тим, як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконав, у встановлені договорами строки кредитні кошти не повернув, проценти за користування кредитами не сплатив, у зв`язку з чим утворилася прострочена заборгованість. Позивач вказує, що право вимоги за вказаними кредитними договорами неодноразово відступалося на підставі договорів відступлення права вимоги, укладених між первісними кредитодавцями та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а в подальшому між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Зокрема, право вимоги за договором № 1969659 від 13.09.2021 року було відступлено ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за договором від 29.11.2021 року, а згодом передано ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за договором від 10.01.2023 року. Право вимоги за договорами № 3188919 від 15.06.2021 року та № 100357352 від 30.06.2021 року було відступлено ТОВ «МІЛОАН» на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відповідно за договорами від 15.12.2021 року та 17.12.2021 року, а в подальшому передано ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за договором від 10.01.2023 року. Право вимоги за договором № 75155625 від 19.08.2021 року було відступлено ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за договором від 27.01.2022 року, а згодом передано ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за договором від 10.01.2023 року. Таким чином, на думку позивача, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є належним кредитором та має право вимоги до відповідача у повному обсязі за всіма зазначеними договорами. Позивач зазначає, що станом на дату подання позовної заяви загальний розмір заборгованості відповідача за всіма договорами становить 108 322,92 грн, з яких: 20 015,00 грн заборгованість за основним боргом, 87 133,06 грн заборгованість за нарахованими процентами, 889,00 грн комісії, 240,91 грн інфляційні втрати та 44,95 грн три відсотки річних. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн, посилаючись на положення статей 133, 137, 141 Цивільного процесуального кодексу України. Позовну заяву подано до суду з використанням підсистеми «Електронний суд». Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільної справи. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити із підстав наведених у ньому. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. З урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. ст. 526, 527, 530, 536, 610, 611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Судом встановлено, що 13 вересня 2021 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» як кредитодавцем та відповідачем як позичальником укладено кредитний договір № 1969659. Відповідно до умов зазначеного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти як плату за користування грошовими коштами у порядку та строки, встановлені договором. Згідно з Розділом І договору:розмір кредиту становить 5 000,00 грн; нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за кожен день користування кредитом, починаючи з дати надання кредиту та до моменту його повного повернення, на залишок фактичної заборгованості; позичальник зобов`язаний повернути використану суму кредиту та сплатити проценти у строки та на умовах, визначених пунктами 1.61.8 договору; строк дії договору визначений до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, але не більше одного календарного року. Судом встановлено, що кредитний договір укладено в електронній формі шляхом акцепту публічної оферти з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми правочину та створює для сторін відповідні цивільно-правові наслідки. Судом також установлено, що 15 червня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено кредитний договір № 3188919. Відповідно до пункту 1.1 договору кредитодавець зобов`язався надати позичальникові фінансовий кредит на строк, визначений пунктом 1.3 договору, у сумі, визначеній пунктом 1.2 договору, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за його надання та проценти за користування кредитом у строки, визначені пунктом 1.4 договору. Згідно з пунктом 1.2 договору загальний розмір кредиту становить 12 700,00 грн. Відповідно до пункту 1.5.2 договору проценти за користування кредитом становлять 3 352,80 грн та нараховуються за ставкою 0,88 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день користування. Пунктом 1.6 договору визначено стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом у розмірі 5,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування. Умовами договору передбачено безготівкову форму видачі кредитних коштів шляхом їх перерахування на картковий рахунок позичальника. Розділом 2 договору врегульовано порядок сплати заборгованості, умови пролонгації строку користування кредитом, порядок повернення кредиту. Договором передбачено право позичальника на продовження строку кредитування шляхом фактичного продовження користування кредитними коштами, однак загальний строк пролонгації не може перевищувати 60 календарних днів. У разі прострочення виконання зобов`язань кредитодавець має право нараховувати проценти за стандартною процентною ставкою як проценти за порушення грошового зобов`язання відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, що прямо погоджено сторонами договору. Договір укладений в електронній формі через особистий кабінет позичальника з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором та відповідно до умов договору прирівнюється до письмової форми. 30 червня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено кредитний договір № 100357352. Відповідно до пункту 1.2 договору сума кредиту становить 7 000,00 грн. Згідно з пунктом 1.5.2 договору проценти за користування кредитом становлять 21,00 грн та нараховуються за ставкою 0,01 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом відповідно до пункту 1.6 договору становить 5,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування. Інші умови договору, зокрема порядок пролонгації, відповідальність позичальника, форма укладення договору та порядок здійснення платежів, є аналогічними умовам договору № 3188919. Судом встановлено, що 19 серпня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем укладено договір позики № 75155625. Відповідно до умов договору позикодавець передає позичальникові у власність грошові кошти у сумі 4 000,00 грн шляхом перерахування на банківський картковий рахунок, а позичальник зобов`язується повернути позику у строк, визначений договором, та сплатити проценти. Процентна ставка за користування позикою становить 1,99 відсотка за кожен день користування. Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором та відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У разі прострочення повернення позики проценти нараховуються за кожен день понадстрокового користування, але не більше 90 календарних днів, що не є штрафною санкцією, а є платою за користування коштами. Відповідно до статей 512, 514, 516 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою шляхом відступлення права вимоги без згоди боржника. Судом встановлено, що: 29.11.2021 року ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» відступило право вимоги за договором № 1969659 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»; 10.01.2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги за цим договором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»; 15.12.2021 року ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за договором № 3188919 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а 10.01.2023 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»; 17.12.2021 року аналогічно відступлено право вимоги за договором № 100357352; 27.01.2022 року відступлено право вимоги за договором № 75155625. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є належним кредитором за всіма вказаними договорами. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Як вбачається із матеріалів справи відповідачем [PERSON] при укладенні кредитного договору № 10256793 від 16.09.2021 року використовувався електронний підпис з одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У силу положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. Згідно з статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-979цс15. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом установлено, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 1969659 від 13 вересня 2021 року, що підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви, становить 11 947,66 грн. Вказана заборгованість складається з таких складових: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 5 000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, нарахованими станом на дату відступлення права вимоги, 6 735,00 грн; заборгованість за процентами, нарахованими після відступлення права вимоги до дати формування розрахунку заборгованості, 0,00 грн; заборгованість за пенею та/або штрафними санкціями 0,00 грн;заборгованість за комісіями 0,00 грн; інфляційні втрати, нараховані відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, 176,91 грн; три відсотки річних, нараховані відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, 35,75 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, поданого позивачем, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 3188919 від 15 червня 2021 року, що підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви, становить 52 940,73 грн. складу вказаної заборгованості входять: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 6 683,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, нарахованими станом на дату відступлення права вимоги, 45 368,73 грн; заборгованість за процентами, нарахованими після відступлення права вимоги до дати формування розрахунку заборгованості, 0,00 грн; заборгованість за пенею та/або штрафними санкціями 0,00 грн; заборгованість за комісіями 889,00 грн; інфляційні втрати 0,00 грн; три відсотки річних 0,00 грн. Судом встановлено, що загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 100357352 від 30 червня 2021 року, який підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви, відповідно до наданого розрахунку заборгованості, становить 32 275,12 грн. Зазначена сума складається з: заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 4 332,00 грн; заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом, нарахованими станом на дату відступлення права вимоги, 27 943,12 грн; заборгованості за процентами, нарахованими після відступлення права вимоги до дати формування розрахунку заборгованості, 0,00 грн; заборгованості за пенею та/або штрафними санкціями 0,00 грн; заборгованості за комісіями 0,00 грн; інфляційних втрат 0,00 грн; трьох відсотків річних 0,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, поданого позивачем, загальний розмір заборгованості відповідача за договором позики № 75155625 від 19 серпня 2021 року, що підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви, становить 11 159,41 грн. Вказана заборгованість включає: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом позики) 4 000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами за користування позикою, нарахованими станом на дату відступлення права вимоги, 7 086,21 грн; заборгованість за процентами, нарахованими після відступлення права вимоги до дати формування розрахунку заборгованості, 0,00 грн; заборгованість за пенею та/або штрафними санкціями 0,00 грн; заборгованість за комісіями 0,00 грн; інфляційні втрати 64,00 грн; три відсотки річних 9,20 грн. Таким чином, судом установлено, що загальний розмір заборгованості відповідача за кредитними договорами № 1969659 від 13.09.2021 року, № 3188919 від 15.06.2021 року, № 100357352 від 30.06.2021 року та договором позики № 75155625 від 19.08.2021 року, який підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 108 322,92 грн, у тому числі: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредитів та позики) 20 015,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитними коштами, нарахованими станом на дату відступлення права вимоги, 87 133,06 грн; заборгованість за процентами, нарахованими після відступлення права вимоги до дати формування розрахунку, 0,00 грн; заборгованість за пенею та/або штрафними санкціями 0,00 грн; заборгованість за комісіями 889,00 грн; інфляційні втрати 240,91 грн; три відсотки річних 44,95 грн. Дана сума заборгованості встановлена на підставі наданих доказів і ніким не оспорюється. Відповідно до загальних засад цивільного судочинства, закріплених у Цивільному процесуальному кодексі України, та положень матеріального права сторона має право заявляти судові вимоги про стягнення суми заборгованості, належної їй за правочинами, що є цивільними зобов`язаннями. Згідно з частинами першою та другою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених чи невизнаних прав, свобод чи інтересів. Принципи цивільного судочинства, передбачені статтями 12, 13, 7681 Цивільного процесуального кодексу України, встановлюють, що суд розглядає вимоги сторін у межах заявлених позовних вимог, на підставі належних і допустимих доказів, що підтверджують наявність порушених прав та обов`язків. Верховний Суд України в своїй практиці не встановлює заборони на одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості за декількома правочинами, які мають грошовий характер, укладеними між тими самими сторонами, за умови, що істотні обставини кожної вимоги окремо обґрунтовані та підтверджені доказами. Такий підхід відповідає процесуальним принципам диспозитивності, комплексності розгляду спору, економії процесуальних ресурсів та ефективного захисту прав кредитора. Зокрема, Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 року № 754/13524/16-ц зазначив, що вимоги кредитора щодо стягнення суми боргу та процентів є грошовими вимогами, предметом яких є повернення коштів та компенсацій, що виникли із заборгованості боржника за кредитним договором. У цій же практиці Верховний Суд підтвердив, що розмір такої заборгованості може включати основну суму боргу, проценти за користування коштами, інфляційні втрати, річні відсотки та інші складові, передбачені договором або законом, і що суд має право встановити їх розмір на підставі наданих стороною доказів. Суд при цьому не ставив обмеження щодо одночасного розгляду кількох подібних грошових вимог у межах однієї справи. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року у справі № 910/10945/19, де суд визначив, що у випадку наявності у відповідача декількох непогашених зобов`язань перед кредитором, кредитор має право пред`явити до суду всі свої вимоги у рамках одного провадження, за умови дотримання правил розрахунку заборгованості за кожним договором. Це відповідає правовому розумінню, що пред`явлення окремих вимог щодо грошових зобов`язань, які мають загальну природу, не має технічних обмежень у формі окремих позовів, якщо відповідач є один і ті самі договірні сторони. У постановах Верховного Суду також підкреслюється, що грошові вимоги кредитора є сукупністю окремих цивільно-правових вимог, що випливають із кожного з укладених кредитних договорів та правочинів відступлення права вимоги. Кожна з таких вимог має бути окремо доведена доказами, але разом вони утворюють єдиний спір про стягнення грошових сум з неплатоспроможного боржника. Такий підхід відповідає статтям 4, 6, 8, 19, 20, 74, 76 Цивільного процесуального кодексу України. Враховуючи викладене, суд вважає правомірним заявлення позивачем в одній позовній заяві сукупності вимог про стягнення грошової заборгованості за чотирма окремими кредитними договорами та договором позики, що виникли між тими самими сторонами, з урахуванням того, що: відповідач належним чином повідомлений про кожен із кредитних правовідносин; кожний кредитний договір та правочин відступлення права вимоги містить самостійні зобов`язання відповідача; позивач належно обґрунтував та підтвердив наданими доказами наявність сукупної заборгованості за кожним із зазначених правочинів; стягнення заборгованості у межах одного провадження відповідає принципам цивільного судочинства та не порушує права відповідача на захист. Відповідно до зазначеної правової позиції Верховного Суду України, включення до однієї позовної заяви вимог про стягнення заборгованості за кількома кредитними договорами є правомірним та не суперечить нормам матеріального та процесуального права. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 2422 грн. 40 коп., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, а також надано документи на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн. 00 грн. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, розгляду справи за правилами спрощеного провадження, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 25000 грн. 00 коп. є завищеними та недостатньо обґрунтованими. З урахуванням предмета спору, ціни позову, складністю справи, обсягу виконаної роботи, необхідності та розумності відповідних витрат, враховуючи, що витрати у визначеному позивачем розмірі не є пропорційними до ціни позову, суд визначає вартість наданих юридичних послуг в розмірі 5 000 гривень, що відповідає критеріям розумності та співмірності. Разом із тим, відповідно до ч.ч. 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог (100%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2422 грн. 40 коп. - судовий збір, 5000 грн. 00 коп. - витрати на правничу допомогу. Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11. На підставі викладеного та

Outcome: approved