Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що після смерті його баби [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на земельні ділянки загальною площею 1,6676га і площею 0,1167га та він проживав з бабою на день відкриття спадщини. Його мати не оформила спадщину та померла [INFO] . На день смерті він проживав з матір`ю. З огляду на зазначене, він є таким, що прийняв спадщину. Нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірні земельні ділянки з огляду на відсутність оригіналу державного акту та роз`яснено право звернутися до суду з позовом. Позивач в позовній заяві заявив клопотання про розглядати справу у її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, проти позову не заперечив. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За [PERSON] зареєстровано право власності на земельні ділянки загальною площею 1,6676га, розташована на території Опільської сільської ради (на даний час Сокальської міської ради Львівської області), призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка площею 0,1167га, розташована на території Опільської сільської ради (на даний час Сокальської міської ради Львівської області), призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що встановлено з державних актів та довідки №2680/15-24 від 08.08.2024р. [PERSON] померла [INFO] та на день смерті з нею проживали і були зареєстровані її дочка [PERSON] та онук (позивач) [PERSON] , що встановлено з сідоцтва про смерть, довідки №53 від 25.06.2024р., витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про народження. [PERSON] померла [INFO] та на день смерті з нею проживав її син позивач [PERSON] , що встановлено з свідоцтва про смерть, довідки №54 від 25.06.2024р., свідоцтва про народження. Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтею 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном. Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Відповідно до п.п.3.3, 3.4 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29.01.2009р., ЦК УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців правовстановлюючих документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі № 210/1609/15-ц (провадження № 61-40313св18) вказано, що "право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач є спадкоємцем після смерті баби, проживав з нею на день відкриття спадщини, а його мати (дочка спадкодавиці) померла після відкриття спадщини та не оформила своїх спадкових прав. Зазначене свідчить про те, що позивач прийняв спадщину, однак позбавлений змоги здійснити своє право в позасудовому порядку. За таких підстав, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved