Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 08.06.2013 між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей. На даний час діти проживають разом із позивачем і після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачем. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Як зауважує позивачка, останнім часом шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Потреба у наданні строку на примирення відсутня. А тому просить суд розірвати шлюб між [PERSON] . Також просить суд після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON] . Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 5 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання, яке призначене на 14 год. 00 хв. 23.12.2025, позивачка [PERSON] не з`явилася, однак в позовній заяві вказала, про розгляд справи за її відсутності за наявності обставин передбачених ЦПК України, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Також 08.12.2025 подала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду, востаннє також шляхом розміщення оголошення на сайті Судова влада України, в судове засідання повторно не з`явився. Відзив на позов не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка сторін, які були повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив таке. Як убачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 08.06.2013, 08 червня 2013 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у виконкомі Костринської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області укладено шлюб, про що 08.06.2013 складено відповідний актовий запис № 03. Після укладення шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . У сторін від даного шлюбу народилося троє дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , видане 25.02.2014; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , видане 19.09.2019; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , видане 28.06.2024. З копії довідки, яка видана виконавчим комітетом Костринської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 22.09.2025 №358, убачається, що позивачка дійсно проживає разом зі своїми дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за зареєстрованим місцем проживання в [ADDRESS] . Як убачається з позовної заяви та встановлено в судовому засіданні, сторони спільно не проживають та не ведуть спільного господарства, позивачка вказує, що збереження сім`ї та подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим та суперечить її інтересам, у зв`язку з чим вона звернулась в суд з даним позовом. Спірні правовідносини регулюються положеннями ст. 51 Конституції України, Сімейного кодексу України, зокрема главою 11. Так, на конституційному рівні встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (ч. 1 ст. 51 Конституції України). З наведеними положеннями Основного Закону держави узгоджуються положення частини першої статті 21 Сімейного кодексу України, за змістом яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. До обов`язків дружини та чоловіка належить спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері; дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька; бути відповідальними один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній; спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї (ст. 55 СК України). Водночас, в силу положень ст. 56 СК України дружина та чоловік має право на свободу та особисту недоторканість, зокрема, право припинити шлюбні відносини . При цьому примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (частина четверта зазначеної норми). В статті 104 СК України передбачено підстави припинення шлюбу, однією з яких є його розірвання (частина друга). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, який згідно з частиною першою наведеної норми може бути пред`явлений одним із подружжя. В силу положень статті 112 СК України, якою унормовано підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (частина перша). При цьому суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 СК України). Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом не вживались заходи до примирення подружжя, та в ході судового розгляду встановлено, що на день звернення до суду сторони спільно не проживають , не ведуть спільного господарства, позивачка примиритись з відповідачем не бажає. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до переконання, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Окрім цього, позивачкою у позовній заяві порушується питання про залишення їй прізвища [PERSON] після розірвання шлюбу. Вирішуючи порушене позивачкою питання в цій частині позовних вимог, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання. Як вбачається із свідоцтва про шлюб позивач після реєстрації шлюбу обрала прізвище « [PERSON] », а тому суд приходить до висновку, що вона має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище [PERSON] .

Outcome: approved