Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

20 листопада 2025 року [PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі також відповідачка, [PERSON] ) , третя особа: [PERSON] (надалі також [PERSON] ), в якій просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , 2007 року народження, із частини всіх видів доходу до 1/8 частини (або іншого справедливого розміру, визначеного судом). Після отримання інформації від Виконавчого комітету Драбинівської сільської ради про зареєстроване місце проживання відповідача, суд своєю ухвалою від 21 листопада 2025 року позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 39). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив про необхідність зменшення розміру аліментів, які він сплачує на користь відповідачки на підставі рішення суду у зв`язку з наявність усіх підстав, передбачених законом, для цього. Безпосередньо, ним вказано, що Новосанжарським районним судом Полтавської області від 21 липня 2025 року у справі № 542/653/25 ухвалено стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дитини дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 11.04.2025 року і на весь період навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що він перебуває у зареєстрованому шлюб із [PERSON] , з якою мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Малолітній син відвідую дитячий садочок та заняття з логопедом. Поряд з цим, його дружина не працює та здійснює догляд за сином. Позивач також є непрацевлаштованим, не має стабільного доходу. Усі витрати, пов`язані із утримання сина, несе лише [PERSON] . І на його думку, малолітня дитина потребує більших матеріальних затрат, ніж його повнолітня донька, яка вже може частково себе забезпечувати. А для позивача це є значними фінансовими навантаженнями. Отже, саме ці обставини, за думку позивача, є тими підставами, що необхідні для зменшення розміру аліментів, які з нього стягуються. 18 грудня 2025 року від відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 43-45). В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідачкою вказано, що обставини, на які посилається позивач, не є достатніми та самостійними підставами для зменшення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON] . Зокрема, акцентовано увагу на тому, що позивач не довів об`єктивних причин не працевлаштування, істотної зміни матеріального стану, реальності та необхідності заявлених витрат, неможливості виконання рішення суму у чинному розмірі. Так, на думку відповідачки, сам по собі факт не працевлаштування позивача не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки позивач є працездатною особою, доказів наявності об`єктивних причин неможливості працювати суду не надано, ухилення від працевлаштування не може покладатися у негативні наслідки для дитини, на користь якої сплачуються аліменти. Посилання позивача на утримання нової сім`ї та малолітньої дитини не може бути підставою для зменшення аліментів, оскільки відповідно до статті 181 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівним щодо кожної дитини, позивач, утримуючи нову сім`ю, усвідомлював наявність у нього аліментних зобов`язань, встановлених судом, доказів того, що утримання нової дитини фактично унеможливлює виконання рішення суду про сплату аліментів у розмірі частки, позивачем не надано. Зменшення розміру аліментів істотно погіршить матеріальне становище дитини та не відповідатиме принципу якнайкращих інтересів дитини. Вказано, що донька [PERSON] навчається з 01.09.2024 у Національному університеті «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», форма навчання денна, контрактна, що потребує матеріальних витрат на житлово-комунальні потреби, продукти харчування, ліки, оскільки дитина хворіє з дитинства, одягу, підручників, витрат на проїзд до місця навчання. З огляду на те, що дитина має дитячу інвалідність та знаходиться в процесі переоформлення на дорослу групу інвалідності, вона має обмежену можливість до самостійного матеріального забезпечення. Отже, на думку відповідачки, підстави для задоволення позову відсутні. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с. 65-68). 20 листопада 2025 року [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі (а.с. 32). Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 41). 18 грудня 2025 року відповідачкою до суду подана заява про розгляд справи без її участі (а.с. 64). Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 42), про причини неявки не повідомляла, клопотань про відкладення судового засідання не надсилала. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви та заперечення проти її задоволення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією договору про навчання у Національному університеті «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» № 04.260-24 від 12 серпня 2024 року, вбачається, що Національний університет «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» та вступник [PERSON] (законний представник [PERSON] ) уклали договір про підготовку вступника університетом, форма навчання денна, для здобуття освітнього ступеня «Бакалавр» (а.с. 55-56). Відповідно до копії договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців у Національному університеті «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» № 04.260-24 від 12 серпня 2024 року вбачається, що Національний університет «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» та замовник освітньої послуги [PERSON] для здобувача вищої освіти [PERSON] уклали договір про підготовку вступника університетом, форма навчання денна, для здобуття освітнього ступеня «Бакалавр». Загальна вартість платної освітньої послуги, за весь строк навчання становить 78800 грн 00 коп. Замовник вносить плату щосеместрово у розмірі 9850 грн 00 коп. (а.с. 57-58). Відповідно до заочного рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 липня 2025 року у справі № 542/653/25, провадження 2/542/376/25, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER] , зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER] , [ADDRESS] , аліменти на утримання повнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 11 квітня 2025 року і на весь період навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років (а.с. 14-17). Позивач, вказуючи на те, що він не працює, має нестабільний заробіток, його дружина також не працює, у новій сім`ї у нього є малолітня дитина, яка проходить лікування у логопеда тричі на тиждень та потребує більших витрат ніж його повнолітня донька, звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , що стягуються з нього на підставі заочного рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 липня 2025 року у справі № 542/653/25. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Зазначений обов`язок батьків передбачений і статтею 180 Сімейного кодексу України (надалі також СК України). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами 1,2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини 1 статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з роз`ясненнями, наданими у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Висновки щодо правозастосування З огляду на викладені норми чинного законодавства, зважаючи на встановлені обставини справи, суд дійшов наступних висновків. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, змінився сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Суд зазначає, що погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Водночас, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення розміру аліментів, встановлених судовим рішенням. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Так, позивач як на підставу своїх позовних вимог посилався на погіршення його матеріального стану, що обумовлено його непрацевлаштованістю й відсутністю постійного заробітку. Водночас, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його матеріального стану. На підтвердження свого скрутного матеріального становища позивач подав до суду копію трудової книжки, в якій міститься останній запис про звільнення у 2015 року, та Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (а.с. 18-19), яка містить відомості за звітні роки з 2011 року по 2015 рік. Проте, інформації за звітні роки з 2016 року по 2025 рік такі документи не містять. Доказів про відсутність доходів за період з 21 липня 2025 року по дату звернення до суду або про суттєве їх зменшення, що впливає на матеріальний стан позивача, у вигляді відповідної інформації з податкових органів, виписок з банківських карток позивача про відсутність зарахувань на його рахунки тощо матеріали справи не містять. Поряд з цим, інформації про те, що позивач перебуває на обліку як безробітна особа, також не має. Зі змісту позову вбачається, що позивач отримує якийсь дохід, який визначений ним, як нерегулярний. Однак відомостей про такий дохід, його розмір, періодичність отримання останній не надав, що позбавляє суд можливості надати оцінку аргументи позивача про погіршення його матеріального становища. Також суд зазначає, що позивач як батько дітей, який не є непрацездатною особою, зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів з метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання та розвитку дітей, що підтверджується висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.02.2020 у справі № 664/252/19-ц. Позивачем не наведено доказів того, що він позбавлений можливості працевлаштуватись чи вжити всіх необхідних заходів з метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дітей. Непрацевлаштованість дружини позивача після спливу встановленого законом строку відпуски по догляду за дитиною, за відсутності доказів про її непрацездатність, не може бути підставою для висновку про необхідність зменшення аліментів, що стягуються з позивача. Також, необхідно зазначити, що зміна сімейного стану є самостійною та незалежною від зміни матеріального стану підставою для розміру аліментів. При цьому, наявність у позивача на утриманні другої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 травня 2021 р. у справі № 715/2073/20, від 3 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. Суд оцінює критично аргумент позивача, як батька дитини, про те, що його повнолітня донька може себе частково сама забезпечувати, з огляду на те, що донька навчається на денній формі навчання, що обмежує її можливості працевлаштуватись. Також у цьому контексті зазначеного аргумента позивача, суд акцентує його увагу на тому, що його донька [PERSON] є дитиною з інвалідністю до 18 років, яка, як вбачається з наданих відповідачкою документів, має захворювання виразковий коліт, з приводу якого періодично проходить стаціонарне лікування (а.с. 49-54), що також впиває на здатність останньої самостійно себе забезпечувати. Таким чином, суд вважає недоведеними матеріалами справи обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх позовних вимог про зменшення розміру аліментів. При цьому, відповідно до рішення суду від 21 липня 2025 року у справі № 542/653/25, розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення, без доведення погіршення майнового становища позивача та зміни його сімейного стану, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Отже, у задоволенні позову необхідно відмовити. Розподіл судових витрат Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових витрат у даній справі відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed