Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

16 жовтня 2025 року представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені вимоги мотивовані тим, що 15.07.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір №503489-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 12000 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. Вказував, що ТОВ «БІЗНОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, надало позичальнику грошові кошти у розмірі 12000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . Зазначив, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у боржника станом на 09.10.2025 року утворилась заборгованість за договором №503489-КС-003 про надання кредиту, у розмірі 43296,44 грн., що складається з: сума прострочених платежів по тілу кредиту 12000 грн., суми прострочених платежів по процентах 29496,44 грн., суми прострочених платежів за комісією 1800 грн.. На підставі викладеного представник позивача прохав суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №503489-КС-003 про надання кредиту від 15.07.2024 року, що становить 43296,44 грн., що складається з: сума прострочених платежів по тілу кредиту 12000 грн., суми прострочених платежів по процентах 29496,44 грн., суми прострочених платежів за комісією 1800 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 20 жовтня 2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 04.11.2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Вказував, що матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання ТОВ «Бізнес Позика» умов п.3.1 договору кредиту щодо здійснення безготівкового переказу коштів ( однією або декількома транзакціями) на поточний (картковий) рахунок позичальника, який відповідає банківській платіжній картці, що наведена в розділі 8 договору. Разом з позовною заявою представник позивача надає лист АТ «Таскомбанк», однак є незрозумілим, яке відношення до справи має АТ «Таскомбанк». Лист не є розрахунковим документом та не підтверджує переказу коштів, операцій по банківському рахунку, оскільки такий документ не містить відмітки про час його прийняття та виконання банком, з чого можна було б встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме відповідача. Наданий лист не є документом первинного бухгалтерського обліку, не підтверджує фінансову операцію, не містить повних відомостей про учасників фінансової операції, повної інформації про погоджений сторонами у кредитному договорі номер платіжного засобу, на який потрібно було перерахувати суму кредиту. Вказане у сукупності унеможливлює встановлення факту перерахування коштів саме кредитодавцем на підставі відповідного договору, а не іншими особами за іншими правовідносинами. Посилався на те, що виходячи з принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги були заборонено нормативно правовими актами. Підстави для стягнення з відповідача комісії з надання кредиту у розмірі 1800 грн. відсутні, оскільки надання грошових коштів за укладеним договором кредиту відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком кредитодавця. Вказував, що оскільки положення договору кредиту в частині сплати відповідачем суми комісії за надання кредиту є нікчемними, а тому комісію за надання кредиту необхідно вирахувати із суми основної заборгованості за тілом кредиту, а відтак, борг в цій частині безпідставно нарахований. Зазначив, що договір №503489-КС-003 про надання кредиту укладено 15.07.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова п.2.4 Договору кредиту щодо встановлення стандартної процентної ставки за кредитом: в день 1,50000000, фіксована, та зниженої процентної ставки за кредитом: в день 1,15012500, фіксована, з 21 серпня 2024 року, є нікчемною в силу положень ч.5 ст.8 та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Посилався на те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправлених додаткових прибутків кредитором. Зазначив, що заявлені позивачем до стягнення прострочені платежі по процентах у розмірі 29496,44 грн. не відповідає критеріям справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності, адже становлять понад двісті відсотків заборгованості за тілом кредиту. Просив суд відмовити ТОВ «Бізнес Позика» у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнути з ТОВ «Бізнес Позика» на користь [PERSON] понесені судові витрати. 04.11.2025 року до суду від представника позивача надійшло відповідь на відзив. Вказував, що кредитний договір підписаний боржником за допомогою одноразового пароля ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладення між сторонами спірного правочину. Під час укладення кредитного договору сторони погодились укласти кредитний договір з використанням інформаційно телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Кредитний договір укладений між позивачем та відповідачем не є договором приєднання. Посилався на те, що до позовної заяви була додана довідка, сформована в платіжній системі «ТАС Pay», та яка була надана ТОВ «Бізнес Позика» посередником АС «Таскомбанк», який надає послуги на підставі договору №83 про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам від 11.11.2020. Відповідач в підтвердження своїх доводів про начебто не отримання кредиту від позивача, міг надати суду виписку із свого карткового рахунку в АТ «Універсал Банк». Зазначив, що ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за кредитними договорами зазвичай здійснюється посередниками ТОВ «Бізнес Позика» на підставі відповідних договорів з посередниками за допомогою платіжних систем посередників. Перерахування кредитних коштів за кредитними договорами ТОВ «Бізнес Позика» відповідними посередниками відповідає положенням ст.6 та ст.9 Закону України «Про електронну комерцію», а вищезазначений доказ ( докази) перерахування кредитних коштів є належними, допустимими та достатніми доказами перерахування кредитних коштів за кредитним договором. Вказував, що всі істотні умови кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту ( у випадку її встановлення), строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо встановлені не у правилах надання кредитів чи паспорті споживчого кредиту ( за споживчими кредитами), а у кредитному договорі, який уклав відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями. Посилався на те, що встановлення у кредитному договору процентів, які нараховуються на залишок заборгованості за кредитним договором, відповідає принципу свободи договору. Уклавши кредитний договір позичальник добровільно погодився з його умовами. Посилання позичальника на загальний принцип «розумності та добросовісності» не є правовою підставою для зменшення суми процентів за користування кредитом, які позичальник зобов`язаний сплатити відповідно до умов кредитного договору та норм ЦК України, оскільки: кредитодавець жодним чином не обмежував час на ознайомлення позичальника з умовами кредитного договору та правилами; позичальник добровільно погодився з умовами кредитного договору, а саме з розміром процентних ставок, порядком нарахування процентів на залишок заборгованості за кредитним договором тощо, та погодився його виконувати. Якби позичальника не влаштовували умови кредитного договору, він міг його не укладати; протягом строку дії кредитного договору та/або після його закінчення позичальник не звернувся із заявою про розірвання кредитного договору та/або визнання кредитного договору недійсним в цілому або його окремих частин. Також зазначив, що обов`язок відповідача щодо сплати зокрема комісії за надання кредиту передбачений у паспорті споживчого кредиту до кредитного договору, де також викладений графік платежів за кредитним договором, який чітко передбачає сплату відповідачем платежів на погашення заборгованості за тілом, процентами та комісією за надання кредиту. Умовами кредитного договору укладеному між ТОВ «Бізнес Позика» та позичальником встановлена саме комісія за надання кредитних коштів, тому жодні додаткові банківські послуги цією комісією не передбачені. Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 11.11.2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив. Зазначив, що подана представником позивача відповідь на відзив є необґрунтованою, невмотивованою та безпідставною, яка не заслуговує на увагу, усі доводи та позиції є хибними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, тому проти неї заперечують та не погоджуються. До того ж, представником позивача не надано переконливих доводів та/або доказів на доведення обставин, на яких ґрунтуються його вимоги. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. 12.11.2025 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшли додаткові пояснення. 20.11.2025 до суду надійшла витребувана інформація, з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) було емітовано платіжну картку [NUMBER] та 15.07.2024 о 16:52:22 відповідачу надійшли грошові кошти у розмірі 12 000 грн, деталі операції: bizpozyka A2S. У судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся із заявою про розгляд справи за відсутності представника позивача. У судове засідання відповідач та його представник не з`явились, звернулись із заявою про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 15.07.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 503489-КС-003 про надання кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-5727. ( а.с.21-26) Відповідно до п.2.1. вказаного договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 12000 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». Згідно п.2.3 договору, строк, на який надається кредит:24 тижнів. Відповідно до п.2.4. вказаного договору, стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1,5 фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15012500, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку ( терміну) договору. Згідно п.2.5 даного договору, комісія за надання кредиту:1800 грн.. Нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту. Розмір комісії, встановлений цим пунктом договору, залишається незмінним протягом усього строку ( терміну) договору. Встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Відповідно до п.п.2.6-2.11 даного договору, загальний розмір наданого кредиту: 12000 грн.. Строк дії договору: до 30.12.2024 року. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 35569,40 грн. Загальні витрати за кредитом: 23569,40 грн.. Орієнтовна реальна річна процента ставка: 19671,57 процентів. Денна процентна ставка: 1,16 процентів. Відповідно до візуальної форми послідовності дій клієнта, позичальник [PERSON] 15.07.2024 отримав одноразові ідентифікатори UA-9181 та UA-5727 на вказаний ним номер телефону [NUMBER] для електронного підпису кредитного договору та паспорта споживчого кредиту (а.с.37). Факт отримання коштів відповідачем підтверджується довідкою АТ «Таскомбанк» від 15.07.2024 року, із якого вбачається, що на номер платіжної картки: [NUMBER] була здійснена транзакція у розмірі 12000 грн., опис платежу: перерахунок коштів [PERSON] , кредитний дог.№503489-КС-003 від 15.07.2024 року (а.с.39). 20 листопада 2025 року до суду надійшли витребувані докази з яких вбачається, що платіжну картку № [NUMBER] було емітовано банком на ім`я [PERSON] .. З руху коштів за картковим рахунком за період з 15.07.2024 30.12.2024 вбачається, що 15.07.2024 року на картку зараховано переказ на загальну суму 12000 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №503489-КС-003 від 15.07.2024 року та довідки про стан заборгованості, станом на 14.10.2025року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить: 43296,44 гривень, з яких: 12000 грн. заборгованість за кредитом; 29496,44 грн. заборгованість по відсотках; 1800 грн. заборгованість по комісії (а.с.13-17). Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626,628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частинами першою, другою статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших. Таким чином, з урахуванням доказів, наданих суду, суд вважає встановленим, що 15.07.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем був укладений договір №503489-КС-003 про надання кредиту, який підписаний з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора і відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі, у зв`язку з чим між сторонами виникли договірні зобов`язання. У даному договорі сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також на момент укладення кредитного договору відповідач не звертався до ТОВ «Бізнес Позика» із заявою про надання роз`яснень умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився з усіма умовами такого договору.Відповідачем не надано жодних належних та достовірних доказів, що він вказаний договір не укладав, чи укладав в іншій редакції. З урахуванням викладеного, суд дійшла висновку, що матеріалами справи підтверджується, що між сторонами укладено кредитний договір, відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору. За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На момент звернення позивача до суду та розгляду справи по суті, відповідач грошові кошти за кредитним договором не повернув.Будь-яких доказів, які б спростовували наведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було. Отже, відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язань перед позивачем за договором № 503489-КС 003 від 15.07.2024 року, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 12000 грн. є законними і підлягають задоволенню в повному обсязі. Проте суду не доведено правомірності стягнення відсотків за договором №503489-КС 003 від 15.07.2024 року у розмірі 29496,44 грн.. Зокрема, наданий до суду позивачем розрахунок заборгованості за відсотками за договором №503489-КС 003 від 15.07.2024 рокуне у повній мірі відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування» (далі Закону). Частиною 5 ст. 8 Закону України встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті не може перевищувати 1 %. Згідно з п. 17 Прикінцевих та перехідних положень зазначеногоЗакону тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Оскільки Закон набрав чинності 24.12.2023, тому за період з 24 грудня 2023 року до 21 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, за період з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року - 1,5 %, а за період з 20 серпня 2024 року - 1 %. Відповідно до п.2.4. договору №503489-КС-003 від 15.07.2024 року, стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1,5 фіксована. При цьому, з розрахунку наданого позивачем вбачається, що з 20 серпня 2024 року по 30 грудня 2024 року позивач продовжував нараховувати проценти у розмірі 1,5%, що суперечить зазначеним вище положенням Закону України «Про споживче кредитування». Так з 20 серпня 2024 року фінансова установа мала право нараховувати проценти у розмірі, що не перевищує 1 % на день,тому розмір відсотків підлягає перерахуванню, а саме: за період з 20.08.2024 до 30.12.2024 (останній день вказаний у розрахунку)(133 календарних днів за розміром денних відсотків 1%), що становить 133 х 120 грн (12000*1%) = 15960 грн.. Суд звертає увагу, що розрахунок наданий позивачем за період з 15.07.2024 року 19.08.2024 року відповідає умовам договору та чинному законодавству, а тому розмір заборгованості за відсотками у розмірі 5556,44 грн. є правомірним. Тому судом встановлено підстави для стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за договором №503489-КС-003 від 15.07.2024 року у розмірі 21516,44 грн. ( 15960 грн. + 5556,44 грн.) Щодо правомірності нарахування комісії за надання кредиту суд зазначає наступне. Умовами договору № 503489-КС-003 від 15.07.2024 року, а саме п. 2.5 передбачено комісію за надання кредиту у розмірі 1800 грн. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Згідно пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування"загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За приписами частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування"до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування»передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Таким чином, виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1,ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Включення до тексту спірного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 1800 грн, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, суд вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості за комісією у розмірі 1800 грн.. Щодо твердження представника відповідача про те, що розмір процентів не відповідає критерієм справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності суд зазначає наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. З огляду на узгоджені положення спірного договору, а також беручи до уваги матеріали справи, суд вважає необґрунтованим довід відповідача про те, що стягнення відсотків за користування кредитом здійснено несправедливо та з порушенням норм Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором №503489-КС-003 від 15.07.2024 року у розмірі 35316,44 гривень, з яких: 12000 грн. заборгованість за кредитом; 21516,44 грн. заборгованість по відсотках; 1800 грн. заборгованість по комісії. Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн та заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 43296,44 грн.. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог (81,56%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 1975,70 грн. (2422,40/100*81,56), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial