Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

У жовтні 2025 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, в результаті утворилась заборгованість у розмірі 28839,98 грн. З урахуванням викладеного, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2025 справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 24.05.2024 [PERSON] пройшов реєстрацію в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Селфі Кредит», надав свої персональні дані, ідентифікувався через систему BankID НБУ, після чого отримав пропозицію (оферту) укласти електронний договір. Ознайомившись із текстом договору та істотними умовами, відповідач здійснив акцепт оферти шляхом введення на веб-сайті кредитора одноразового ідентифікатора С194, надісланого йому 24.05.2024 о 16:49:19 на номер телефону, зазначений ним при реєстрації. За ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної угоди є використання одноразового ідентифікатора як електронного підпису. Електронний договір, підписаний таким способом, прирівнюється до письмової форми договору, що прямо передбачено ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12.01.2021 у справі №524/5556/19; від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Таким чином, суд вважає доведеним факт укладення кредитного договору відповідачем. ТОВ «Селфі Кредит» є абонентом-надавачем послуг системи BankID НБУ, що підтверджується інформацією НБУ. Отже, особу, яка здійснювала вхід до особистого кабінету, було однозначно встановлено як [PERSON] . Саме з його персональних даних було сформовано кредитний договір. Будь-яких доказів несанкціонованого доступу або використання персональних даних відповідачем не наведено. Часткова оплата кредиту також підтверджує його участь у правовідносинах. Позивач надав копію документа від ТОВ «ПЕЙТЕК» щодо перерахування 5000 грн на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . За ст. 1049 ЦК України факт зарахування коштів створює обов`язок їх повернути. Отже, кредит надано належним чином. Відповідно до умов договору: строк кредиту - 360 днів; стандартна ставка - 1,5 % на день; знижена ставка - 1 % на день; проценти є платою за користування кредитом (п. 3.1 договору); пеня передбачена договором за прострочення. Відповідач систематично порушував строки сплати платежів, що підтверджується розрахунком заборгованості. Останній платіж ним внесено 21.07.2024 у сумі 2250,01 грн. Продовжуване використання особистого кабінету та здійснення платежів підтверджує прийняття умов договору та визнає існування боргу (правова позиція ВС від 23.12.2020 у справі №127/23910/14-ц). Таким чином, нараховані: проценти - правомірні (ст. 1048, 1054 ЦК України); пеня - відповідає ст. 549 ЦК України; розрахунок позивача є арифметично правильним і підтверджений документально. 29.01.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу №01.02-03/25. Згідно з витягом з Реєстру боржників, до позивача перейшло право вимоги за договором №1523719 в сумі 28839,98 грн. За ст. 1077 ЦК України фактор набуває права вимоги в обсязі, що існував на момент відступлення. Відповідача про відступлення було повідомлено в порядку, визначеному ст. 25 Закону «Про споживче кредитування». Таким чином, позивач є належним кредитором. За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. За ст. 610 ЦК України невиконання грошового зобов`язання є порушенням договору. За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідач не довів відсутність своєї вини, доказів сплати не надав. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять доказів погашення заборгованості або заперечень відповідача. Подані докази підтверджують наявність боргу та порушення відповідачем умов договору. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. При задоволенні позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved