Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

[PERSON] , від імені якої а підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Козак І.О., звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, служба у справах дітей Наркевицької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 24 березня 2006 року по 20 травня 2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі у них народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] (вже є повнолітнім), та [PERSON] , [INFO] . Відповідач ще в період її вагітності залишив її з старшим сином, а після народження дочки не забрав з пологового відділення. В той час він зловживав алкоголем, вчиняв негідну поведінку відносно неї та старшої дитини, тому вони припинили сімейні відносини. З цих причин шлюб за рішенням суду від 20 травня 2023 року було розірвано. На дату подачі позову сторони майже 15 років проживають окремо і вже майже 13 років не спілкувались. Вона створила нову сім`ю з іншим чоловіком. З початку 2012 року (більше 13 років) відповідач жодного разу не бачив дочки, не спілкувався нею, як із сином [PERSON] , вихованням дітей не займався, не цікавився їх здоров`ям, навчанням, життям, матеріально не утримував. Вона жодним чином не перешкоджала йому бачитись з дітьми, надавати допомогу, спілкуватись. Тому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дочкою повноліття. Позивачка та її представник - адвокат позовні вимоги в судовому засіданні підтримали за обставин на їх обґрунтування, не заперечили проти заочного розгляду справи. Окрім того, позивачка повідомила, що відповідач в сімейному житті допускав застосування фізичного та психологічного насильства, вдавався до аморальних вчинків, зловживав алкоголем, внаслідок чого агресивно себе поводив, вони відчували постійну небезпеку. Більше як чотирнадцять років самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Відповідач до суду не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву не подавав, клопотань не заявляв. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області позовні вимоги підтримала. Представник органу опіки та піклування служби у справах дітей Наркевицької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області звернувся до суду з листом, де вказав про неможливість надати висновок органу опіки та піклування по справі, оскільки відповідач, хоч і зареєстрований на території громади, однак не проживає, місце його знаходження невідоме, також просив здійснювати судовий розгляд без їх участі. Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року по справі постановлено заочний розгляд. Заслухавши позивачку та її представника адвоката, представника органу опіки та піклування, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони являються батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 21 січня 2025 року Старокостянтинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 травня 2013 року шлюб, зареєстрований 24 березня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №56, розірвано. Після розірвання шлюбу дружині залишено прізвище « [PERSON] ». 26 червня 2018 року позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON] , змінивши прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 26 червня 2018 року виконавчим комітетом Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області). За даними витягів з реєстру виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №№2022/002401078, 2022/002401121 від 28 грудня 2022 року [PERSON] та [PERSON] з 22 лютого 2011 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з характеристики Веснянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 03 лютого 2025 року за №14/01-19/2025 за період навчання [PERSON] в даному навчальному закладі її батько [PERSON] не цікавився навчанням, успіхами, розвитком здібностей своєї дочки, батьківських зборів не відвідував. Мати [PERSON] бере активну участь у навчанні та вихованні дочки. Згідно листа комунального некомерційного підприємства «Старокостянтинівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 04 лютого 2025 року за №268 слідує, що за останні п`ять років дитина [PERSON] при проходженні медичних оглядів, при проведенні профілактичних щеплень та наданні інших медичних послуг постійно була із мамою [PERSON] , [INFO] . Батько дитини [PERSON] , [INFO] , ніколи не був присутній, не супроводжував дитину і не цікавився у лікаря станом її здоров`я. Допитані судом свідки [PERSON] , [PERSON] повідомили, що неповнолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] та перебуваєь на її повному утриманні. Батько дитини не бачив дочки з народження та проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, не спілкується, не цікавиться життя, здоров`ям, навчанням дитини, будь-якої участі в її утриманні та вихованні не приймає. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 18 вересня 2025 року №63/54-42-2289/2025 визнано доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] . Встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не бере участі в їх утриманні, тому позбавлення його батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. Служба у справах дітей Наркевицької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області листом від 21 жовтня 2025 року за №41 повідомила про неможливість надати висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] у зв`язку з тим, що останній, хоч і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте там не проживає, що виключає можливим обстежити житлово-побутові умови, провести бесіди з батьками та дитиною. Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оцінивши усі докази кожний окремо та в сукупності, суд дійшов до висновку, що відповідач свідомо, без поважних причин ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї неповнолітньої дочки, не спілкується з нею, не цікавиться її здоров`ям, не приймає будь-якої участі у її утриманні, вихованні та навчанні, не виявляє до неї батьківського піклування та турботи, матеріально не підтримує, тому позбавлення його батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. Частинами 1,2,3 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті (Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення. При отриманні доходу в натурі проводиться грошова оцінка такого натурального надання особі, а потім з отриманих сум стягуються аліменти. Проте вартість натурального надання може суттєво варіюватися, а крім того, щомісяця вчиняти переоцінку натурального надання дуже складно. Тому замість частки від доходу платника аліментів у якості аліментів суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. Неможливість визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) може виникнути, наприклад у випадках, коли платник аліментів постійно проживає на території іноземної держави та відомості про його доходи отримати неможливо. Ускладненим та водночас таким, що порушує інтереси дитини, є стягнення аліментів у випадках, коли платник аліментів приховує свої доходи з метою ухилення від їх сплати. З аналізу змісту вказаних правових норм вбачається, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відтак, спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 523/2927/18 (провадження № 61-13820св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) зазначено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років 3196 гривень. Враховуючи надані докази, позицію позивачки щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, працездатний вік відповідача, а також обставини для необхідного рівня життя дитини, суд вважає доцільним стягувати аліменти у твердій сумі у розмірі 3000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, тобто в конкретній сумі, яка більша ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не може бути обумовлена такою дискреційною умовою, як у випадку стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника, тобто у неконкретній сумі, яка має бути не меншою, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину. Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі може бути згодом збільшений чи зменшений на вимогу платника аліментів чи одержувача аліментів. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. За змістом ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав на користь позивачки, а за позовні вимоги про стягнення аліментів на користь держави.

Outcome: approved