Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визначення порядку користування квартирою. В обґрунтування поданого позову зазначає, що 12.12.2023 року [PERSON] успадкував після смерті своєї дружини [PERSON] право власності на 1/8 квартири [ADDRESS] . Власником 7/8 квартири являється рідний брат померлої [PERSON] - [PERSON] (відповідач). Після смерті [PERSON] відносини позивача з відповідачем погіршилися. Підставою для цього став поділ спадщини після смерті [PERSON] . Оскільки на даний момент відносини між сторонами набрали ворожого виразу, то жодної можливості добровільно домовитися про порядок користування спільною квартирою нема, а тому, відповідно, вирішено звернутися до суду для врегулювання даного спірного питання. Спірна квартира складається з 3 житлових кімнат, тому для можливості забезпечення користування своїм майном сторона позивача вважає, що позивачу необхідно виділити житлову кімнату під номером 6 в Технічному паспорті на квартиру загальною площею 10,2 м.кв. Дана кімната є найменша, а тому, враховуючи частку позивача у праві власності, може бути надана йому в користування. Інші ж житлові кімнати площею 17,3 кв.м. (під номером 7 в Технічному паспорті на квартиру) та 14 кв.м. (під номером 8 в Технічному паспорті на квартиру), на переконання позивача, доцільно залишити в користування [PERSON] . Приміщення загального користування: коридор площею 9,3 кв.м. (літера [ADDRESS] квартиру) та комірку площею 0,4 кв.м. (літера 5 в Техпаспорті на квартиру) позивач просить залишити у спільному користуванні сторонам у справі. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львов від 26.03.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 28.04.2025 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що позовні вимоги [PERSON] щодо передачі у користування приміщення площею 10,2 кв.м. у квартирі [ADDRESS] заперечує. В даному приміщені з народження проживає його неповнолітній син [PERSON] , що навчається в ліцеї № 66. На даний час з ним у квартирі [ADDRESS] проживають дружина - [PERSON] , дочка - [PERSON] . Відповідач провів минулого року коштовний ремонт у кімнаті площею 10,2 кв.м. та повністю її вмеблював. Крім того, з позивачем у відповідача була усна домовленість про обмін 1/8 частин власності у квартирі за адресою: [ADDRESS] , на 1/2 частини приватного будинку загальною площею 85 кв.м. з господарськими будівлями (гараж - 35,7 кв.м., літня кухня та хлів - 64, 5 кв.м., погріб 15,6 кв.м.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Просить суд взяти до уваги житлово-побутові умови позивача. [PERSON] постійно проживає та є власником трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Його основна діяльність проходить в м. Горохів Волинської обл. У свою чергу, для відповідача та членів його сім`ї помешкання у [ADDRESS] , є єдиним місцем проживання, котрим він та його родина користуються. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18.06.2025 року підготовче провадження в цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали, просили такі задовольнити. Відповідач та його представник щодо задоволення позовних вимог заперечили з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, з`ясувавши думку учасників справи, дослідивши та оцінивши всі наявні докази в справі в їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позовної заяви. Судом встановлено, що згідно із відомостями з реєстру Львівської міської територіальної громади № 173226 від 09.10.2024 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Разом із тим, як зазначено стороною позивача та не заперечувалося відповідачем, [PERSON] помер, у зв`язку із чим знятий із реєстрації за вказаною адресою. Згідно із свідоцтвом про право власності на квартиру від 02.02.2000 року № [NUMBER] , виданого Виконкомом Львівської міської ради, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом № 1114, яке зареєстроване 12.12.2023 року держаним нотаріусом Горохівської державної нотаріальної контори Островською Т.В., на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] , 1964 року народження, яка померла [INFO] , є її чоловік [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який проживає в [ADDRESS] , у тому числі з урахуванням 2/3 частки, від яких відмовилися дочка спадкодавця [PERSON] та син спадкодавця [PERSON] . Спадщина, на яку видано вказане свідоцтво складається з 1/4 (одної четвертої) частки квартири [ADDRESS] , належної спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 02.02.2000року згідно з розпорядженням Львівської міської ради від 02.02.2000 року під №51, та зареєстрованої в ЛОДКБТІ і записана в реєстрову книгу за №40026. Житлова площа трьохкімнатної квартири становить 41,5 кв.м., загальна площа - 66,0 кв.м. що належала батькові спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем 1/2 % (одної другої частки) якого була його дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Свідоцтво про право на спадщину на 1/8 (одну восьму) частку квартири видано [PERSON] . Згідно витягу з Держаного реєстру речових прав від 12.12.2023 року № 358055953 [PERSON] є власником 1/8 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із технічного паспорту, житлова площа квартири за адресою: [ADDRESS] , становить 41,5 кв.м., загальна площа - 66,0 кв.м. Складається із трьох кімнат площами 10.2 кв.м., 17,3 кв.м. та 14,0 кв.м., лоджії - 1,6 кв.м., балкону - 0,9 кв.м., а також допоміжних та підсобних приміщень: коридор площею 9,3 кв. м., ванна площею 2,3 кв.м., вбиральня площею 1,3 кв.м, кухня площею 8,7 кв.м. та комірка площею 0,4 кв.м. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. У постанові Верховного Суду України від17.02.2016 року у справі №6-1500цс15 зазначено, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Суд звертає увагу, що у даній справі спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Зазначене узгоджується з правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 363/928/16 (провадження № 61-24395св18), від 26.05.2021 року у справі № 750/11539/18 (провадження № 61-15087св20), від 12.08.2021 року у справі № 644/5579/19 (провадження № 61-5255св20), від 08.09.2021 року у справі № 761/44705/19 (провадження № 61-10474св21), від 15.09.2021 року у справі № 719/637/20 (провадження № 61-11437св21), від 06.02.2023 року у справі № 607/22941/21 (провадження № 61-12444св22). За приписами ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Суд зауважує, що даний спір не стосується порядку поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму, а судове рішення про встановлення порядку користування спільним майном не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. При вирішенні спору щодо порядку користування спільним майном суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їхніх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, тобто з наближенням до ідеальних часток. Отже, оскільки позивач є власником 1/8 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно, має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. При визначенні порядку користування суд враховує планування спірної квартири, її конфігурацію, а також той факт, що неможливо забезпечити власникам квартири передачу в особисте користування житлових приміщень у точній відповідності часткам у праві спільної часткової власності. Окрім того, суд враховує, що позивач, який є співвласником спірної квартири, є особою з інвалідністю ІІ групи. Щодо заперечень сторони відповідача суд зазначає наступне. За змістом частини третьої статті12, частини першої статті81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зокрема, відповідачем не доведено його твердження про те, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживають четверо осіб, зокрема, різностатеві діти, які не можуть мешкати в одній кімнаті. На противагу цьому в матеріалах справи наявна довідка, відповідно до якої у спірній квартирі зареєстровані лише [PERSON] та [PERSON] (син і батько відповідно). Відповідачем також не надано жодного доказу, які підтверджували б його твердження про наявність домовленості між сторонами про обмін 1/8 частки квартири на 1/2 частку будинку, який розташований у за адресою: Волинська обл., Горохівський район, с. Цегів. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що позивач є власником 1/2 спірної квартири, при цьому, між співвласниками існує спір щодо порядку користування житлом, суд вважає, що слід встановити наступний порядок користування квартирою: виділити у користування [PERSON] житлове приміщення № 6, площею 10.2 кв.м., зазначене в техпаспорті на квартиру; виділити у користування [PERSON] житлове приміщення № 7, площею 17,3 кв.м., та лоджію 1,6 кв.м., житлове приміщення № 8, площею 14,0 кв.м., та балкон 0,9 кв.м., зазначені в техпаспорті на квартиру; інші допоміжні та підсобні приміщення: коридор площею 9,3 кв. м., ванну площею 2,3 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м, кухню площею 8,7 кв.м. та комірку площею 0,4 кв.м. залишити в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] . Встановлюючи такий порядок користування спірною квартирою, суд керується засадами справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси співвласників та фактичні обставини справи. Позивач звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю другої групи. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн., від якого був звільнений позивач при подачі позову, за позовну вимогу про визначення порядку користування квартирою. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

Outcome: approved