Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Свіщова Р.В. звернулась до Холодногірського районного суду м.Харкова із позовом до [PERSON] , треті особи- Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому просить визнати недійсним Державний акт про право власності на земельну ділянку ЯК №588417,який 30.10.2010 року зареєстрований в книзі реєстрації Державних актів на право власності на земельну ділянку за №6011070300089, виданий на ім?я [PERSON] [INFO] , та розташована за адресою: [ADDRESS] ; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1211 га з кадастровим номером 6325157000:00:002:0049, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та зареєстрована на ім?я [PERSON] . На обгрунтування позову зазначено, що 16.04.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.1.4 Договору продавець гарантував, що земельна ділянка, на якій розташоване нерухоме майно, не знаходиться у власності та у користуванні, Державний акт на право власності на земельну ділянку, Державний акт на право постійного користування на земельну ділянку не видавалися, Договір оренди на земельну ділянку та договір користування на земельну ділянку з Коротичанською селищною радою Харківського району Харківської області не укладалися. Також відповідно до п.7.4 договору до покупця [PERSON] переходить право на земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі і на умовах, встановлених для попереднього власника. В травні 2025 року [PERSON] випадково дізналася, що 30.10.2010 року відповідач в порядку безоплатної приватизації набув право приватної власності на вказану земельну ділянку площею 0,1211 га з кадастровим номером 6325157000:00:002:0049 відповідно до Державного акту на земельну ділянку ЯК №588417, який 30.10.2010 року, зареєстрований в книзі реєстрації Державних актів на право власності на земельну ділянку за №011070300089. Позивач звернулась з цього приводу до відповідача, на що він повідомив, що державних актів на вказану земельну ділянку не отримував і про реєстрацію права власності на земельну ділянку йому не відомо. Позивач вважає, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] була здійснена з порушенням норм діючого законодавства, яке діяло на момент укладання договору купівлі-продажу, а тому звернулась до суду із даним позовом. 02 липня 2025 року ухвалою судді Холодногірського районного суду м.Харкова позовну заяву передано до розгляду за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11.08.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10.11.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Від представника позивача адвоката Свіщова Р.В. надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності і відсутності позивача, позовні вимоги підтримують. Від відповідача [PERSON] надійшла до суду заява про визнання позову і розгляд справи без його участі. Представник третьої особи Пісочинської селищної ради Харківського району в судове засідання не прибув, про дату та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, жодних клопотань на адресу суду від нього до суду не надходило. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в судове засідання не прибув, про дату та час судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Від представника [PERSON] 15.08.2025 надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що ч.1 ст.377 ЦК України та ч.1 ст.120 ЗК України встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель та споруд. Згідно з абз.1 п.2 ч.1 ст.4 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності. Також зазначають, що з 01.01.2013 набрав чинності Закон України від 07.07.2011 №3613-ІV «Про державний земельний кадастр», постанова КМУ від 17.10.2012 №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», зміни до Закону України від 01.07.2004 №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Розгляд справи просять проводити з урахуванням даних пояснень. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.04.2010 року (далі Договір), який посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гаражою Н.П., [PERSON] придбала у власність у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . В п.1.1 Договору вказано, що на земельній ділянці площею 0,1211 га, кадастровий номер 6325157000:00:002:0049, розташовано житловий будинок літ. «А-1», житловою площею-31,60 кв.м., загальною площею-57,60 кв.м., надвірні будівлі та споруди: сарай літ. «В,п», гараж літ. «Б», дві вбиральні літ. «Д,Г», огорожа №1-2. У п.1.4 Договору зазначено, що земельна ділянка, на якій розташоване нерухоме майно, не знаходиться у власності та у користуванні, Державний акт на право власності на земельну ділянку, Державний акт на право постійного користування на земельну ділянку не видавалися, Договір оренди на земельну ділянку та договір користування на земельну ділянку з Коротичанською селищною радою Харківського району Харківської області не укладалися. Відповідно до п.7.4 Договору до покупця [PERSON] переходить право на земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі і на умовах, встановлених для попереднього власника. Право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , було зареєстроване 29.04.2010 року, реєстраційний номер 21226272, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації». Як вбачається із Витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.06.2025 року, номер витягу НВ-9965842112025, земельна ділянка з кадастровим номером 6325157000:00:002:0049, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) 30.10.2010 зареєстрована на праві власності за [PERSON] , на підставі рішення ХХІІІ сесії V скликання органу місцевого самоврядування від 25.09.2008 року. Право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 6325157000:00:002:0049, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, посвідчене Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №588417, виданого 30.12.2009 року. Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд дійшов наступного висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). Однією із засад цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.) Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України (станом на час укладання договору купівлі-продажу від 16.04.2010) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною 1 статті 120 Земельного кодексу України (станом на 16.04.2010) також встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У відповідності до п.6.27 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №689/26/17 від 16.06.2020, при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, зміст якого розкривається у наведених нормах, особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Отже, відповідно до зазначених правових норм власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована (пункти 51 та 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №921/158/18). Так, статтею 155 Земельного кодексу України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч.1 ст.393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно із правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20.04.2016 у справі №6-2824цс15 державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. В межах даної справи спір стосується земельної ділянкиз кадастровим номером 6325157000:00:002:0049, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди земельна ділянка та розташовані на ній будівлі або споруди є єдиним об`єктом цивільних прав садибою. В момент відчуження будинку відповідач [PERSON] втратив, а позивач [PERSON] набула цивільний інтерес у оформленні права на земельну ділянку під таким будинком. Суд звертає увагу, що даний спір є технічним, адже відповідач не має інтересу щодо земельної ділянки, про що подав заяву про визнання позову. За вказаних обставин, враховуючи, що завданням суду є захист та відновлення прав суб`єктів цивільних відносин, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позову. Визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку та скасування її державної реєстрації дозволить позивачу привести правовідносини щодо нерухомого майна у відповідність із законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved