Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

позивач ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» через систему «Електронний суд» звернувся до суду із позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами №77486369 від 04.10.2021 р., №4133139 від 20.09.2021 р., №100915329 від 28.09.2021 р. у розмірі 69362,85 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.09.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір №4133139. Окрім цього 28.09.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір №100915329. 04.10.2021 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір №77486369. Зазначає, що первісними кредиторами виконані умови договорів та відповідачу перераховані грошові кошти відповідно до договорів. Зазначає, що відповідно до договорів відступлення права вимоги до ТзОВ «Коллект центр» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами №77486369 від 04.10.2021 р., №4133139 від 20.09.2021 р., №100915329 від 28.09.2021 р. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу слухати у спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач, отримавши копію ухвали про відкриття провадження та пам`ятку про права та обов`язки, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, у встановлений судом строк не надала до суду відзив на позовну заяву, чи заяву про неможливість подання такого. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши наявні в справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи із матеріалів справи, 20.09.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №4133139 підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором разом з паспортом споживчого кредиту. (а.с.20-25). Відповідно до умов договору сторонами погоджено суму кредиту 2500 грн, строк 30 днів з 20.09.2021 року, термін дату повернення кредиту 20.10.2021 р., процентну ставку 2.00% за кожен день користування кредитом. Окрім цього сторонами погоджено умови видачі та повернення кредитних коштів. До договору позивачем також долучено Анкету заяву на кредит №4133139, та довідку про ідентифікацію відповідно до якої підтверджується, що ТзОВ «Мілоан» ідентифікований клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , одноразовий ідентифікатор U56778. (а.с.26, 46) З матеріалів справи вбачається, що факт перерахування грошових коштів за кредитним договором 4133139 у розмірі 2500 20.09.2021 року на картковий рахунок [NUMBER] підтверджується квитанцією Liqpay №1768934044 від 20.09.2021 року (а.с.46 зворот). Окрім цього: 28.09.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №100915329 підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором разом з паспортом споживчого кредиту. (а.с.27-32). Відповідно до умов договору сторонами погоджено суму кредиту 4000 грн, строк 15 днів з 28.09.2021 року, термін дату повернення кредиту 13.10.2021 р., процентну ставку 3.00% за кожен день користування кредитом. Окрім цього сторонами погоджено умови видачі та повернення кредитних коштів. До договору позивачем також долучено Анкету заяву на кредит №100915329, та довідку про ідентифікацію відповідно до якої підтверджується, що ТзОВ «Мілоан» ідентифікований клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , одноразовий ідентифікатор Z15914. (а.с.33, 49) З матеріалів справи вбачається, що факт перерахування грошових коштів за кредитним договором 100915329 у розмірі 4000 28.09.2021 року на картковий рахунок [NUMBER] підтверджується квитанцією Liqpay №1776696517 від 28.09.2021 року (а.с.49 зворот). 04.10.2021 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №77486369 підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором PDMBJ4cmPB. (а.с.34). Відповідно до умов договору сторонами погоджено суму кредиту 7000 грн, строк позики 29 днів, дату надання позики 04.10.2021 р. дату повернення позики (останній день) 02.11.2021 р., процентну ставку (фіксовану) 1.99%. Окрім цього сторонами погоджено умови видачі та повернення кредитних коштів. До договору позивачем також долучено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. (а.с.34) На підтвердження виконання умов договору, щодо перерахування кредиту відповідачу, позивачем долучено довідку директора ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» Губіної Оксани, відповідно до якої підтверджується завершення платіжної операції з переказу коштів 04.10.2021 року сума платежу 7000,00 грн., отримувач Семчишин Ірина -ЕПЗ номер [NUMBER] . (а.с.51) 28.12.2021 року між ТзОВ «МІЛОАН» та ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №28-12/2021-72. Відповідно до реєстру боржників від 28.12.2021 року до договору факторингу відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №4133139. (а.с.68-73,79) 29.12.2021 року між ТзОВ «МІЛОАН» та ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №29-12/2021-45. Відповідно до реєстру боржників від 29.12.2021 року до договору факторингу відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №100915329. (а.с.74-78, 80) 22.02.2022 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «ФК «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №22/02/2022. Відповідно до реєстру боржників №1 до договору факторингу відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №77486369. (а.с.62-67, 81) 10.01.2023 року між ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТзОВ «Коллект центр» укладено договір факторингу №10-01/2023. Відповідно до реєстру боржників від 10.01.2023 року до договору факторингу відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами №77486369, № 100915329. (а.с.82-88) 10.03.2023 року між ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТзОВ «Коллект центр» укладено договір факторингу №10-03/2023/01. Відповідно до реєстру боржників від 10.03.2023 року до договору факторингу відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №4133139. (а.с.90-95) Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з наданих позивачем розрахунків заборгованості здійснених первісними кредиторами: за договором №4133139 від 20.09.2021 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитом в розмірі 8175 грн., з яких 2500 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5675 грн. заборгованість за процентами за період з 20.09.2021 року по 19.12.2021 року (а.с.47-48) за договором №100915329 від 28.09.2021 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитом в розмірі 18960 грн., з яких 4000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 14960 грн. заборгованість за процентами за період з 28.09.2021 року по 12.12.2021 року (а.с.50) за договором №77486369 від 04.10.2021 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитом в розмірі 23576,70 грн., з яких 7000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 16576,70 грн. заборгованість за процентами за період з 04.10.2021 року по 22.02.2022 року (а.с.54-55) Також, позивачем долучені розрахунки заборгованості здійснені ТзОВ «Вердикт капітал» та позивачем, однак судом такі не беруться до уваги, оскільки вони не відповідають умовам кредитних договорів. (56-61) Суд приймає до уваги розрахунки заборгованості здійснені первісними кредиторами, надані позивачем, оскільки відповідач не надала суду належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевказані розрахунки суми боргу, як і не надала доказів щодо належного виконання нею умов кредитних договорів. Водночас, щодо розміру такої заборгованості у таких, суд зауважує наступне. Договором №4133139 від 20.09.2021 року визначений строк його дії, який становить 30 днів, (дата повернення кредиту 20.10.2021 року) саме протягом цього строку позивач мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. Згідно положень договору, сторони погодили суму у розмірі 2500 грн., строк дії договору 30 днів з 20.09.2021 року дату повернення 20.10.2021 року , проценти за користування кредитом: 1500 грн, які нараховуються за ставкою 2.00% в день. Позивачем не долучено доказів, які підтверджують пролонгацію дію договору відповідачем відповідно до умов договору. Договором визначений строк його дії, який становить 30 днів, саме протягом цього строку позичальник мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. Договором №100915329 від 28.09.2021 року визначений строк його дії, який становить 15 днів, (дата повернення кредиту 13.10.2021 року) саме протягом цього строку позивач мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. Згідно положень договору, сторони погодили суму у розмірі 4000 грн., строк дії договору 15 днів з 28.09.2021 року дату повернення 13.10.2021 року , проценти за користування кредитом: 1800 грн, які нараховуються за ставкою 3.00% в день. Позивачем не долучено доказів, які підтверджують пролонгацію дію договору відповідачем відповідно до умов договору. Договором визначений строк його дії, який становить 15 днів, саме протягом цього строку позичальник мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. Договором №77486369 від 04.10.2021 року визначений строк його дії, який становить 29 днів, (дата повернення кредиту останній день 02.11.2021 року) саме протягом цього строку позивач мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. Згідно положень договору, сторони погодили суму у розмірі 7000 грн., строк дії договору 29 днів з 04.10.2021 року дату повернення (останній день) 02.11.2021 року, фіксовану процентну ставку за користування 1.99% в день. Позивачем не долучено доказів, які підтверджують пролонгацію дію договору відповідачем відповідно до умов договору. Договором визначений строк його дії, який становить 29 днів, саме протягом цього строку позичальник мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. Статтями 1046, 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Велика Палата виснувала, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Слід зазначити, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту після прострочення виконання грошового зобов`язання нараховуються проценти за порушення грошового зобов`язання у розмірі, визначеному законом або договором (частина друга статті 625 ЦК України). Окрім цього, суд звертає увагу що у розрахунки заборгованості здійсненими первісними кредиторами включена комісія за надання кредиту, у зв`язку з чим суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Аналіз умов договору №06.10.2023-100001039 від 06.10.2023 року свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 900 грн, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику. Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц. Така ж позиція наведена і постановах Львівського апеляційного суду, зокрема у справі № 465/1967/25 від 16.10.2025, № 459/231/24 від 29.09.2025, № 459/1113/24 від 17.04.2025. Зокрема, зауважено, що оскільки положення договору про споживчий кредит №103310378 від 03 січня 2024 року щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 1312,29 грн суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є нікчемними з моменту укладення договору, відтак відсутні підстави для стягнення боржника заборгованості за комісією за надання кредиту за своєю правової природою не є тілом кредиту, тому безпідставно включена позивачем до суми заборгованості відповідача. Враховуючи наведене, виходячи із суми позики, узгодженої процентної ставки та строку кредитування (строку договору), заборгованість відповідача: за договором №4133139 від 20.09.2021 року складає 4000 грн. яка складається з 2500 грн. заборгованості по тілу кредиту та 1500 грн. заборгованості по процентам (2500*30*2%=1500). за договором №100915329 від 28.09.2021 року складає 5800 грн. яка складається з 4000 грн. заборгованості по тілу кредиту та 1800 грн. заборгованості по процентам (4000*15*3%=1800). за договором №77486369 від 04.10.2021 року складає 11039,70 грн. яка складається з 7000 грн. заборгованості по тілу кредиту та 4039,70 грн. заборгованості по процентам (7000*29*1.99%=4039,70). Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 20839.70 грн. Представник позивача при подачі позовної заяви просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн. Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved