Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

05 серпня 2025 року падвокат [PERSON] в інтересах позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса. В обґрунтування вимог вказує, що 16 грудня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис №46953, про стягнення з Позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» заборгованості за кредитним договором. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем Плесюком О.С. від 22.02.2022 року відкрито виконавче провадження № 68755223. В рамках зазначеного виконавчого провадження з позивача було примусово стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» суму в розмірі 12 621,00 грн. на виконання виконавчого напису №46953 від 16.12.2021 року, що підтверджується відповіддю приватним виконавцем Плесюка О.С. від 28.07.2025 року № 18801. Частиною 12 ст. 28 ЦПК України визначено право позивача звернутися з позовом до стягувача про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса до суду за місцем його виконання. Статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження» надано поняття «місця виконання виконавчого документу», а саме, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Отже, законодавець пов?язує місце виконання рішення не з місцем знаходження кабінету/офісу державного/приватного виконавця, а з місцем вчинення виконавчих дій, тобто з місцем проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна. Поняття «місце знаходження приватного виконавця» не є тотожним до поняття «місця виконання виконавчого напису». Приватний виконавець Плесюк О.С., має право вчиняти виконавчі дії на всій території України, при цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», місцем виконання буде вважатися або місце знаходження боржника, або місце знаходження його майна. Так, як вбачається із позовної заяви та доданих до неї документів, позивач є боржником у виконавчому провадженні та зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . З огляду на вищевикладене, Позивачем правильно визначено підсудність позову згідно ч. 12, ст. 28 ЦПК України Соснівський районний суд м. Черкаси. Вищевказаний правовий висновок також викладений у постанові Апеляційного суду Запорізької області від 06.06.2018, справа № 337/1691/18. За позовом Позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», треті особи: Приватний нотаріус КМНО Бригіда В.О., Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 травня 2025 року по справі №712/250/25 виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Зазначене судове рішення набуло законної сили 03.06.2025 року. На підставі наведеного вбачається, що грошові кошти з доходів Позивача були стягнуті та перераховані до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» безпідставно. Просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» на користь позивача безпідставно отримані кошти в розмірі 12 621,00 грн., стягнути на користь позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1211,20 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. 12 серпня 2025 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача скерував заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, розгляд справи проводити без участі позивача та його представника. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи шляхом отримання судової повістки у електронний кабінет підсистеми «Електронний Суд». Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено судом, заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 травня 2025 року у справі № 712/250/25 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., приватний виконавець Виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бриіда Володимира Олександровича від 16.12.2021 року, зареєстрований в реєстрі № 46853 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» заборгованість у розмірі 12621,00 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», на користь [PERSON] судовий збір в сумі 1211,20грн. Згідно відповіді на заяву № 11841 від 28.07.2025 р. на виконанні приватного виконавця Виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. перебувало виконавче провадження № 68755223 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» заборгованості в сумі 12 621,00 грн. Стаття 1212 ЦК України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення даної статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц викладено позицію про те, що: «…зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала». Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №910/16664/18: «Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не грунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.» Згідно із постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20: "Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Враховуючи те, що правова підстава для стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» заборгованості в сумі 12 621,00 грн.відпала, у зв`язку з визнанням виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бриіди Володимира Олександровича від 16.12.2021 року, зареєстрований в реєстрі № 46853 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» заборгованості у розмірі 12621,00 грн.,таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що стягнення з [PERSON] , коштів в розмірі 12 621,00 грн., які згідно відповіді на заяву № 11841 від 28.07.2025 р. приватного виконавця Виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. були перераховані на рахунок відповідача, були безпідставним. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, п. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1,2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 09.07.2025р, акт виконаних робіт від 28.07.2025 року до договору про надання правової допомоги від 09.07.2025р., платіжна інструкція від 09.07.20255 року № 8384-2483-4065-1478 на суму 4000,00 грн. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, а саме, судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved