Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

30.07.2025 року представника Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» звернувся до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №491043727, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.01.2021 року [PERSON] звернувся до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг. 15.01.2021 року підписанням оферти на укладання угоди про надання кредиту №491043727 відповідач запропонував Банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та Банком (архівна версія Договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною). Банк прийняв пропозицію відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Акцепт пропозиції на укладення Угоди отримано відповідачем, про що свідчить його власноручний підпис. У Додатку № 1 до угоди cторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Таким чином, 15.01.2021 року між Банком та відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено кредитний договір, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання кредиту № 491043727, акцептом пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 491043727, додатком № 1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», паспортом споживчого кредиту, із наступними основними умовами: тип кредиту «Кредит готівкою»; сума кредиту 25 697,71 грн; процентна ставка 39,99 % річних, тип ставки фіксована; строк кредиту 48 місяців; дата повернення кредиту 16.01.2025 року; порядок повернення кредиту графік платежів: до 08 числа кожного місяця. Розмір щомісячного мінімального платежу 1078,91грн.; для повернення заборгованості за Угодою визначено використовувати рахунок № UA873003460000029097491043727, відкритий у Банку. Власним підписом Позичальник підтвердив, що він ознайомлений зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, надану виходячи із обраних умов кредитування; а також, що він отримав всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за договором. Сторони також узгодили, що всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані Угодою, регулюються Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов Договору, додатково до тих, що вказані в Угоді, і є невід`ємною частиною Угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті Банку: www.alfabank.ua (архівна версія Договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною). Банк виконав взяті на себе зобов`язання, надавши позичальнику кредит відповідно до узгоджених умов. Днем надання кредиту вважається день списання кредитних коштів з позичкового рахунку Банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, реквізити яких визначені Угодою (п. 2.12. Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, який оприлюднено банком та є загальнодоступним за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi). Позичальник кредит отримав, що підтверджується меморіальним ордером №3108140 від 16.01.2021 року, виписками по рахункам № [NUMBER] та № [NUMBER] . Проте позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Загальна заборгованість згідно з угодою № 491043727 від 15.01.2021 року становить 51907,69 грн (п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот сімь грн шістдесят дев`ять коп.), (детальний розрахунок додається), з яких: 22 451,78 грн за кредитом, 29 455,91 грн по відсотках. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. Ухвалою судді від 04.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26.08.2025 року представником відповідача адвокатом Чутченком С.О. подано заяву про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, в якій він просить здійснювати розгляд вказаної справи за правилами загального позовного провадження. На підставі цієї заяви, ухвалою судді від 03.09.2025 постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 26.08.2025 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про захист прав споживача, визнання оферти та акцепту недійсними, встановлення факту нікчемності кредитного договору та застосування наслідків недійсності правочинів, посилаючись на те, що у провадженні Косівського районного суду Івано-Франківської області перебуває цивільна справа № 347/1561/25 за первісним позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 51907,69 гривень, на підставі Угоди про надання кредиту № 491043727 від 15 січня 2021 року. Зустрічний позивач повністю заперечує проти первісних позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються на нікчемному правочині, який в силу прямої вказівки закону є недійсним з моменту його вчинення та не створює для сторін жодних юридичних наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Представник зустрічного позивача Чутченко С.О. вважає, що у банку відсутня будь-яка правова підстава для стягнення як тіла кредиту, так і, тим більше, нарахованих процентів на умовах, що ніколи не були узгоджені сторонами у належній письмовій формі, встановленій імперативними нормами законодавства. Аналіз фактичних обставин свідчить не про укладення чинного кредитного договору, а про те, що правовідносини сторін так і не вийшли за межі переддоговірної стадії. Окремі дії сторін (так звані «оферта» та «акцепт») самі по собі є недійсними правочинами, що унеможливило виникнення договірного зобов`язання. Банк стверджує, що 15 січня 2021 року зустрічний позивач підписав «оферту на укладання угоди про надання кредиту». Ця теза є юридично неспроможною, а сам цей односторонній правочин (оферта) є недійсним. Документ, підписаний зустрічним позивачем (анкета-заява) не містить повного переліку істотних умов, вичерпний перелік яких встановлено статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зокрема, в ньому відсутні: реальна річна процентна ставка, загальна вартість кредиту для споживача, графік платежів, порядок та умови дострокового повернення, повна інформація про наслідки прострочення. За своєю правовою природою він є не офертою, а запрошенням робити пропозиції (invitatio ad offerendum). Оскільки цей правочин не містив істотних умов, передбачених законом, він не був спрямований на реальне настання правових наслідків у вигляді зобов`язуючої пропозиції, а отже, є недійсним з підстав невідповідності його змісту вимогам закону (стаття 203 ЦК України). Дії Банку з перерахування грошей, у поєднанні з його наміром застосувати приховані умови з «Правил», є, по суті, зустрічною офертою. Однак ця нова оферта так і не отримала належного письмового акцепту з боку Зустрічного Позивача. Таким чином, правочин-акцепт Банку є недійсним, оскільки він не є прийняттям пропозиції в розумінні закону, а є самостійним правочином, який не отримав зустрічного волевиявлення. Банк у своєму позові свідомо уникає посилань на непідписані «Правила та Умови», обмежуючи вимоги тілом кредиту та процентами, які зазначені у підписаній анкеті-заяві. Визнання недійсним правочину-оферти (анкети-заяви) повністю руйнує цю конструкцію. Якщо оферта є недійсною, то жодна з її умов, включаючи номінальну процентну ставку, не може вважатися погодженою сторонами. Недійсність первинного правочину (оферти) унеможливлює виникнення будь-яких прав та обов`язків на його підставі. Відповідно, у Банку відсутня правова підстава для нарахування навіть тих відсотків, що формально зазначені у дефектній анкеті-заяві. Навіть якщо гіпотетично припустити, що сторони мали намір укласти договір, обрана ними конструкція правовідносин прямо суперечить імперативним вимогам закону щодо форми кредитного договору, що має наслідком його абсолютну недійсність (нікчемність). Спірний правочин датований 15 січня 2021 року, тобто був вчинений через півтора роки після ухвалення ВП ВС постанови у справі № 342/180/17. Свідоме продовження використання незаконної договірної конструкції свідчить про системну недобросовісність Банку та зловживання правом (стаття 13 ЦК України). Власні докази Банку, зокрема надана ним виписка по рахунку, є найкращим доказом того, що Зустрічний Позивач не визнавав ані удаваного договору, ані його умов, та, що найважливіше, не здійснював жодних реальних платежів на його виконання. Кожна операція у виписці позначена як «Перенесення заборгованості по кредиту на рахунок просроченої заборгованості», що є внутрішньою бухгалтерською операцією Банку, а не дією боржника. Враховуючи наведене, представник позивача (за первісним позовом відповідача) [PERSON] - [PERSON] просить недійсним правочин оферту на укладання Угоди про надання кредиту № 491043727 від 15 січня 2021 року, вчинений [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви, як такий, що за змістом не відповідає вимогам Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування». Визнати недійсним правочин акцепт пропозиції, вчинений Акціонерним товариством «СЕНС БАНК» шляхом перерахування кредитних коштів, як такий, що вчинений у відповідь на недійсну оферту. Встановити факт нікчемності Угоди про надання кредиту № 491043727 від 15 січня 2021 року, укладеної між Акціонерним товариством «СЕНС БАНК» та [PERSON] , з моменту її вчинення. Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, встановивши, що єдиним обов`язком [PERSON] є повернення Акціонерному товариству «СЕНС БАНК» фактично отриманої суми коштів у розмірі 25 697,71 гривень. У задоволенні первісного позову Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості - відмовити у повному обсязі. Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь [PERSON] понесені ним судові витрати. 08.09.2025 року представник відповідача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, вказавши, що відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог у повному обсязі, вважаючи їх безпідставними, необґрунтованими, юридично нікчемними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступні аргументи, підкріплені імперативними нормами чинного законодавства та усталеною, обов`язковою для застосування судовою практикою Верховного Суду. Представник відповідача вважає, що основною та вичерпною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог є той факт, що правочин, на якому Позивач ґрунтує свої вимоги, є нікчемним в силу прямої вказівки закону з моменту його вчинення. Ця обставина виключає виникнення у сторін будь-яких прав та обов`язків, окрім тих, що пов`язані з наслідками недійсності правочину. Позивач обґрунтовує свої вимоги сукупністю розрізнених документів: «Офертою на укладання угоди...», «Акцептом пропозиції...», «Паспортом споживчого кредиту» та «Графіком платежів». Саме ця «клаптикова» структура є фундаментальною вадою правової позиції Банку, оскільки вона не створює єдиного, інтегрованого та підписаного сторонами документа, що вимагається законом. Підписання Відповідачем «Паспорта споживчого кредиту» не може трактуватися як укладення кредитного договору. Цей висновок ґрунтується на остаточній та обов`язковій практиці Верховного Суду. Підписані Відповідачем Оферта, Акцепт та Паспорт споживчого кредиту є лише сукупністю документів, що фіксують переддоговірну стадію, але не утворюють єдиного письмового кредитного договору, який би відповідав вимогам статті 1055 ЦК України та містив усі істотні умови, зокрема щодо ціни кредиту. Навіть якщо не брати до уваги роль паспорта кредиту, сама по собі конструкція, де істотні умови містяться у зовнішніх, не підписаних Відповідачем документах («Умови та Правила надання банківських послуг» та «Договір про банківське обслуговування фізичних осіб», розміщені на сайті Банку), є незаконною. Представник відповідача звертає увагу на те, що вчинення спірного правочину було 15 січня 2021 року. На цей момент вищезгадана постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 діяла вже півтора роки. Свідоме продовження використання завідомо дефектної, незаконної та нікчемної договірної конструкції після того, як її недійсність була констатована Великою Палатою, свідчить не про помилку чи необережність, а про системну недобросовісність Банку та умисне зловживання правом. Навіть якщо гіпотетично абстрагуватися від абсолютної нікчемності угоди, позовні вимоги все одно не підлягають задоволенню через повну недоведеність Позивачем виконання ним свого первісного обов`язку та легітимності самої підстави видачі кредиту. В «Оферті» та «Акцепті», на які посилається Позивач, чітко зазначено ціль кредиту: «повернення заборгованості за кредитним договором №630537079 від 22.12.2016 року». Це прямо вказує на те, що новий кредит видавався як цільовий для рефінансування попереднього зобов`язання. Належним виконанням обов`язку з боку Банку за таким договором є не просто абстрактний переказ коштів, а їх фактичне спрямування на погашення конкретного, дійсного та належним чином визначеного попереднього боргу. Щоб довести належне виконання та легітимність підстави видачі нового кредиту, Позивач був зобов`язаний надати суду вичерпні докази, що підтверджують існування та розмір рефінансованого зобов`язання, а саме: належним чином засвідчену копію попереднього кредитного договору №630537079 від 22 грудня 2016 року; детальний розрахунок заборгованості або довідку про стан боргу за цим договором станом на 15 січня 2021 року, який би підтверджував, що сума боргу складала саме 25 697,71 гривень. Представник відповідача вказує, що жодного з цих ключових документів Позивач до суду не надав. Ця обставина є не просто формальним недоліком, а фундаментальною вадою позову. За відсутності цих доказів суд позбавлений будь-якої можливості перевірити: Чи існував взагалі попередній борг? Чи був попередній кредитний договір від 2016 року дійсним та укладеним у належній письмовій формі? Чи становив розмір заборгованості саме 25 697,71 гривень? Чи не були до суми рефінансування неправомірно включені спірні штрафи, пені, комісії або проценти, нараховані за попереднім, можливо, так само нікчемним договором? Таким чином, представник відповідача стверджує, що позивач не довів легітимність самої правової підстави (causa) видачі нового кредиту. Сторона, яка не довела належного виконання власного первісного зобов`язання, не має права вимагати виконання зустрічного зобов`язання від іншої сторони. Виходячи з нікчемності угоди, єдиним можливим правовим наслідком є двостороння реституція. Відповідно, розрахунок заборгованості, наданий Позивачем, є юридично неспроможним, оскільки ґрунтується на неіснуючих договірних умовах. Позивач вимагає стягнути 29 455,91 гривень заборгованості за відсотками. Сторона відповідача вважає, що ця вимога є абсолютно безпідставною. Оскільки угода є нікчемною з моменту укладення, у Позивача ніколи не виникало правової підстави для нарахування процентів за користування коштами за ставкою 39.9% річних або за будь-якою іншою договірною ставкою. Право на отримання процентів є договірним правом, яке може виникнути виключно з дійсного та чинного договору. Відповідно, вимога про стягнення процентів у розмірі 29 455,91 гривень є незаконною та задоволенню не підлягає в повному обсязі. Власні докази Банку, зокрема надані ним виписки по рахунках, є найкращим доказом того, що Відповідач не визнавав ані удаваного договору, ані його умов. Аналіз виписок за позичковим рахунком № [NUMBER] показує, що більшість операцій зі списання коштів мають призначення платежу: «Перенесення заборгованості по кредиту на рахунок просроченої заборгованості». Це є внутрішньою бухгалтерською операцією Банку, яка відображає його власну класифікацію заборгованості, а не дією боржника, спрямованою на визнання боргу. Враховучи наведені обставини, представник відповідача просить у задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Угодою про надання кредиту № 491043727 від 15 січня 2021 року в сумі 51 907,69 гривень відмовити у повному обсязі. 09.09.2025 року ухвалою судУ зустрічну позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про захист прав споживача, визнання оферти та акцепту недійсними, встановлення факту нікчемності кредитного договору та застосування наслідків недійсності правочинів прийнято до спільного розгляду в одному провадженні з первісним позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 10.11.2025 року представник Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» Лойфер А.Е. ознайомившись з відзивом на позов та зустріним позовом надав додаткові пояснення у справі, посилаючись на те, що відповідач за первісним позовом 15.01.2021 року звернувся до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг, підписанням оферти на укладання угоди про надання кредиту № 491043727, відповідач запропонував Банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, отримав кредитні кошти, систематично протягом тривалого часу здійснював погашення заборгованості, а зараз заперечує наявність заборгованості. Банк прийняв пропозицію Відповідача за первісним позовом, Акцептом пропозиції на укладання угоди про надання кредиту та погодився на запропоновані Відповідачем умови кредитування, надав кошти в розпорядження. Отже, Договірні відносини були укладені шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти Відповідача) і прийняття цієї пропозиції (акцепту Банку) другою стороною і є зазначеною «Угодою про надання кредиту». Сторони узгодили, що всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані Угодою, права та обов`язки сторін, порядок зміни і припинення дії Угоди, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов Угоди регулюються Договором, діюча редакція якого розміщена на сайті Банку: www.alfabank.ua. Публічна пропозиція АТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в редакції станом на 15.01.2021 року розміщена за посиланням (https://sensebank.ua/storage/files/publichnoe-predlozhenie-na-oformleniedbo-fl-z-11012021.pdf) та є публічно доступною). Позичальник власним підписом підтвердив, що він ознайомлений зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, надану виходячи із обраних умов кредитування; а також, що він отримав всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за договором. Тобто, 15.01.2021 року між Банком та Відповідачем за первісним позовом з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено кредитний договір, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання кредиту № 491043727, акцептом пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 491043727, додатком № 1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», паспортом споживчого кредиту, із наступними основними умовами: тип кредиту «Кредит готівкою»; сума кредиту 25 697,71 грн; процентна ставка 39,99 % річних, тип ставки фіксована; строк кредиту 48 місяців; дата повернення кредиту 16.01.2025 року; порядок повернення кредиту графік платежів: до 08 числа кожного місяця. Розмір щомісячного мінімального платежу 1078,91грн. У Додатку № 1 до угоди cторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Банк виконав взяті на себе зобов`язання, надавши позичальнику кредит відповідно до узгоджених умов. Позичальник кредит отримав, що підтверджується меморіальним ордером № 3108140 від 16.01.2021 року, виписками по рахункам № [NUMBER] та № [NUMBER] . Відповідач за первісним позовом здійснював часткове погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується випискою по рахунку, а інформація про погашення відображена в Розрахунку заборгованості, вказані документи додані до позовної заяви. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, Відповідач за первісним позовом вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором. Проте позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Загальна заборгованість згідно з угодою № 491043727 від 15.01.2021 року становить 51907,69 грн (п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот сімь грн шістдесят дев`ять коп.), з яких: 22 451,78 грн за кредитом, 29 455,91 грн по відсотках. Розрахунок заборгованості наданий Позивачем за первісним позовом базується на положеннях укладеного договору. Сума нарахувань є прямим наслідком порушення Відповідачем за первісним позовом кредитних зобов`язань, а вимоги про стягнення заборгованості обґрунтовані відповідними умовами договору. Як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості з позичальника та поручителя банком було надано: копію кредитного договору "Автопакет" від 19 вересня 2008 року, додаток № 1 до кредитного договору (графік погашення заборгованості по кредиту та процентів по ньому), розрахунок заборгованості на 08 січня 2013 року за кредитним договором. Всупереч вимогам ст. 12, 81ЦПК України Відповідач, розмір заборгованості за Кредитним договором не спростував, свого контррозрахунку заборгованості не надав, доказів належного виконання зобов`язань за угодою не надав. У відзиві представник Відповідача за первісним позовом намагається висунути тезу про нікчемність кредитного договору, проте: кредитні правовідносини між банком та відповідачем фактично існували відповідач отримав грошові кошти та користувався ними відповідач здійснював платежі, тим самим визнавши договір банк надав меморіальний ордер, виписки по рахунках та інші докази фактичного виконання договору. Тому будь-які доводи про нікчемність договору, недодержання форми, «клаптиковість» документів тощо є свідомо надуманими та спрямованими на ухилення від виконання зобов`язань. Твердження представника Відповідача за первісним позовом про «абсолютну нікчемність кредитної угоди» є безпідставними. Відповідач за первісним позовом стверджує, що банк не довів мету кредиту та факт рефінансування попереднього договору. Для дійсності кредитного договору чинне законодавство не вимагає доведення суду мети отримання кредиту, мета кредиту не впливає на дійсність договору. Юридичне значення має факт передачі коштів. Щодо посилання відповідача за первісним позовом на «зловживання правом банком». Таке твердження є безпідставним, оскільки: банк надав усі документи; банк виконав свою частину договору; жодних доказів зловживання відповідач за первісним позовом не навів; сам відповідач визнавав борг проведенням платежів за договором. Посилання на нікчемність договору з боку боржника, який отримав та використав кредит, є зловживанням правом. Всі нарахування здійснено: відповідно до умов договору у межах законодавства згідно з погодженими сторонами ставками відповідач не заперечував їх у період дії договору здійснював платежі, визнаючи нарахування. Відповідач за первісним позовом хибно стверджує, що виписки банку свідчать лише про «внутрішні операції». Виписки за рахунками - це повний комплекс даних, що підтверджує існування боргу. Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Щодо зустрічного позову. АТ «СЕНС БАНК» як відповідач за зустрічним позовом заперечує проти заявлених вимог у повному обсязі, вважаючи їх юридично необґрунтованими, такими, що суперечать установленим фактичним обставинам справи. Позивач за зустрічним позовом власноруч підписав оферту на укладання Угоди про надання кредиту, чим виявив свою волю на укладення договору, та отримав кредитні кошти, що підтверджує факт укладення договору. У матеріалах справи міститься оферта, підписана позивачем за зустрічним позовом, яким він звернувся до банку із пропозицією укласти Угоду. Банк прийняв пропозицію Відповідача за зустрічним позовом та підписав акцепт пропозиції на укладання Угоди. Підписанням Позивачем за зустрічним позовом оферти містить наступне: «Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії отримав», проставлено власноруч Відповідачкою підпис та зазначено дату підписання оферти. Банк прийняв цю пропозицію та надав кредитні кошти, що підтверджується як наданими документами (меморіальний ордер, виписки по рахунку), так і фактами погашення заборгованості за кредитним договором з боку Позивача за зустрічним позовом. У даному випадку саме відповідач є ініціатором правочину. Це є безумовним волевиявленням на укладення кредитного договору. Посилання зустрічного позову на постанову ВП ВС від 03.07.2019 у справі №342/180/17 є нерелевантним, адже зазначене рішення стосувалося ситуації, коли правовідносини між Позивачем та Відповідачем є банківським обслуговуванням із кредитною лінією, паспорт споживчого кредиту підміняв собою сам договір і не підтверджував передачу коштів. У нашому випадку факт отримання та використання кредиту підтверджена належними доказами тому вказана практика не може бути застосована. До матеріалів первісного позову АТ «Сенс Банк» долучено паспорт споживчого кредиту. В зазначеному документів, підписаному Позивачем за зустрічним позовом зазначено наступне: «Підтверджую отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних мною умов кредитування. Підтверджую отримання мною всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до моїх потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для мене, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором.». Виписка по рахунку [NUMBER] , що долучена до первісного позову АТ «Сенс Банк» містить записи про здійснені [PERSON] операції з погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, що проведені Позивачем за зустрічним позовом. Двостороння реституція (ст. 216 ЦК України) застосовується лише у випадку визнання правочину недійсним. Оскільки відсутні правові підстави для недійсності, вимога про реституцію є безпідставною. Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, представник АТ «СЕНС БАНК» вважає що вимоги Позивача за первісним позовом є належними та обгрунтованими, доводи та вимоги Позивача за зустрічним позовом є необґрунтованими, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, суперечать матеріалам справи. А тому, просить позовну заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задовільнити в повному обсязі. В задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Сенс Банк» відмовити в повному обсязі. В судове засідання представник позивача АТ «СЕНС БАНК» не прибув. У позовній заяві та у додаткових поясненнях виклав прохання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяв, що перешкоджають розгляду справи від нього не надходило, відзив він не подавав. Представник відповідача Чутченко С.О. в судовому засіданні повністю заперечив проти заявлених позовних вимог АТ «Сенс Банк», мотивуючи викладеними у заявах по суті справи обставинами та, зокрема, тим, що матеріали справи не містять належних доказів надання коштів [PERSON] , ця обставина підтверджується вторинними документами, створеними самим банком; банк здійснив капіталізацію відсотків, що за практикою Верховного Суду визнавалося недобросовісною господарською діяльністю, коли бак перетворив штрафи і пеню на тіло кредиту. Зустрічний позов підтримав. Просив первісний позов АТ «СЕНС БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишити без задоволення. Судом встановлено, що 15.01.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання кредиту №491043727, акцептом пропозиції на укладання угоди про надання кредиту №491043727, додатком № 1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», паспортом споживчого кредиту; анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. У відповідності до умов споживчого кредиту: тип кредиту «Кредит готівкою»; сума кредиту 25 697,71 грн; процентна ставка 39,99 % річних, тип ставки фіксована; строк кредиту 48 місяців; дата повернення кредиту 16.01.2025 року; порядок повернення кредиту графік платежів: до 08 числа кожного місяця. Відповідно до п. 2 дата повернення кредиту 16.01.2025 року. Для повернення заборгованості за Угодою визначено використовувати рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк», ЄДРПОУ 23494714. Згідно з п. 3 повернення заборгованості за кредитним договором №630537079 від 22.12.2016 року. Розмір 25697,71 грн., спосіб видачі переказ коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк», ЄДРПОУ 23494714. Позичальник кредит отримав, що підтверджується меморіальним ордером №3108140 від 16.01.2021 року, виписками по рахункам № [NUMBER] та № [NUMBER] . Ці докази є належними, що підтверджено позицією ВС у постанові від 23.03.2020 року у праві №331/7975/13-ц. Отже, Банк виконав взяті на себе зобов`язання, надавши позичальнику кредит відповідно до узгоджених умов. В свою чергу відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. На підставі наданого АТ «Сенс Банк» розрахунку заборгованості за кредитним договором №491043727 від 15.01.2021 року, за період з 15.01.2021 року по 16.04.2025 року заборгованість [PERSON] , станом на 12.05.2025 становить 51907,69 грн. а саме: 22 451,78 грн за кредитом, 29 455,91 грн по відсотках. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (ч.ч.4, 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.ч.12, 13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Згідно з п.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, судом встановлено, що 15.01.2021 року між відповідачем [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір, що підтверджується офертою на укладання угоди про надання кредиту №491043727. В подальшому АТ «Альфа-Банк» змінило найменування на АТ «Сенс Банк». Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст.204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст.526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. АТ «Альфа-Банк» належним чином виконало взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі 25 697,71 грн., водночас [PERSON] отримавши кредит, зобов`язання за договором №491043727 від 15.01.2021 року не виконав. Таким чином, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, та те, що відповідач отриманий кредит та узгоджені відсотки за користування кредитом не повернув, будь-яких доказів повернення коштів суду не надав, суд приходить до висновку, що вимоги позову в частині стягнення з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості, що складається з: 51907,69 грн., з яких: 22 451,78 грн. за кредитом, 29 455,91 грн по відсотках, є підставними та підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч.1 ст.141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача суму сплаченого АТ «Сенс Банк» судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4674,75 грн. На підставі ст.ст. 509, 526, 1046-1049, 1050-1054 ЦК України,

Outcome: approved