Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також визначити місце проживання їх спільної малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. Рух справи. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16.09.2021 року позовну заяву про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , - прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання. Матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] в частині вимог про розірвання шлюбу - виділено в самостійне провадження. ( т.1, а.с.29-30) 23.09.2021 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову. (т.1, а.с 34-43) Одночасно, 23.09.2021 року, [PERSON] подано до суду зустрічний позов, в якому він просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька. (т.1, а.с.51 - 64) 24 грудня 2021 року від позивача [PERSON] надійшла заява про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначила, що для забезпечення права позивача на спілкування з дитиною та участі у її вихованні, оскільки відповідач чинить реальні перешкоди у спілкуванні з дитиною, забрав її від матері та не дає бачитися, та враховуючи можливий тривалий судовий розгляд, просить суд вжити відповідні заходи шляхом встановлення обов`язку відповідачу [PERSON] не чинити перешкоди позивачеві у спілкуванні, вихованні та побаченні з сином. (т.2, а.с.34-42) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 28.12.2021 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. (т.2, а.с.44) 29 грудня 2021 року від позивачки [PERSON] повторно надійшла заява про забезпечення позову, в якій вона зазначила, що [PERSON] (згідно заяви) [PERSON] , [INFO] , є першою дитиною позивача та відповідача, викрадений батьком та не ходить до дитсадочку, примусово розлучений з матір`ю, в зв`язку з чим позивач 06.12, 18.12, 19.12, 21.12, 23.12-26.12.2021 року зверталася до органу поліції. В сім`ї відповідача відбуваються бійки між ним та його батьком, свідком яких є дитина, позивач дуже хвилюється за сина, оскільки відносини між сторонами негативно впливають на дитину, поведінка відповідача може призвести до руйнування нормальних психоемоційних зв`язків між нею та сином, в зв`язку з чим просить суд вжити заходів забезпечення позову (т.2, а.с.46 - 57) 29.12.2021 року Зміївським районним судом Харківської області постановлено ухвалу про забезпечення позову, яким заяву позивача [PERSON] було задоволено частково, та зобов`язано відповідача [PERSON] забезпечити безперешкодне спілкування, побачення та спільне проведення часу матері [PERSON] з малолітнім сином без присутності батька щотижня з 13.00 години середи до 08.00 години неділі (т.3, а.с.64 - 65, т.2, а.с.114 - 115) 24 лютого 2022 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, в зв`язку з чим Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, в подальшому неодноразово продовжений. Розгляд справ, окрім невідкладних, згідно Рекомендацій Ради суддів України від 02.03.2022 року, визначався відповідно до особливостей роботи судів в умовах воєнного стану, виходячи з поточної ситуації у відповідному регіоні та необхідності забезпечення безпеки учасників та працівників суду. Територія Чугуївського району Харківської області, зокрема Зміївська міська територіальна громада та Слобожанська селищна територіальна громада, що знаходиться в межах юрисдикції Зміївського районного суду Харківської області, відповідно до Наказу Міністерства з питань Реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» (зі змінами), з 24 лютого 2022 року віднесена до території, на якій ведуться активні бойові дії, в зв`язку з чим розгляд справи неодноразово відкладався, в тому числі, в зв`язку з відсутністю електропостачання, інтернетзв`язку та за клопотанням учасників справи. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 28.03.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті з викликом учасників в судове засідання (т.3, а.с.120) Позиції учасників справи. В обґрунтування первісного позову [PERSON] зазначила, що 06.05.2017 року Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області між позивачкою та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб, після реєстрації якого прізвище позивачки змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалось через сварки та конфлікти, які виникали у зв`язку з мешканням в будинку батьків відповідача, які критично ставились до їх подружнього життя, постійний контроль з їх сторони, що унеможливлювали компроміси та примирення. Небажання відповідача приймати компромісні рішення з питань сімейного життя, різні погляди на життя, різні погляди на сім`ю, сімейне життя та виховання сина, призвело до відчуження один від одного, втрати почуття любові, взаєморозуміння та поваги. Причиною остаточного припинення шлюбно-сімейних відносин стала категорична відмова відповідача переїхати жити в інше місце та без батьків будувати сім`ю. Позивачка зазначає, що шлюбно-сімейні відносини припинені, наміру зберігати сім`ю вона не має, збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Через постійні сварки, свідком яких стає син [PERSON] , спільне життя у будинку батьків відповідача є неможливим. 04.09.2021 року позивачка орендувала квартиру за адресою: [ADDRESS] , в якій проживає разом із сином. Окрім орендованої квартири, [PERSON] є власницею 1/3 частки будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , де також має можливість проживати разом із сином. Як мати, позивачка забезпечує усі потреби сина відповідно до його віку, слідкує за розвитком та здоров`ям сина, забезпечує його усім необхідним для навчання. Оскільки примирення на думку позивачки неможливе, в тому числі не досягнуто згоди між подружжям щодо місця проживання спільної дитини, позивачка [PERSON] звернулась до суду з цим позовом та просить визначити місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - позивачкою [PERSON] . (т.1, а.с.1 - 5) Відповідач [PERSON] не погодився з позовними вимогами та подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що дійсно між ним та [PERSON] був укладений шлюб, від якого вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . З моменту народження вони разом проживали за адресою: [ADDRESS] , де разом всі і зареєстровані. В цьому ж домоволодінні, але в іншому будинку, мешкають його батьки. 07.09.2021 року позивачка [PERSON] , без повідомлення відповідача та без його згоди, викрала сина та покинула будинок, в якому вони спільно проживали. У подальшому вона пояснила свої дії неприязними стосунками з його батьками та небажанням жити поряд із ними, а бажанням жити окремо в орендованій квартирі. Крім того, [PERSON] повідомила про подання до суду позову про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. Він, [PERSON] , протягом тижня намагався роз`яснити [PERSON] про можливу шкоду для здоров`я та психіки дитини від таких дій, оскільки дитина кожен день плакала, була дуже налякана і відчувала стрес. Син був хворий, мав симптоми застуди, кашель. Мати дитини не вживала заходів щодо відвідування сімейного лікаря, та перешкоджала йому забрати дитину додому. При цьому, [PERSON] щоденно працювала з 8-00 год. до 19-00 год., і залишала дитину на знайомих. Зазначив, що умови проживання дитини в орендованій квартирі є жахливими, квартира не обладнана і потребує ремонту. В квартирі відсутній холодильник, пральна машина, немає спального місця для дитини. Вважає, що проживання дитини разом із матір`ю, без згоди його як батька, створює реальну істотну небезпеку для життя, здоров`я сина, негативно впливає на його емоційний стан, в зв`язку з чим просив відмовити позивачці у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю (т.1, а.с.34 -43) Одночасно звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просив визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своєї позиції, окрім обставин, зазначених вище у відзиві на первісний позов, вказав, що мати - відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] - не здатна забезпечити дитині нормальні умови проживання й догляду, не має своєї власної житлової площі, тоді як в будинку, де вони спільно мешкали за адресою: [ADDRESS] , для сина облаштовані найліпші умови для проживання і розвитку. Крім того, вважав, що відповідачка [PERSON] неспроможна належно доглядати й утримувати дитину, оскільки працює зранку до пізнього вечора, а тому долядати й займатися дитиною нікому. Поки він, позивач [PERSON] , та відповідачка [PERSON] працюють, дитиною опікується його мати - бабуся [PERSON] . Сумнів також викликають фінансова спроможність відповідачки, яка зареєстрована з 01.10.2020 року фізичною-особою підприємцем, манікюрницею у салоні краси. Однак жодних доходів від її діяльності родина не бачить, а сім`ю утримує виключно позивач [PERSON] . Тому, враховуючи найкращі інтереси дитини, [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити його зустрічний позов, яким визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . (т.1, а.с 51 - 64) Представник позивачки за первісним позовом (відповідачки за зустрічним позовом) адвокат О.Гетьман, заперечуючи проти обставин справи, викладених [PERSON] , зазначила в письмових поясненнях, що між сторонами існує реальний спір щодо місця проживання і виховання спільного сина [PERSON] . Позивачка не перешкоджає відповідачеві спілкуватися з дитиною, але вже після подання первісного позову, 14.09.2021 року, під приводом прогулянки з дитиною, відповідач [PERSON] обманним шляхом, без згоди позивачки забрав дитину з квартири та вивіз до себе додому в с.Борова, де на даний час знаходиться дитина, фактично без рішення суду одноосібно визначивши місце проживання дитини разом з батьком. При цьому, дитина вже була зарахована до КЗ «Зміївський ясла-садок № 2» Зміївської міської ради Харківської області, почала звикати до спілкування з іншими дітьми, отримувала відповідне навчання й догляд. Рахунки за дитячий садочок сплачує виключно мати. Однак відповідач [PERSON] забрав і утримує дитину в себе вдома, де його доглядають батьки відповідача, ба відповідач також само, як і позивачка, вдень постійно знаходиться на роботі. Позивачка за первісним позовом [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, працює манікюрницею у салоні краси, має стабільний дохід, а тому має можливість надавати дитині відповідне фінансове утримання, а також має гнучний графік роботи, що дозволяє їй здійснювати догляд за власним сином. (т.1, а.с.91 - 95) В судовому засіданні представник позивача - адвокат Н.Іванова наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві. Вказала, що мати дбає про безпеку, здоров`я і виховання сина, створила належні умови для його навчання й розвитку, тому задоволення позовних вимог відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просив задовольнити зустрічний позов, яким визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Пояснив, що має можливість спілкуватися з дитиною тільки через месенджер «Viber», але через значну різницю у часі це не завжди зручно, бо дитина або спить, або на навчанні, тощо. Вказав, що в нього вдома створені найкращі умови для проживання й розвитку дитини, він та його батьки оточують дитину своєю люов`ю та забезпечують його належний догляд, виховання й розвиток, а безпекова ситуація в регіоні на даний час не створює підстав вважати проживання дитини вдома загрозою для його життя та здоров`я. Представник відповідача - адвокат І.Перепелиця просила відмовити в задоволенні первісних позовних вимог та задовольнити зустрічний позов, яким визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Вказала, що проживання дитини за кордоном в США не є підставою для відмови у визначенні місця проживання дитини з батьком, а хлопчик має зростати в рідному середовищі, вивчаючи рідну мову, та забезпечений спілкуванням зі своїм батьком, та дідусем із бабусею. Представник Служби у справах дітей О.Мартинова в судовому засіданні пояснила, що з червня 2021 року здійснювала супровід родини [PERSON] , в яких виник спір з приводу визначення місця проживання дитини. Зазначила, що і батько, і мати мають бажання і можливості виконувати найкращим чином свої батьківські обов`язки щодо сина [PERSON] , однак не можуть дійти згоди між собою щодо постійного проживання дитини з одним з них. Позивач [PERSON] є добросовісною матір`ю, дитина доглянута, відвідувала садочок, тому з огляду на трирічний вік дитини станом на жовтень 2021 року, орган опіки та піклування вважав за доцільне визначення місця проживання дитини разом з позивачкою [PERSON] . На даний час, в період воєнного стану, дитина разом з матір`ю проживає за межами України вже 4 роки, в неї сформувалося звичне коло спілкування, тому підстав для зміни висновку щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю Служба в справах дітей не вбачає. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та докази, надані сторонами на їх обгрунтування Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] є її сестрою. Позивачка є гарною мамою, піклується і любить свого сина. Вона обрала професію манікюрниці длля того, щоб мати можливість працювати за вільним графіком, заробляти гроші, і одночасно доглядати за дитиною. Свідок бувала вдома у позивача та відповідача під час їх спільного проживання, там створені гарні умови для проживання дитини. Однак, оскільки їх подружнє життя не склалося, позивачка [PERSON] поїхала з цього будинку, винайняла житло, і намагалася створити належні умови для дитини самостійно. Дитина ходила в садочок, мала одяг, харчування, іграшки для розвитку, все, що має бути в нормальної дитини. Зараз позивачка [PERSON] з сином знаходиться у США, постійно працює, отримала водійське посвідчення, придбала автомобіль, орендує власне житло з гарними умовами. Позивач не перешкоджає відповідачеві спілкуватися з дитиною, [PERSON] відомо номер мобільного телефону дитини. Дитина вже вивчила англійську мову та ходить до школи в США, а отже мати створює всі необхідні умови для життя, навчання і розвитку дитини. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він є батьком відповідача [PERSON] . З моменту одруження сина і на час народження онука [PERSON] їх родина постійно проживала у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . Сім`я його сина проживає в окремому будинку разом з ними на одному подвір`ї, і вони з дружиною постійно допомагали [PERSON] й [PERSON] доглядати за дитиною, бо їм постійно потрібно було працювати. В будинку гарний ремонт, гарні умови були створені для дитини. [PERSON] гарний батько і дуже любить сина, а [PERSON] постійно ніколи було займатися дитиною, бо в неї завжди були клієнти і немає часу на дитину. На даний час [PERSON] з онуком за кордоном, а він як дідусь має можливість спілкуватися з дитиною, однак це спілкування неповноцінне, і вони не можуть пересвідчитися, в яких умовах зараз живе дитина. Хлопчику обов`язково потрібна батьківська увага. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що родину [PERSON] і [PERSON] знає давно, і [PERSON] часто консультувався з нею як з психологом з приводу виховання сина. Син [PERSON] народився в родині, де його чекали й любили. Вона особисто мала спілкування з дитиною в 2021 році під час непорозумінь між батьками, і вважає, що [PERSON] маніпулювала дитиною, а батько забезпечив синові найкращі умови для розвитку й виховання. З письмових доказів, доданих до матеріалів справи, вбачається, що: Позивач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , є громадянкою України та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України [NUMBER] , виданий 08.06.2017 року, орган видачі 6334, та Довідкою про реєстрацію місця проживання особ № 02-19/1293 від 20.12.2017 року, виданою виконавчим комітетом Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області (т.1, а.с. 8-9) [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з 28.09.2020 року зареєстрована фізичною особою - підприємцем, вид діяльності: надання послуг перукарнями та салонами краси, є платником єдиного податку, та отримує доходи від здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується Випискою з ЄДРПОУ, Витягом з реєстру платників єдиного податку від 29.09.2020, Книгою про доходи № 235, податковими деклараціями (т.1, а.с.98 - 107, 116) Відповідач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП, є громадянином України та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України [NUMBER] , виданий 30.03.2004 року Зміївським РВ УМВСУ в Харківській області та Довідкою відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області №196 від 08.09.2021 року (т.1, а.с. 24 - 28) Згідно Диплому магістра серії [NUMBER] , відповідач [PERSON] у 2009 році закінчив Українську інженерно-педагогічну академію та отримав повну вищу освіту за спеціальністю викладача дисциплін в галузі радіоелектроніки (т.1, а.с.78) Відповідно до Характеристики, складеної депутатом Зміївської міської ради Ревенко Андрієм Вікторовичем, відповідач [PERSON] зарекомендував себе як комунікабельна, порядна, ввічлива людина. Є турботливим батьком, підтримує дружелюбні стосунки з сусідами, спиртні напої та наркотичні засоби не вживає (т.1, а.с.138, т.3, а.с.96) Згідно Характеристики від 14.02.2023 року, відповідач [PERSON] з 01.09.2022 року працює вчителем інформатики в КЗ «Лізогубівський ліцей Безлюдівської селищної ради», зарекомендував себе як ініціативний та відповідальний вчитель, користується повагою серед учнів та батьків (т.3, а.с. 97) Відповідач займається доглядом за пасікою, зареєстрованою 16.09.2021 року за № ИА-63-14-213, кількість 25 сімей, розташованої в с.Борова Чугуївського району Харківської області (т.1, а.с. 139-143) 06 травня 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 49 від 06.05.2017 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] (т.1, а.с.10) Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконкомом Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області, актовий запис № 14 від 17.07.2018 року (т.1, а.с.11) Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом реєстраційних послуг Зміївської міської ради Харківської області від 13.09.2021 року, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , (т.1, а.с.76) Домоволодіння, де зареєстрована дитина, за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване в цілому на ім`я [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 10.07.1985 року, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 12.11.2010 року, та технічним паспортом домоволодіння (т.1, а.с.132-136) Позивач [PERSON] є власницею 1/3 частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав № 273303598 від 04.09.2021 року (т.1, а.с.17-18) На ім`я [PERSON] складено заповіт [PERSON] , яким відповідачеві заповідано домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.137) Доказів вступу відповідача у спадщину на вказане домоволодіння матеріали справи не містять. 04 вересня 2021 року позивач [PERSON] уклала з [PERSON] Договір оренди квартири за адресою: [ADDRESS] , яка була призначена для спільного проживання з дитиною [PERSON] (т.1, а.с.12-14) 06 вересня 2021 року позивач звернулася з заявою до Служби у справах дітей Зміївської міської ради Харківської області про обстеження житлово-побутових умов її проживання з дитиною за вказаною адресою. (т.1, а.с.15-16) Згідно Довідки КЗ «Зміївський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 2 Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 27.09.2021 року, дитина [PERSON] , [INFO] , є вихованцем вказаного дшкільного закладу, і мати [PERSON] приймає активну участь у навчально-виховному процесі, сприяє всебічному розвитку особистості дитини. (т.1, а.с.96) 28.09.2021 року фахівцями Служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області було складено Акти оцінки потреб сім`ї № 56-21, 51-21, згідно яких на момент відвідування квартири за адресою: [ADDRESS] , дитина знаходиться разом із батьком в с.Борова. Батько забрав дитину від матері і не віддає. Мати кожного дня їздить до сина та намагається домовитися з чоловіком, щоб син мешкав і у неї також, але батько на розмову не іде. За адресою обстеження у дитини є окрема кімната, мати збирається зробити косметичний ремонт, є окреме ліжко, стіл, шафа для одягу (т.1, а.с. 108-114) 09 жовтня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до фахівця [PERSON] , який 21.11.2021 року склав висновок експерта (фахівця з питань судової експертизи) № 2021/11/22 та зазначив, що він є фахівцем у галузі психології, юриспруденції та математики, і провів діагностику між сімейних стосунків дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком і матір`ю, за результатами якої прийшов до висновку, що психологічних негативних ввідхилень батьківського виховання матір`ю [PERSON] своєї дитини [PERSON] не виявлено. В найкращих інтересах дитини є проживання разом з матір`ю. Психологічні зміни в поведінці [PERSON] викликані психотравмуючою подією - відібранням дитини, і є скороминучими після усунення цієї травми. Розрив відносин з матір`ю становить тяжку психологічну травму для дитини. (т.1, а.с.168 - 185) Крім того, у висновку фахівця психолога у формі висновку експерта № 2021/12/02 від 02.12.2021 року [PERSON] зазначив, що у найкращих інтересах дитини [PERSON] є постійне проживання разом з матір`ю, а також доцільним є обмеження спілкування з татом (відповідачем [PERSON] ), та дідусем і бабусею (т.2, а.с.7 -30) Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат І.Перепелиця вважали подані висновки недопустимими доказами та просили їх не враховувати при вирішенні спору по суті, оскільки [PERSON] не є судовим експертом, уповноваженим на складання таких висновків згідно діючого законодавства, не має відповідної кваліфікації, а висновки мають завідомо однобічний характер, який враховує тільки позицію первісного позивача та не може вважатися безстороннім і неупередженим. На виклик суду за клопотанням сторони відповідача, для роз`яснення наданих висновків [PERSON] неодноразово не з`являвся, тому складені ним письмові документи не є доказами по цій справі. Згідно ч.1, ч.2 статті 72 ЦПК України, експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Статтею 102 ЦПК України встановлено вимоги до висновку експерта, згідно яких, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Згідно ч.1, ч.2 статті 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Відповідно до ч.1 статті 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про судову експертизу» , незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються: - визначеним законом порядком призначення судового експерта; - кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків; - можливістю призначення повторної судової експертизи; - присутністю учасників процесу в передбачених законом випадках під час проведення судової експертизи. Згідно статті 10 Закону України, судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності. До проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом. За змістом статті 16 Закону, з метою присвоєння кваліфікації судового експерта за відповідною експертною спеціальністю проводиться атестація суб`єктів шляхом проведення кваліфікаційного іспиту, за результатами якого комісія приймає рішення про присвоєння кваліфікації або про відмову у присвоєнні кваліфікації судового експерта за відповідною експертною спеціальністю. З вище наведених норм чинного законодавства вбачається, що не будь-який висновок фахівця у певній галузі знань, приймається судом як висновок судової експертизи, оскільки таких висновок, згідно статті 3 Закону України «Про судову експертизу» має відповідати принципам законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження, які в тому числі, забезпечуються правом кожної зі сторін (а не тільки тієї, яка замовляє експертизу) ставити питання на вирішення експерта та, в разі необхідності, мати можливість прийняти участь в експертизі. До наданих позивачкою [PERSON] висновків фахівця [PERSON] надані документи, що посвідчують отримання останнім певної фахової освіти та проходження навчальних курсів з різних спеціальностей : права, криміналістики, психології, математики, тощо, однак за жодною з цих спеціальностей ним не отримано кваліфікацію судового експерта, а тому проведені вказаним фахівцем дослідження, викладені в його письмових висновках, суд не приймає до уваги як кваліфіковані висновки експерта щодо оцінки психологічного стану дитини та впливу на нього його батьків. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові КЦС від 23.12.2020 по справі № 712/11527/17 (61-18882св19), який зазначив, що «висновок спеціаліста психолога є не належним доказом у справі з причини 1) не урахування психологом фактичних обставин справи, 2) не спілкування психолога з дитиною або одним із батьків, 3) не вивчення матеріалів справи. Висновок спеціаліста психолога за результатами проведення психологічного дослідження у справі визначення місця проживання дитини, який грунтується лише на поясненнях матері, а також окремих письмових документах, наданих лише однією стороною без дослідження матеріалів справи, не спілкування з малолітньою дитиною та батьком дитини, з викладенням лише загальних висновків про зв`язок матері з дитиною певного віку не може бути належним доказом у справі» 25 грудня 2021 року фахівцями Служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області було складен Акт обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , згідно якого батько дитини [PERSON] категорично відмовився впускати членів комісії до домоволодіння. Мати дитини - [PERSON] не побачила сина, бо батько відмовив у відвідуванні матір`ю свого сина (т.3, а.с.38) Як вбачається з відповіді начальника відділу поліції № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області від 25.10.2021 року, нарядами поліції здійснювалися реагування за повідомленнями та заявами, а також виїзди за адресою: [ADDRESS] , - 14.09.2021, 25.09.2021, 05.10.2021, 16.10.2021 року (т.3, а.с.98, т.2, а.с.109 - 112) 07.04.2022 року позивач [PERSON] разом з дитиною була взята на облік як внутрішньо переміщена особа та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (т.3, а.с.41) Згідно наданих до матеріалів справи письмових документів, з березня 2023 року позивач [PERSON] та її син [PERSON] перебувають за межами держави Україна, в штаті Техас, США (т.3, а.с 135-139, За час перебування в США позивач [PERSON] отримала водійське посвідчення, придбала у власність автомобіль, орендує житло, та працевлаштована до перукарні « [INFO] » та є провідним майстром манікюру, річна заробітна плата становить 72000,00 доларів США (т.4, а.с.35 - 44) Згідно висновку Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області як органу опіки та піклування від 22.10.2021 року, складеного за наслідками розгляду заяви [PERSON] про визначення місця проживання дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] (т.1, а.с.115, т.3, а.с.81- 82) Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] подав письмове клопотання про відхилення висновку органу опіки та піклування, оскільки під час опрацювання матеріалів співробітники служби виказували очевидне упереджене ставлення до батька і виказували впевненість, що суд прийме саме таке рішення, яке буде зазначено ними у висновку. Просив оцінити вказаний висновок у сукупності з іншими матеріалами справи, не надаючи перевагу висновку органу опіки та піклування над іншими доказами (т.1, а.с. 80 - 83) Норми права, що підлягають застосуванню, та мотиви суду Дослідивши повно і всебічно матеріали цивільної справи, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити таке: Згідно ч.1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно ч.3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Статтею 11 цього ж Закону визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч.5 статті 5 Сімейного кодексу України, ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначені статтею 7 Сімейного кодексу України, згідно яких сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно частини 4 статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно статті 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч.1 статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За змістом статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги: - ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, - особиста прихильність дитини до кожного з них, - вік дитини, - стан її здоров`я - та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку". Стаття 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Суд звертає увагу на загальновідомий принцип 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Як встановлено в судовому засіданні, кожен з батьків малолітнього [PERSON] , [INFO] , (позивач і відповідач) сумлінно ставляться до виконання батьківських обов`язків, люблять сввою дитину, та мають можливість забезпечити нормальний рівень життя, виховання й розвитку дитини. Разом з тим, сторони не можуть досягнути спільної домовленості щодо постійного проживання дитини з одним із них, з приводу чого наявний спір між ними, що безумовно негативно впливає як на емоційний стан батьків, так і на емоційний стан дитини. Об`єднана Палата Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду у своїй постанові від 11.12.2023 року по справі № 607/20787/19 вказала судам, що «сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків та є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Судам слід пам`ятати, що основним суб`єктом, на якого має вплив ухвалене рішення у сімейних спорах цієї категорії, є саме дитина.» В цій же постанові Об`єднана Палата КЦС ВС вказала, що першочерговим завданням держави є забезпечення безпеки і права на життя дитини, що проголошено статтею 6 Конвенції про права дитини, а тому, розглядаючи справи про визначення місця проживання дитини з урахуванням особливостей, спричинених введенням в Україні воєнного стану, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, судове рішення має бути спрямованим на забезпечення її безпеки і права на життя (див. постанови Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, від 24 травня 2023 року у справі № 127/9377/21, від 14 червня 2023 року у справі № 760/31518/21). Представник органу опіки та піклування (Служба в справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області) вважала за доцільне визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] Суд зазначає, що за період розгляду справи суттєво змінилися фактичні обставини, оскільки з моменту подання позову, коли дитині виповнилося лише 3,5 роки, з лютого 2022 року розпочалася військова агресія російської федерації в Україні і безпекова ситуація в Харківській області змусила позивачку з дитиною покинути територію України. На момент вирішення спору дитина з матір`ю мешкають в США, штат Техас, тобто на даний час дитина більшу частину свого життя проживає разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] , має усталений життєвий уклад, відвідує навчальні заклади, формує зв`язки з однолітками, і поза обґрунтованим сумнівом, в умовах воєнного стану в Україні дитині безпечніше залишатися з матір`ю в Сполучених Штатах Америки. Вказані обставини мають істотне значення і не можуть не враховуватися судом при вирішенні спору між батьками. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків. Подібний висновок Верховний Суд зробив у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17. Одночасно, як підтверджено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] та його батьки мають можливість спілкування з дитиною за допомогою інтернет-мессенджерів , можливо не в достатній мірі, але за тих можливостей, які дозволяють забезпечити таке спілкування на значній відстані. Проживання батька (відповідача) окремо від сина не впливає на обсяг його прав щодо дитини (частина 2 стаття 141 Сімейного кодексу України), в зв`язку з чим суд звертає увагу сторін на положення статті 157 Сімейного кодексу України, згідно якої, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, визначення місця проживання дитини з матір`ю не позбавляє позивача батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обоє з батьків, спір між якими вирішено судом. При істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку фізичної опіки щодо дитини. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, підлягає задоволенню в повному обсязі. У задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області про визначення місця проживання дитини разом із батьком - належить відмовити. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений судовий збір за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved