Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

представник позивачки адвокат Кірсанова А.В. звернулася до суду з позовом до Запорізької міської ради, в якому просить визнати за позивачкою право власності на 33/100 частини житлового будинку з відповідною частиною побутових та господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці 427 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Позов обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на 33/100 частини житлового будинку садибного типу з відповідною частиною побутових та господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці 427 кв.м. Позивачка є єдиною спадкоємицею за законом. В межах встановленого законом шестимісячного строку позивачка звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса ЗМНО Саламатової М.В., якою заведена Спадкова справа № 36/2024. Нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.03.2025, якою позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини, що спадкове майно є набутим її матір`ю за час шлюбу з її батьком (колишнім чоловіком матері) - [PERSON] , тому може вважатися спільною сумісною власністю подружжя. Вказане спадкове майно не може бути, ніколи не було спільною власністю подружжя через те, що її батьки одружилися в республіці РСФСР, де вони мешкали разом до її народження, та після її народження ще два роки, після чого мати позивачки приїхала в Україну, де прожила все своє подальше життя. Батько залишився в РСФСР та в Україну ніколи не приїздив. Після того, як позивачці виповнилося два роки, остання з мамою мешкали завжди окремо від батька, позивачка з ним не спілкувалась, як і матір, жодних спільних коштів в них від цього моменту не було, жодних відносин не було, кожен мав своє окреме життя. У 2000 році за свої власні кошти мати придбала спірний будинок. З батьком мати позивачки розлучилася у 2002 році, то ж він не є спадкоємцем. З огляду на вказане, позивачка має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя її матері, однак через відмову нотаріуса позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку. Представник відповідача відзив на позов не подав. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 30.06.2025 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у загальному провадженні, призначено підготовче засідання. Ухвалою про витребування доказів від 12.09.2025 клопотання позивачки [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувати у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Саламатової Марини Володимирівни копію спадкової справи № 36/2024, відкритої після померлої [INFO] [PERSON] . Витребувана Спадкова справа подана суду 26.09.2025. Ухвалою про призначення судового розгляду від 16.10.2025 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Кірсанова А.В. в судове засідання не з`явилися. Представник позивачки подала заяву про розгляд справи без їх участі. Позов підтримала. Представник відповідача Кіпа О.В. в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Просила прийняти законне та обґрунтоване рішення. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частин першої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.04.2024. Після її смерті відкрилась спадщина на все її майно, до якої увійшло право власності на 33/100 частини житлового будинку з відповідною частиною побутових та господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці 427 кв.м., який належав [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору від 06.11.2000, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Головатенко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2678. [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.04.1973, свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22.04.1995 та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03.11.2006. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В. заведена Спадкова справа № 36/2024 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] . Спадкоємцями [PERSON] за законом першої черги є її донька позивачка [PERSON] та син [PERSON] , що підтверджується матеріалами Спадкової справи № 36/2024. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з частиною першою та другою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). У визначений строк позивачка подала заяву про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця [PERSON] . Спадкоємець [PERSON] спадщину не прийняв. Вказані обставини підтверджуються матеріалами Спадкової справи № 36/2024. 26.03.2025 приватним нотаріусом видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що житловий будинок набутий у спільну сумісну власність подружжя (колишнього подружжя) з [PERSON] . 30.04.2002 між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 30.04.2002. Відповідно до статті 22 КпШС України в редакції, чинній на момент набуття спадкодавцем права власності на спірну квартиру, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Вказана позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2333цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15. Таким чином сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що спірна частина житлового будинку була придбана спадкодавцем під час шлюбу з [PERSON] . Проте згідно з аргументами позивачки, не спростованих відповідачем, її батьки одружилися в республіці РСФСР, де вони мешкали разом до її народження, та після її народження ще два роки, після чого мати позивачки приїхала в Україну, де прожила все своє подальше життя. Батько залишився в РСФСР та в Україну ніколи не приїздив. Після того, як позивачці виповнилося два роки, остання з мамою мешкали завжди окремо від батька, позивачка з ним не спілкувалась, як і матір, жодних спільних коштів в них від цього моменту не було, жодних відносин не було, кожен мав своє окреме життя. Докази того, що джерелом набуття у власність спірної частини житлового будинку були спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця матеріали справи не містять. Суд дійшов висновку про те, що 33/100 частини житлового будинку з відповідною частиною побутових та господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці 427 кв.м., не є спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] . З огляду на вказане, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю та визнання за [PERSON] права власності на 33/100 частини вказаного житлового будинку у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] .

Outcome: approved