Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність судових справ Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області визначена за Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська (наразі Соборний районний суд міста Дніпра). Стислий виклад позиції позивача До Соборного районного суду міста Дніпра 19 червня 2025 року надійшла позовна заява Маріупольської міської ради Донецької області до [PERSON] , третя особа Комунальний заклад «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила надії» Маріупольської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якій просили суд: -Ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , одночасно стягнувши з неї аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом та до досягнення дитиною повноліття, перераховуючи їх на розрахунковий рахунок Комунального закладу «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила надії» Маріупольської міської ради. В обґрунтування своїх вимог, позивач у позовній заяві посилалися на те, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження Лівобережного районного у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 02.10.2020 року № 10). Відомості про батька дитини до актового запису про народження внесені на підставі ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 02.04.2024 № 00044335062, наданий Миргородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Малолітня [PERSON] , [INFO] , з 20.03.2020 року, на підставі акту про факт передачі дитини, знаходиться в комунальному закладі «Маріупольський міський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецькій області, який згодом змінив назву на комунальний заклад «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила надії» Маріупольської міської ради, на повному державному забезпеченні. З метою соціального захисту малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , яка опинилася у складних життєвих обставинах, та фактично залишилась без батьківського піклування, малолітню [PERSON] було тимчасово влаштовано до комунального закладу «Маріупольський міський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецькій області, який згодом змінив назву на комунальний заклад «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила надії» Маріупольської міської ради. [PERSON] тривалий час не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . Відомості про матір дитини, [PERSON] , [INFO] , внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.07.2022 за №12022052790000209 Маріупольським РУП ГУНП в Донецькій області, щодо перебування у розшуку. Раніше (жовтень 2021 року) Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради звертався до Жовтневого (наразі Центральний) районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до відповідачки [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись в його обґрунтуванні на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а залишення дитини у матері є небезпечним для її здоров`я та морального виховання, виходячи з того, що місце перебування батька дитини невідоме, а мати належним чином не піклується про свою дитину, що у повній мірі знайшло своє підтвердження під час судового розгляду справи. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11.01.2022 по справі № 263/9637/21 було закрито підготовче провадження за позовом Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради до [PERSON] , треті особи: КЗ «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного та шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області, Маріупольський міський центр соціальних служб Маріупольської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 09 лютого 2022 року о 11:30 годині в приміщенні Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області (Донецька область, м. Маріуполь, проспект Металургів, 31). Але в зв`язку з повномасштабним воєнним вторгненням рф до України, та активними військовими діями у місті Маріуполі, які призвели до значного руйнування міста, можна припустити, що вищевказана справа так і не була розглянута судом, а інформація щодо ухвалення рішення по вказаній справі відсутня. Отже з початком повномасштабного вторгнення російських військ в м. Маріуполь Донецької області вихованців центру було терміново евакуйовано на відносно безпечну територію України, а після - в Швейцарську Конфедерацію, де вони перебувають по теперішній час, в тому числі і малолітня дитина, позбавлена батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] . За весь час перебування [PERSON] у комунальному закладі «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила надії» Маріупольської міської ради мати не здійснювала жодних заходів щодо повернення доньки до своєї родини, чим порушила конституційне право дитини на проживання в сім`ї та на батьківське піклування. Вважали, що позбавлення батьківських прав матері, яка тривалий час фактично самоусунулася від виховання доньки, не піклувалася про її фізичний і духовний розвиток, навчання, відповідає найкращим інтересам дитини. Усі викладені в позовній заяві факти дають ґрунтовні підстави для висновку, що відповідачка не виконувала своїх батьківських обов`язків, не спілкувалася з донькою і не проявляла бажання побачитися з нею, тобто фактично самоусунулася в подальшому від її виховання. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, Маріупольська територіальна громада відноситься до території, тимчасово окупованої Російською федерацією. Через окупацію міста діяльність Маріупольського міського центру соціальних служб (ММЦСС) призупинена, що унеможливлює проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] на даний час проживає у Швейцарській Конфедерації в КЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила надії» Маріупольської міської ради, фактичне місце мешкання відповідача [PERSON] наразі не відоме, а остання перебуває у розшуку. Зважаючи на ці факти та через призупинення діяльності ММЦСС і перебування міста Маріуполя під тимчасовою окупацією Російської Федерації, здійснити обстеження умов проживання дитини, батьків, провести оцінку потреб сім`ї та здійснити інші необхідні дії для повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи є неможливим. Окрім того зазначили, що розгляд доцільності підготовки та подання до суду позову чи висновку органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав покладено на Комісію з питань захисту прав дитини (п.4 Типового положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866). Через окупацію міста комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради не функціонує. З огляду на зазначені факти надати суду висновок органу опіки та піклування Маріупольської міської ради про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , наразі є неможливим (а.с. 1-7). Відповідач правом на надання відзиву не скористалася. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 19 червня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.39). Відповідно до ч.6 ст.187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Відповідно до ч.8 ст.187 ЦПК України, суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. 20 червня 2025 року згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 41). 20 червня 2025 року надійшла відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача до 2019 року (а.с41). З огляду на вказане, 20 червня 2025 року, суддя звернувся до Державної міграційної служби України, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.42). 04 липня 2025 року надійшла відповідь з Державної міграційної служби України про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 43). З метою отримання додаткової інформації про внутрішньо переміщених осіб (оскільки місцем реєстрації відповідача є м. Маріуполь Донецької області) суд звернувся з ухвалою від 04 липня 2025 року до Міністерства соціальної політики України (а.с. 45). 10 вересня 2025 року від Міністерства соціальної політики України надійшла відповідь про відсутність інформації про внутрішньо переміщених осіб (а.с. 51). 10 вересня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за позовом Виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області до [PERSON] , тертя особа Комунальний заклад «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила надії» Маріупольської міської ради про позбавлення батьківських прав (а.с. 53-54). 25 листопада 2025 року директором КЗ «Крила надії» надано пояснення, в яких зазначили, що з 20 березня 2020 року неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває на повному державному забезпеченні в Комунальному закладі «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила надії» Маріупольської міської ради. Відомості про батька [PERSON] , [INFO] , до актового запису про народження внесені на підставі ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України. 3 початком повномасштабного вторгнення рф в м. Маріуполь Донецької області вихованців Комунального закладу «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила надії» Маріупольської міської ради було терміново евакуйовано на відносно безпечну територію України, а після - в Швейцарську Конфедерацію, де вони перебувають по теперішній час, в тому числі і неповнолітня [PERSON] , [INFO] . За весь час перебування [PERSON] у Комунальному закладі «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила надії» Маріупольської міської ради відповідачка [PERSON] не здійснила жодних заходів щодо повернення своєї дитини до родини, чим порушила конституційне право дитини на проживання в сім?ї та на батьківське піклування. Вважали, що позбавлення батьківських прав матері, яка тривалий час фактично самоусунулася від виховання своєї дитини, не піклувалася про її фізичний і духовний розвиток, навчання, відповідає найкращим інтересам дитини. Неповнолітня дитина [PERSON] фактично залишилися без батьківського піклування. Зазначені вище фактори говорять про те, що відповідач нехтує своїми батьківськими обов?язками по відношенню до своєї дитини, тим самим не виконує норми ч.1 ст.12 Закону Україні «Про охорону дитинства». Позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] є важливим кроком у забезпеченні прав і законних інтересів її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Це дозволить здійснити необхідні заходи для її подальшого влаштування до сімейних форм виховання з метою добробуту дитини у майбутньому (а.с. 78-79) Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.86-87). Сторони в судове засідання не з`явилися Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася шляхом публікації оголошення на сайті суду. Третя особа надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом. [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (а.с. 17). Відомості про батька дитини до актового запису про народження внесені на підставі ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 02.04.2024 № 00044335062, наданий Миргородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.19-22). Відомості про матір дитини, [PERSON] , [INFO] , внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.07.2022 за №12022052790000209 Маріупольським РУП ГУНП в Донецькій області, щодо перебування останньої у розшуку (а.с. 23). Згідно наданої відповіді департаментом адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 27 листопада 2024 року відсутня інформація про зареєстроване місце проживання [PERSON] (а.с. 26). 27 травня 2022 року Маріупольська міська рада не заперечувала стосовно переміщення 96 дітей вихованців КЗ «Крила надії» до Швейуарської Конфедерації (а.с 33) 04 серпня 2022 року Донецька обласна державна адміністрація погодила повторно тимчасове переміщення дітей вихованців закладу «Крила надії» до Швейцарської Конфедерації (а.с. 34). 05 серпня 2022 року у Національній сервісній службі України розглянуто лист Донецької обласної військової адміністрації на виїзд 36 вихованців Комунального закладу «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила Надії» Маріупольської міської ради за межі України до Швейцарської конфедерації (а.с. 27). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11.01.2022 по справі № 263/9637/21 було закрито підготовче провадження за позовом Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради до [PERSON] , треті особи: КЗ «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного та шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області, Маріупольський міський центр соціальних служб Маріупольської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 09 лютого 2022 року о 11:30 годині в приміщенні Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області (Донецька область, м. Маріуполь, проспект Металургів, 31) (а.с. 11-12) Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. В силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини Відповідно до ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 23 1 ЗУ «Про охорону дитинства» усі дії щодо дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, спрямовуються на захист прав та інтересів дитини, усунення причин таких обставин і забезпечення безпечних умов її утримання та виховання, надання їй та її батькам комплексу необхідних послуг та соціальної допомоги. Суб`єкти соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю в процесі своєї професійної діяльності здійснюють заходи з виявлення дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, надають їм комплекс послуг у межах повноважень, визначених законодавством, інформують інших суб`єктів, органи опіки та піклування в разі необхідності здійснення комплексних заходів щодо захисту прав та інтересів дитини та надання підтримки батькам чи притягнення їх до відповідальності. У разі якщо у зв`язку із складними життєвими обставинами дитина тимчасово не проживає чи не може проживати із своїми батьками, іншими законними представниками, її утримання та виховання можуть здійснювати родичі, сім`я патронатного вихователя, центри соціально-психологічної реабілітації дітей, притулки для дітей служб у справах дітей, інші установи для дітей (незалежно від форми власності та підпорядкування), в яких створені належні умови для проживання, виховання, навчання та реабілітації дитини відповідно до її потреб. Уповноважені органи, що здійснюють соціальну роботу з сім`ями, дітьми та молоддю, зобов`язані в максимально короткий термін запропонувати сім`ї дитини комплекс послуг, спрямованих на мінімізацію чи повне подолання складних життєвих обставин, та сприяти поверненню дитини до батьків, інших законних представників. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) зроблено висновок про те, що: «зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин». Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, у цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відтак, умовою ухилення від обов`язків по вихованню дитини, як підстави позбавлення батьківських прав, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків [PERSON] відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Доводи позивача, викладені у позовній заяви стосовно умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків матір`ю належними та допустимими доказами не доведені. Жодних клопотань про допит свідків стороною позивача заявлено не було. Позивач також не довів та не надав суду доказів, в чому саме полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення мати по відношенню до дитини батьківських прав та не надано доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Відповідно ч. 5, 6 ст. 19 Сімейного кодексу України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За положенням ч. 6 ст. 19 СК суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Проте висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої дитини Аріни суду надано не було. Крім того, стороною позивача належним чином не мотивовано, яким чином позбавлення батьківських прав покращить становище дитини. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи не встановлено те, що мають місце обґрунтовані підстави для застосування такої виняткової міри, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для матері, так і для дитини, як позбавлення батьківських прав. Враховуючи викладені обставини, зважаючи на зміст досліджених судом доказів, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). За таких обставин, враховуючи, що визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є інтереси дитини, а інтересам дитини найкраще відповідатиме збереження її зав`язків з сім`єю, в тому числі і з матір`ю, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову. Судові витрати розподілити на підставі ст. 141 ЦПК України На підставі викладеного та

Outcome: dismissed