Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові вказала, що 30 січня 2010 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Останнім часом стосунки подружжя погіршилися, вони не можуть знайти порозуміння з більшості питань, мають різні погляди на життя, почуття поваги та любові між ними втрачено. Відповідач проживає окремо від позивачки та їх сина. Сторони не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільне господарство. Позивачка вважає подальше збереження шлюбу неможливим. Позивачка прохає суд розірвати шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », стягнути з відповідача сплачений судовий збір в сумі 968,96 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн. В судове засідання позивачка не з`явилася. Представник позивачки адвокат Давиденко К.С., подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачки, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Судова кореспонденція направлена за його зареєстрованим місцем проживання повернулася без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на наведене, а також враховуючи, що позивачка та її представник не заперечують проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30 січня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. /а.с.4 на звороті/ Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . /а.с.5/ Судом також встановлено, що позивачка намірів зберегти сім`ю не має, сім`я фактично припинила існування, а подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін та їх дитини. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивачки у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати позивачки на правничу допомогу в сумі 5000 грн. підтверджуються договором про надання правничої допомоги від 31.07.2025 року, додатковою угодою №1, актом прийому-передачі наданих послуг, квитанцією про оплату послуг з надання правничої допомоги. /а.с.8-12/ При цьому, вартість правничої допомоги 5000 гривень визначена безпосередньо у додатковій угоді до договору про надання правничої допомоги. Суд враховує, що при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (пункт 131 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)). Відповідач заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу не надав. Понесені витрати підтверджено відповідними документами, що доводить їх реальність. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача у заявленому розмірі.

Outcome: approved