Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до Індустріального районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 501303561 від 17.03.2021 у розмірі 1303857,20 грн., а також судові витрати у виді судового збору в сумі 2422,40 грн. В обґрунтування позову позивач посилався на порушення відповідачем умов договору щодо порядку повернення кредитних коштів. 1.2. У письмовому відзиві представник відповідача вказав, що в іншій судовій справі № 644/3443/23 вже було розглянуто по суті та відмовлено у задоволенні аналогічних позовних вимоги, оскільки банк не дотримався обов`язкового порядку досудового вирішення спору. В даному випадку банк також не дотримався вказаного порядку, оскільки досудова вимога від 20.08.2025 містить посилання на договір від 04.02.2020, хоча [PERSON] не укладав з банком кредитного договору в цю дату. Неможливо ідентифікувати до якого саме поштового відправлення вкладався опис, яка саме досудова вимога була направлена, при цьому позовна заява була направлена відповідачу раніше, ніж досудова вимога. 1.3. Представник відповідача також подав до суду клопотання про закриття провадження у справі, в якому вказав, що у травні 2023 року позивачем вже було здійснено звернення до [PERSON] із аналогічним позовом. В межах вказаної судової справи було ухвалено остаточне судове рішення, а саме постановою Харківського апеляційного суду від 20.06.2024 у справі № 644/3443/23 було скасовано рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2023 року та у задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було відмовлено. У задоволенні позовної заяви було відмовлено з підстав ненадання суду належних та допустимих доказів дотримання встановленого Законом № 1734-VIII порядку направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту. Вказане судове рішення набрало законної сили 20.06.2024. Ухвалою суду від 29.10.2025, яка відображена у протоколі судового засідання, було відмовлено у задоволенні вищевказаного клопотання, оскільки позов в рамках цієї справи № 644/8780/25 було подано з нових підстав, а саме з підстав направлення на адресу відповідача в 2025 році нової досудової вимоги про дострокове погашення заборгованості. 1.4. В судове засідання представник позивача не з`явився, у поданій до суду заяві просив розглянути справу без його участі. Представниця відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, які викладені у відзиві. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. 17.03.2021 між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» (яке в подальшому було перейменовано в АТ «Сенс Банк») були підписані оферта та акцепт № 501303561 на укладання угоди про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Відповідно до оферти та акцепту [PERSON] запропонував, а АТ «Альфа-Банк» погодилося укласти угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Оферта та акцепт містять умови надання споживчого кредиту, а саме: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 855958,33 грн., процента ставка 25 % річних, строк кредиту 60 міс., дата повернення кредиту до 17.03.2026. У пункті 3 вищевказаних акцепту та оферти вказано, що кредит надається позичальнику для власних потреб, розмір 855958,33 грн., спосіб видачі переказ коштів на рахунок, відкритий в АТ «Альфа-Банк». У додатку № 1 до вищевказаної Угоди визначено графік платежів з вказівкою щомісячних платежів до 17.03.2026 та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту. Згідно з меморіальним ордером № 133131153 вiд 17.03.2021 АТ «Сенс Банк» перерахувало [PERSON] суму в розмірі 855958 грн. 33 коп., призначення платежу: надання кредиту за кредитним договором №501303561 від 17.03.2021. Факт видачі відповідачу кредиту підтверджується також випискою з його банківського рахунку у АТ «Сенс Банк». Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №501303561 від 17.03.2021 станом 19.06.2025 складає 1303857,20 грн., з яких 762145,87 грн. складає тіло кредиту, 541711,33 грн. складають відсотки за користування кредитом. З вищенаведеного розрахунку також видно, що всього відповідач сплатив в рахунок погашення кредиту 282541,00 грн., з яких 93812,46 грн. зараховано в рахунок погашення тіла кредиту та 188728,54 грн. зараховано в рахунок погашення відсотків за користування кредитом. 20.08.2025 представником АТ «Сенс Банк» було сформовано досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань [PERSON] , у якій вказано про необхідність усунення порушення умов кредитного договору № 501303561 від 04.02.2020 та погашення заборгованості в розмірі простроченого боргу, а у випадку невиконання дострокового повернення кредиту у повній непогашеній сумі, а саме: 1303857,20 грн. протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги. В опису вкладення у цінний лист, який додано до позовної заяви, вказано про направлення [PERSON] досудової вимоги щодо виконання договірних зобов`язань перед АТ «Сенс Банк» на 1 аркуші та проставлений поштовий штамп про прийняття опису 20.08.2025. У списку згрупованих відправлень від 20.08.2025 вказано про направлення [PERSON] певного відправлення з номером, який вказаний у списку. 2.2. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.11.2023 у справ № 644/3443/23 позов Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором № 501303561 від 17.03.2021 станом на 22 січня 2023 року в сумі 765145 грн. 87 коп. та судові витрати в розмірі 14127 грн. 17 коп. У задоволенні решти позовних вимог АТ «СЕНС БАНК» - відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 20.06.2024 у справа № 644/3443/23 вищевказане рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2023 року скасовано, у задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належну оцінку та дійшов помилкового висновку про направлення позивачем та отримання відповідачем вимоги про дострокове погашення кредиту. З огляду на зазначене судова колегія погодилася з доводами апеляційної скарги про недотримання Банком встановленої законом процедури стягнення заборгованості та наявності підстав для дострокового стягнення отриманих відповідачем кредитних коштів. Ухвалою Верховного Суду 16.09.2024 касаційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на постанову Харківського апеляційного суду від 20 червня 2024 року у вищенаведеній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором визнано неподаною та повернуто. 3. Релевантні джерела права 3.1. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частинами 1, 2 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 3.2. Частина 4 статті 124 Конституції України визначає, що законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. У ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» вказано, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. 3.3. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що, визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. У постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року у справі № 539/402/24 вказано, що кредитодавець не набув право на дострокове повернення споживчого кредиту у повному обсязі, строк виплати якого ще не настав, однак з позичальника на користь банку підлягала стягненню прострочена заборгованість, яка виникла на час звернення банку до суду з цим позовом. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Перш за все, суд вважає за необхідне оцінити аргумент представника відповідача щодо наявності судового рішення у справі № 644/3443/23, де за твердженням представника відповідача предметом розгляду був спір між тими самими сторонами, з тим самим предметом та з тих самих підстав. Суд зазначає, що підстави подання позову у цій справі відрізняються від підстав позову у справі № 644/3443/23. Зокрема, у цій справі підставою позову є, серед іншого, досудова вимога про погашення кредитної заборгованості від банку до відповідача, яка була сформована у 2025 році, в той час як у справі № 644/3443/23 підставою позову була інша досудова вимога. Крім того, відмова у задоволенні позову у справі № 644/3443/23 була обґрунтована лише тим, що позивач (банк) не дотримався порядку направлення відповідачу досудової вимоги про погашення кредитної заборгованості. Така підстава для відмови у задоволенні позову не скасовує обов`язок відповідача щодо погашення кредитної заборгованості та не позбавляє банк права ще раз звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення кредитної заборгованості з інших підстав. 4.2. Позивачем було надано докази того, що відповідач [PERSON] уклав з банком договір споживчого кредиту та отримав суму кредиту, в той час як відповідач неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання з виплати кредиту. Крім того, позивачем було надано детальний розрахунок заборгованості відповідача, а представником відповідача не було спростовано цей розрахунок та не було надано доказів того, що відповідач погасив суму заборгованості. Договір кредиту у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. 4.3. Разом з тим, з умов кредитного договору та графіку платежів, який є додатком № 1 до договору, видно, що сторони погодили строк кредитування тривалістю у 60 місяців з часу укладення договору, тобто з 17.03.2021 до 17.03.2026. Таким чином, позовна вимога позивача до відповідача повернути всі кредитні кошти, які мали бути сплачені до 17.03.2026 (кредит та відсотки за користування кредитом), заявлена в суді достроково. На таку вимогу розповсюджуються правила ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язкового повідомлення кредитодавцем у письмовій формі споживача про затримку повернення платежів із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Суд зазначає, що зі змісту досудової вимоги та додатків до неї має бути видно, яка саме вимога направлена споживачу, з приводу порушення якого саме договору та в який саме день споживач одержав від кредитодавця повідомлення про таку вимогу, оскільки в силу вимог ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» саме з дня одержання споживачем повідомлення про вимогу відраховується обов`язковий строк досудового врегулювання питання щодо погашення заборгованості. В даному випадку у вимозі від 20.08.2025 вказано про її направлення у зв`язку із порушенням відповідачем договору № 501303561 від 04.02.2020. Однак, позовна заява стосується кредитного договору від іншої дати 17.03.2021. Номер договору у вимозі співпадає з номером договору у позовній заяві, проте дати є різними, в той час як суд не може грунтувати своє рішення на припущеннях стосовно того з приводу якого саме договору була направлена досудова вимога. При цьому суд враховує, що представниця відповідача у судових засіданнях вказувала, що між відповідачем та позивачем укладено декілька кредитних договорів. Крім того, до суду не було надано доказів того, що відповідач [PERSON] в порядку ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» отримав повідомлення про вимогу або саму вимогу щодо погашення заборгованості. Отже, в даному випадку позивач не дотримався обов`язкового досудового порядку дострокового стягнення суми всіх кредитних коштів з відповідача згідно з ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим слід відмовити у задоволенні вимог про дострокове стягнення з відповідача тих кредитних коштів, які підлягали сплаті після звернення позивача до суду з цим позовом, тобто після 22.09.2025. 4.4. Разом з тим, вимоги про стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, які підлягали сплаті станом на день звернення позивача до суду 22.09.2025, слід задовольнити з урахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 22 жовтня 2025 року у справі № 539/402/24, оскільки строк платежу за цими коштами настав у відповідності до графіку платежів та був прострочений відповідачем. З графіку платежів, який є додатком № 1 до кредитної угоди, видно, що станом на 22.09.2025 відповідач мав сплатити 715626,53 грн. тіла кредиту (855958,33 грн. з колонки 5 в рядку «Усього» мінус 140331,80 грн. платежів по тілу кредиту з колонки 5 в рядках 56-61). Також, відповідач мав сплатити 641043,55 грн. відсотків (651451,80 грн. з колонки 6 в рядку «Усього» мінус 10408,25 грн. платежів по відсоткам з колонки 6 в рядках 56-61). З розрахунку заборгованості видно, що відповідач сплатив в рахунок погашення кредиту всього 282541,00 грн., з яких 93812,46 грн. зараховано в рахунок погашення тіла кредиту та 188728,54 грн. зараховано в рахунок погашення відсотків за користування кредитом. Отже, станом на день подачі цього позову до суду відповідач мав сплатити 621814,07 грн. тіла кредиту (715626,53 грн. - 93812,46 грн.) та 452315,01 грн. відсотків (641043,55 грн. - 188728,54 грн.), а всього 1 074 129 грн. 08 коп. Саме в такому обсязі слід задовольнити позовні вимоги, а у задоволенні іншої частини вимог слід відмовити. 5. Розподіл судових витрат 5.1. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією від 08.08.2025 про сплату судового збору в сумі 15646,29 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 12889,55 грн. (1074129,08 грн. х 0,015 х 0,8) Відповідач та його представники не надали до суду доказів понесення відповідачем судових витрат та не заявили про надання цих доказів в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial