Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на майно. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25 грудня 2024 року вона сплатила відповідачу сорок тисяч гривень за належний відповідачу будинок в [ADDRESS] та земельну ділянку за цією ж адресою про що остання написала відповідну розписку. Разом з розпискою відповідач передала позивачеві наявні у неї документи на будинок, ключі і передала сам будинок. У строк до 01.03.2025 відповідач зобов`язувався прибути до нотаріуса для укладення договору купівлі продажу однак не зробив цього. За час володіння будинком вона поводиться як власник, утримує весь будинок, сплачує комунальні платежі за світло, воду, природній газ, вивезення побутових відходів, володіє правовстановлюючими та технічними документами на квартиру, проводить поточні ремонти, підтримує її в належному стані. Право власності на будинок в [ADDRESS] підтверджується відповідним договором купівлі-продажу від 01.07.2008 року. Право власності на земельну ділянку 7124383400:01:001:0132 за цією ж адресою підтверджується витягом про державну реєстрацію права власності №431480960. На сьогоднішній день вона продовжує добросовісно та безперервно володіти домоволодінням, у зв`язку з чим було виготовлено новий технічний паспорт. Ухвалою суду від 22.09.2025 відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження. 10.12.2025 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, проте у позовній заяві просила розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судове засіданні відповідачі [PERSON] , [PERSON] не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, від них також не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, ними не поданий відзив. Суд вважає, що відповідачі не з`явились у судове засідання без поважних причин. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач у позовній заяві до суду не заперечувала проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі продажу житлового будинку від 01.07.2008 року відповідач [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] . Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.07.2008 за № 19492655 за відповідачем [PERSON] 10.07.2008 було зареєстровано право власності на будинок по [ADDRESS] . Рішенням Паланської сільської ради від 05.06.2025 за №78-49/VIII [PERSON] затверджено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою : [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на земельну ділянку стверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 431480960. 25 грудня 2024 року позивач [PERSON] сплатила відповідачу [PERSON] сорок тисяч гривень за належний відповідачу будинок в [ADDRESS] та земельну ділянку за цією ж адресою про що остання написала відповідну розписку. Разом з розпискою відповідач [PERSON] передала позивачеві наявні у неї документи на будинок, ключі і передала сам будинок. У строк до 01.03.2025 відповідач [PERSON] зобов`язувалась прибути до нотаріуса для укладення договору купівлі продажу однак не зробила цього. За час володіння будинком позивач поводиться як власник, утримує весь будинок, сплачує комунальні платежі, володіє правовстановлюючими та технічними документами на квартиру, проводить поточні ремонти, підтримує її в належному стані. Ст. 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до положень Цивільного кодексу України, фізична особа має право мати у своїй власності будь-яке майно, яке вона придбала внаслідок правочинів не заборонених законом. Відповідно до п. 3,4 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу та інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Власник нерухомого майна має право встановити (скасувати) вимогу нотаріального посвідчення договору (внесення змін до договору), предметом якого є таке майно чи його частина, крім випадків, якщо відповідно до закону такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на нерухоме майно та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ч.1ст. 220 ЦКУ країни у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 даної статті якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Сторони договору починаючи з моменту передачі та прийняття житлового будинку мали бажання переоформити будинок у нотаріуса, про що вказано у розписці відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] ніяких дій з нотаріального посвідчення договору купівлі продажу до цього часу не вчиняв, тобто ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна. Так слід зазначити, що сторони домовились про всі істотні умови договору купівлі-продажу. Позивач сплатив відповідачу [PERSON] грошові кошти в рахунок домовленої суми вартості майна. Позивач проживає у вказаному будинку, відтак метою та предметом договору було купівля-продаж будинку, тобто правочин вчинявся з наміром створення відповідних правових наслідків, виконуючі його вимоги здійснили передачу та прийняття коштів, будинку, тобто їхні дії абсолютно кореспондуються з виконанням умов договору та наявним на той момент бажанням сторін досягти вказаної мети. Позивач всі свої зобов`язання виконав, користується придбаним майном, однак не може оформити право власності на майно з причин незалежних від нього, через ухилення відповідача від здійснення дій направлених на нотаріальне посвідчення договору. Зазначені факти, свідчать про неможливість визнання за позивачем права власності на майно, окрім як за зверненням до суду, з вимогою про визнання права власності. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. У відповідності до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивач по справі домовився з відповідачем [PERSON] щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, що підтверджується розпискою складеною у простій письмовій формі, виконали його умови, але нотаріально не посвідчили. Таким чином, системний аналіз наведених положень закону дозволяє дійти висновку, що право особи, яка володіє нерухомим майном, втім не може підтвердити своє право власності на нього перед третіми особами, може бути захищене шляхом визнання за нею такого права в судовому порядку. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ч. 1ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved