Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 28.11.2022 року між [PERSON] та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено кредитний договір №2715958919, відповідно до умов якого [PERSON] надано кредит у розмірі 27772,50 грн, строком на 60 місяців, із сплатою річних відсотків у розмірі 10,99 % від суми боргу за договором, щомісячних процентів 3,50% від суми кредиту. Кредит відповідачу надано безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) робочих днів від дня укладення договору на рахунок позичальника [NUMBER] в АТ «ТАСКОМБАНК», відповідач зобов`язався погашати наданий кредит безготівковим шляхом на цей же рахунок (п. 1.2., п. 1.4. кредитного договору). Відповідач обов`язку по поверненню кредиту та процентів не виконує, у зв`язку з чим станом на 01.05.2025 року заборгованість за кредитним договором №2715958919 від 28.11.2022 становить 35011,27 грн, з яких: 20085,62 грн заборгованість за тілом кредиту, 1478,82 грн заборгованість за процентами річними, 13446,83 грн заборгованість за процентами щомісячними. Просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 35011,27 грн заборгованості за кредитом, судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, в судове засіданні не з`явився, подав клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутності його представника. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ст.128 ЦПК України, в судове засіданні не з`явився, до суду повернувся поштовий конверт надісланий відповідачу з судовою повісткою, з відміткою органу поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. П.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК). Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Положеннями ч.1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Суд розглядає позов і визначає розмір заборгованості виходячи з умов договору та вимог закону (постанова Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 156/268/21). В судовому засіданні встановлено, що 28.11.2022 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] був укладений кредитний договір 2715958919 відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі 27772,50 грн безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) робочих днів від дня укладення договору на рахунок позичальника [NUMBER] в АТ «ТАСКОМБАНК» строком на 60 місяців, із сплатою річних відсотків у розмірі 10,99 % від суми боргу за договором, щомісячних процентів 3,50% від суми кредиту. Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. У позовній заяві вказано, що кредит надається на рахунок позичальника [NUMBER] в АТ «ТАСКОМБАНК» та погашається безготівковим шляхом на цей же рахунок, однак до позовної заяви в якості доказу надана виписки по рахунку [NUMBER] в АТ «ТАСКОМБАНК», тобто рахунок, який не відповідає рахунку, вказаному у договорі та у позовній заяві і жодного доказу того, що рахунок, вказаний у виписках, належить саме відповідачу суду не надано. Крім того. суд зазначає, що у позовній заяві зазначено, що кредитний договір №2715958919 від 28.11.2022 укладено саме між АТ «Таскомбанк» та відповідачем, однак до позовної заяви в якості доказу надано кредитний договір №2715958919, укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем. Ухвалою Теофіпольського райсуду від 5 листопада 2025 року (яку позивач отримав у свій електронний кабінет 06.11.2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу) в порядку ст. 12 ЦПК України роз`яснено позивачу право надати суду докази на обґрунтування своїх позовних вимог, однак позивач своїм правом не скористався, доказів суду не надав. Суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Враховуючи, що позивач не надав суду доказів того, що кредитний договір 2715958919 [PERSON] уклав саме з АТ «Таскомбанк», або ж докази того, що позивач є правонаступником ТОВ «ФК «ЦФР» та має право вимоги до відповідача, а також докази того, що рахунок [NUMBER] , по якому надана виписка, належить відповідачу та чому на нього, всупереч вимогам договору ( п.1.2, 1.4) перераховані кредитні кошти, суд дійшов переконання, що надані позивачем докази не дали суду можливості встановити, що позивач надав відповідачу кредит відповідно договору 2715958919, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed