Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати за [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 0.5000 га., кадастровий номер 6520981000:05:001:1673, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Борозенської сільської ради Бериславського району Херсонської області, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначив, що після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки, з приводу якого нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючого документу. Отже, оскільки у встановленому законом порядку позивач не може оформити свої права через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, він змушений звернутися до суду з даним позовом. На судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити. На судове засідання представник відповідача, не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши надані суду письмові докази, а також проаналізувавши наведені позивачем доводи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 18.10.2023 р., виданим Виконавчим комітетом Нивотрудівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, про що 18.10.2023 року складено відповідний актовий запис № 33. За життя [PERSON] , яка померла [INFO] отримала у власність земельну ділянку площею 0,5000 га. (6520981000:05:001:1673) для ведення особистого селянського господарства на території Борозенської сільської ради (Бериславського району Херсонської області) розміром 0,5000 га., що підтверджується Рішенням 10 сесії 8 скликання Борозенської сільської ради № 488 від 21.12.2021 р. та Актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання. На даний час позивач не має можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку, так 04 березня 2025 року [PERSON] звернувся до [PERSON] , приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,5000 га., для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Борозенської сільської ради (Бериславського району Херсонської області) після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Але, приватний нотаріус відмовив у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, так як відсутні підтверджуючі документи на спадкове майно на ім`я матері позивача, а тому було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання право власності в порядку спадкування. Рішенням 10 сесії 8 скликання Борозенської сільської ради № 488 від 21.12.2021р. передано у власність матері позивача спадкову земельну ділянку та зазначено, що право власності на неї потрібно зареєструвати відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так як, 24.02.2022 року почалося повномасштабне вторгнення росії на територію України, тому мати не встигла зареєструвати своє право власності на земельну ділянку та отримати Витяг з ДРРПнаНМ. Судом з аналізу вищенаведеного, встановлено факт, належність спадкодавцю на праві приватної власності спірної земельної ділянки на законних підставах, відтак позивач має право ставити питання права власності. Відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, системний аналіз наведених положень закону та наданих судами вищих інстанцій роз`яснень дозволяє дійти висновку, що право особи, яка володіє нерухомим майном, втім не може підтвердити своє право власності на нього перед третіми особами, може бути захищене шляхом визнання за ним такого права в судовому порядку. Аналізуючи фактичні обставини справи, а також положення діючого на момент набуття позивачем права на спірне нерухоме майно, суд дійшов висновку про належність на праві власності останнього. Підставою звернення позивача до суду є неможливість доведення перед компетентним органом, свого права власності, з підстав відсутності оригіналів, правовстановлюючих документів на спірне майно, позивач надав докази, якими підтверджується, що він є спадкоємцем за законом після померлої, інших спадкоємців за законом чи за заповітом, що прийняли б спадщину після померлого спадкодавця, немає. Таким чином, зважаючи на те, що суд встановив належність спірного нерухомого майна на праві власності позивачу, але таке право не визнається, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання права власності за позивачем в судовому порядку, а отже позов підлягає задоволенню. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який на законних підставах ставить питання належності нерухомого майна, проте не може це право підвередити перед третіми особами, а отже реалізувати свої пов`язані із цим похідні права, так і відповідачів, які не звернулися з метою вирішення прийняття спадщини. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідачів, вирішення вимоги позову не віднесено до їх компетенції. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved