Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання недієздатним [PERSON] , [INFO] , який є його сином. Вказує, що [PERSON] з дитинства внаслідок наявного у нього захворювання не здатний керувати своїми діями та усвідомлювати їх наслідки, потребує постійного стороннього догляду і допомоги. Інші члени сім`ї цього робити не можуть. Враховуючи викладене, просить визнати сина недієздатним та призначити його опікуном. В судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали та просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи не заперечувала проти задоволення заяви з урахуванням подання про призначення заявника опікуном. Представник особи, відносно якої вирішується питання про визнання її недієздатною також не заперечував щодо задоволення заяви. Заінтересована особа матір [PERSON] , повідомила суд про неможливість виконувати обов`язки опікуна над сином через стан здоров`я внаслідок загального захворювання (3 група інвалідності). Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] встановлено першу А групу інвалідності з дитинства довічно, що підтверджується довідкою до акту МСЕК серії 12 ААА №746437 від 30.03.2017 року та він потребує постійного стороннього догляду і допомоги (а.с. 16). Статтею 39 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Частиною 1 ст. 298 ЦПК України передбачено, що суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. З висновку судово-психіатричного експерта № 1267 від 08.08.2025 року вбачається, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді розумової відсталості і він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. ). Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що [PERSON] внаслідок наявного у нього психічного захворювання не усвідомлює своїх дій та не може керувати ними, а тому його слід визнати недієздатним. Згідно ч. 6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років, а тому з урахуванням вище викладеного дію рішення про визнання недієздатним [PERSON] , суд вважає за доцільне встановити на максимальний строк - 2 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності особи чи визнання особи недієздатною, встановлює над нею відповідне піклування чи опіку і призначає їй піклувальника чи опікуна. У відповідності до ч. 1 ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Як слідує із подання управління охорони здоров`я Луцької міської ради від 27.11.2024 року, [PERSON] потребує постійного стороннього догляду та допомоги. Догляд за ним здійснює його батько [PERSON] , який вже тривалий час це здійснює, має відстрочку від призову на військову службу, у зв`язку з чим просить призначити його опікуном (а.с. ). При цьому, в судовому засіданні з`ясовано, що заявник здійснює постійний догляд за сином, інші родичі не можуть здійснювати такий догляд за станом здоров`я (матір). Таким чином, дослідивши і оцінивши представлені докази в їх сукупності та зважаючи на подання про призначення опікуна, суд не вбачає підстав, зазначених в ст. 64 ЦК України, відповідно до яких [PERSON] не міг би бути опікуном над своїм сином [PERSON] , а тому із врахуванням викладеного, приходить до висновку про необхідність призначення його опікуном з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів недієздатного.

Outcome: approved