Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.09.2024 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики №73763578 в електронній формі, за яким кредитор надав відповідачу грошові кошти. 27.03.2025 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №73763578 від 10.09.2024 року в сумі 20\~643 грн., з яких: 6000 грн. сума основного боргу; 1800 грн. проценти, 11\~988 грн пеня, 855 грн комісія за надання кредиту. 21.10.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №22132-10/2024, за яким кредитодавець надав відповідачу кредит. 22.01.2025 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №22132-10/2024 від 21.10.2024 року в сумі 8019,30 грн, з яких: 3000 грн тіло кредиту, 2791,80 грн проценти, 2227,50 грн штрафні санкції. Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та процентів, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаними договорами в загальній сумі 28\~662,30 грн. В тексті позову позивач заявив про підтримання позову та розгляд справи за відсутності представника позивача. Позов надійшов до суду 29.09.2025 року. 01.10.2025 року відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення, що вказує на відсутність відповідача за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання, тому він відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №73763578 від 10.09.2024 року з додатком №1; копію паспорту споживчого кредиту від 10.09.2024 року; копію договору факторингу від 27.03.2025 року з додатками; копію платіжної інструкції від 31.03.2025 року; копію витягу з реєстру боржників від 27.03.2025 року; розрахунок заборгованості; копію кредитного договору від 21.10.2024 року з додатком; копію паспорту споживчого кредиту від 21.10.2024 року; копію повідомлення ТОВ «УПН» від 08.07.2025 року; розрахунок заборгованості; копію договору факторингу від 22.01.2025 року з додатками; копію платіжної інструкції від 24.01.2025 року; копію витягу з реєстру боржників), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 10.09.2024 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики №73763578 в електронній формі, за яким кредитор надав відповідачу грошові кошти в загальній сумі 6000 грн., строком на 30 днів до 09.10.2024 року включно, з умовою сплати процентів в розмірі 0,25% за кожен день, що відповідно до вказаного у додатку до договору графіку платежів (а.с. 12 зворот) проценти за 30 днів користування загалом становили 450 грн (6000 х 0,25% х 30), та комісії за надання кредиту в розмірі 15%, що становило 900 грн. Проценти за понадстрокове користування кредитом становили 2,7% в день, які відповідно до п. 18 договору визнавались пенею. 27.03.2025 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №73763578 від 10.09.2024 року в сумі 20\~643 грн., з яких: 6000 грн. сума основного боргу; 1800 грн. проценти, 11\~988 грн пеня, 855 грн комісія за надання кредиту. 21.10.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №22132-10/2024, за яким кредитор надав відповідачу кредит в сумі 3000 грн., строком на 120 днів до 17.02.2025 року, з умовою сплати процентів в розмірі 0,99% за кожен день (29,70 грн в день) та загалом протягом строку кредитування 3564 грн (29,70 х 120). П. 5.3. договору передбачав нарахування штрафу в розмірі 100% від несплаченої суми. 22.01.2025 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №22132-10/2024 від 21.10.2024 року в сумі 8019,30 грн, з яких: 3000 грн тіло кредиту, 2791,80 грн проценти, 2227,50 грн штрафні санкції. Відповідно до ст. 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ст.ст.1046,\~1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію»\~встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі\~ч.2\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Позивач вказує, що заборгованість відповідача перед ним за договором №73763578 від 10.09.2024 року становить 20\~643 грн., з яких: 6000 грн. сума основного боргу; 1800 грн. проценти, 11\~988 грн пеня, 855 грн комісія за надання кредиту. Згідно\~зі ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за укладеним кредитним договором, тому його заборгованість має бути стягнута на користь нового кредитора. За такого,\~підлягає стягненню\~з відповідача\~на користь\~позивача заборгованість\~за тілом\~кредиту по\~вказаному вище\~договору в\~сумі 6000грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за вказаним вище договором, то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.1048\~та ч.1 ст.1049 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З цього слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Крім того відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року №723/304/16-ц провадження №14-360цс19 стягнення процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права. За такого, після закінчення строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати проценти, комісію та пеню, а має право на отримання окрім суми боргу двох видів плати: 1) компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення, 2) трьох процентів річних від простроченої суми. При цьому, як вказано вище, відповідно до вказаного у додатку до договору №73763578 від 10.09.2024 року графіку платежів (а.с. 12 зворот) проценти за 30 днів користування становили 450 грн. Також позичальник мав сплатити 900 грн комісії. Також договір передбачав, що процентна ставка за понадстрокове користування позикою була визначена в 2,70% в день. Відповідно до\~постанови Великої\~Палати Верховного\~Суду від 05 квітня 2023 року по справі №910/4518/16 для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). При цьому пункт 18 договору вказував, що визначена процентна ставка за понадстрокове користування позикою в розмірі 2,70% в день є мірою відповідальності. З врахуванням описаного вище, спрямованості змісту відповідних пунктів договору, їх розміщення в тексті договору та принципу contra proferentem суд тлумачить їх положення таким чином, що передбачені в ньому проценти є мірою відповідальності, передбаченою ч.2 ст. 625 ЦК України. Разом з тим відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки кредитний договір в даній справі був укладений 10.09.2024 року, тобто в період дії в Україні воєнного стану, то нараховані за таким договором передбачені ст. 625 ЦК України нарахування не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Отже загалом за кредитним договором №73763578 від 10.09.2024 року протягом строку кредитування позичальник мав сплатити 7350 грн, з яких 6000 грн - тіло кредиту, 450 грн проценти, 900 грн комісія за надання кредиту. При цьому з розрахунку заборгованості слідує, що відповідач загалом сплатив на погашення заборгованості за вказаним договором 2235 грн, отже залишок заборгованості за кредитним договором №73763578 від 10.09.2024 року становить 5115 грн (7350 - 2235), що становить тіло кредиту. Вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позивач вказує, що заборгованість відповідача перед ним за договором №22132-10/2024 від 21.10.2024 року становить 8019,30 грн, з яких: 3000 грн тіло кредиту, 2791,80 грн проценти, 2227,50 грн штрафні санкції. Розрахована позивачем заборгованість за процентами не перевищує визначену в кредитному договорі загальну суму процентів за встановлений договором строк кредитування, тому заборгованість за тілом кредиту в сумі 3000 грн та за процентами в сумі 2791,80 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, в загальній сумі 5791,80 грн. \~ \~ \~ \~Натомість з описаних вище підстав щодо застосування положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2227,50 грн неустойки у вигляді штрафів не можуть бути стягнуті з відповідача на користь позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договорами: - №73763578 від 10.09.2024 року в сумі 5115 грн. суми основного боргу; - №22132-10/2024 від 21.10.2024 року в сумі 5791,80 грн, з яких: 3000 грн. сума основного боргу; 2791,80 грн. проценти. Загалом з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за вказаним вище договорами в сумі 10\~906,80 грн. Згідно зі ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 38 %, тому з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1150,64 грн. (3028 грн. х 38 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial