Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування удаваним, визнання особистою приватною власністю. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя. Первісні позовні вимоги мотивовані тим, що позивач та другий відповідач перебували в шлюбі в період з 23.02.2006р. До 22.05.2024р. У подружжя з вказаний період народилося двоє дітей: [PERSON] , 2006 року народження та [PERSON] , 2015 року народження. За заявою другого відповідача з позивача стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі частини заробітку. Старший син сторін [PERSON] звернувся до суду із позовом стягнення з позивача аліментів на період навчання в розмірі частині заробітку. Під час розгляду даної справи, позивач зазначив, що не відмовляється платити аліменти, однак у меншому розмірі, ніж заявлений до стягнення. Після цього, [PERSON] (другий відповідач за первісним позовом) повідомила його про те, що якщо [PERSON] (позивач за первісним позовом) не буде сплачувати аліменти у заявленому розмірі, то вона звернеться до суду з метою отримання частини вартості спірного автомобіля, оскільки він був придбаний за договором купівлі-продажу в період шлюбу. Позивач вважає таку погрозу цілком реальною, оскільки автомобіль було набуто позивачем в період шлюбу, шляхом укладання формального договору купівлі-продажу, хоча насправді мало місце дарування майна матір`ю позивача йому на день народження. У сервісному центрі, куди вони звернулися для того, щоб переоформити автомобіль на нього, їм повідомили, що вони укладають виключно договори купівлі-продажу, це буде безкоштовно і від договору дарування він буде відрізнятися тільки назвою. Прислухавшись до думки спеціаліста сервісного центру, перший відповідач та позивач уклали між собою удаваний договір купівлі-продажу, на підставі якого автомобіль перейшов у власність позивача. Жодних грошових коштів позивач не сплачував, а перший відповідач не отримувала їх, оскільки мав місце подарунок від матері сину автомобіля. Отже, спрямованість волі в даному правочині була на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, що зазначені в договорі купівлі-продажу, тобто відбулося приховування наміру вчинити правочин дарування автомобіля. Укладаючи удаваний договір купівлі-продажу автомобіля, позивач та його матір проігнорували те, що майно, придбане у період шлюбу відноситься до спільного майна одружжя, та відповідно, може бути предметом поділу між подружжям у майбутньому, оскільки не передбачали таких правових наслідків. Зокрема не передбачали та не бажали розірвання шлюбу. Однак, у зв?язку із тим, що наразі шлюб між позивачем та другим відповідачем припинено за ініціативою останньої, яка формально є співвласницею автомобіля, то наразі виникла обхідність у врегулюванні даного питання та приведення правовідносин, які фактично склалися між сторонами правочину у відповідність нормам чинного законодавства. Перший відповідач за первісним позовом [PERSON] в судові засідання не з`являлась, однак, надала письмові пояснення, в яких не заперечувала проти задоволення первісного позову, фактично визнавши його, та заперечувала проти зустрічного позову. Позиція [PERSON] аргументована тим, що у 2017 році вона придбала автомобіль Nissan Sentra, VIN [NUMBER] для власних потреб. Оскільки вона є пенсіонером, має низку хронічних хвороб, вона припинила користування автомобілем. У зв`язку з чим, вирішила подарувати автомобіль сину [PERSON] на день народження. У сервісному центрі, куди вона з сином звернулася для того, щоб переоформити автомобіль на нього, їм повідомили, що вони укладають виключно договори купівлі-продажу, договори дарування у них не передбачені типовою формою, а також зазначили, що це виключно формальність, ніхто не перевіряє чи дійсно відбувся розрахунок і не потрібно нікуди платити кошти, а тільки за послугу з переоформлення. Перший відповідач завжди допомагала синові в силу своїх можливостей, а тому ніколи б не взяла жодних грошей від нього. Підтверджує, що жодних грошових коштів за автомобіль син не сплачував їй, між ними не було домовленості щодо купівлі-продажу цього автомобіля, а тільки щодо його дарування. Тому вона вважає несправедливим те, що на подарований нею автомобіль на користь сина, претендує його колишня дружина [PERSON] , яка не приймала жодної участі в його придбанні. Вона не було проти того, що коли [PERSON] , коли була дружиною, їздила на цьому автомобілі, однак зараз це недоречно та не справедливо. Справу просила розглядати з її відсутності, за станом здоров`я. Другий відповідач заперечує проти позову [PERSON] в повному обсязі та просить задовольнити її зустрічний позов, мотивуючи свою позицію наступним. Зазначений автомобіль було придбано у матері відповідача-1 (позивача за первісним позовом) - [PERSON] за відповідним договором купівлі-продажу транспортного засобу N?1244/2023/4106058 від 14 жовтня 2023 року. Покупцем транспортного засобу за вказаним договором зазначено [PERSON] , а тому реєстрацію автомобіля було здійснено на його ім?я. При цьому, вартість автомобіля, яку зазначено в договорі в розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп. було сплачено відповідачу-2 (відповідачу-1 за первісним позовом) за рахунок наших спільних з відповідачем-1 (позивачем за первісним позовом) грошових коштів. Крім того, слід зазначити, що з метою покращення сімейного благополуччя попередньо вказаний автомобіль було придбано подружжям у 2017 році за рахунок наших спільних з відповідачем-1 (позивачем за первісним позовом) коштів та частково коштів, наданих батьками з обох сторін. Заздалегідь між [PERSON] та [PERSON] була досягнута усна домовленість, що договір купівлі-продажу автомобіля та його реєстрацію буде здійснено на ім?я відповідача-1 (позивача за первісним позовом). Оскільки у 2017 році [PERSON] доглядала за дочкою [PERSON] , 2015 року народження, якій на той момент виповнилося два роки, особисто поїхати разом з [PERSON] та бути присутньою при придбанні зазначеного автомобіля у м. Чернігів вона не мала можливості. Для придбання автомобіля до м. Чернігів разом з [PERSON] поїхала його мати - [PERSON] . Скориставшись відсутністю [PERSON] , шляхом обману та наполягання, не повідомивши її, власником автомобіля відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу N?744/2017/475562 від 27 травня 2017 року стала [PERSON] . Про цей факт [PERSON] дізналася лише коли особисто переглянула зазначений договір. [PERSON] , зловживаючи її довірою до нього, запевнив, що цей договір ніяким чином не буде впливати на їх стосунки. В 2023 році було прийнято спільне рішення щодо приведення документів на автомобіль у відповідність дійсним обставинам та вирішено придбати його у [PERSON] за відповідним договором купівлі-продажу транспортного засобу Ne 1244/2023/4106058 від 14 жовтня 2023 року. Вартість автомобіля, яку зазначено в договорі в розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп. було сплачено подружжям на користь [PERSON] . Враховуючи ті обставини, що сторони перебували в родинних стосунках, жодні письмові документи, такі як розписки, тощо, не складалися та не оформлювалися. Отже, доводи відповідача-1 (позивача за первісним позовом), викладені в його позовній заяві не відповідають дійсності, а заявлені позовні вимоги - незаконними та необгрунтованими. Просить відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи по суті за їх відсутності. Дослідивши надані сторонами письмові докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 23.02.2006 р., сторони у справі [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.02.2006р. Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 22.05.2024р., яке набрало законної сили 22.06.2024р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №7441/2017/475562 від 27.05.2017р., [PERSON] (Продавець) зобов`язався передати у власність [PERSON] (Покупець) транспортний засіб автомобіль Nissan Sentra, VIN [NUMBER] , а Покупець сплатити продавцю його вартість у розмірі 450000,00 грн. Передача транспортного засобу Продавцем та прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна та оформлюється актом приймання-передачі, а право власності переходить до Покупця з моменту підписання актом приймання-передачі (п.2.1., 2.2 Договору) (арк.с.99). [PERSON] було сплачено за вказаний автомобіль 445000,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.774764206.1 від 27.05.2017р. (арк.с.100) Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №1244/2023/4106058 від 14.10.2023р., [PERSON] (Продавець) зобов`язалася передати у власність [PERSON] (Покупець) транспортний засіб автомобіль Nissan Sentra, VIN [NUMBER] , а Покупець сплатити продавцю його вартість у розмірі 40000,00 грн. Передача транспортного засобу Продавцем та прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна, а право власності переходить до Покупця з моменту підписання договору (п.2.1., 2.2 Договору) (арк.с.7). Згідно звіту про незалежну оцінку майна, складеного СОД ФОП [PERSON] , ринкова вартість автомобіля Nissan Sentra, VIN [NUMBER] , складає 236900,00 грн. (арк.с.8-19). Позивач за первісним позовом, посилаючись на те, що спрямованість волі в договорі купівлі-продажу транспортного засобу №1244/2023/4106058 від 14.10.2023р. була на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, що зазначені в даному договорі купівлі-продажу, тобто відбулося приховування наміру вчинити правочин дарування автомобіля, просить визнати його удаваним. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За приписами ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України). У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: partial