Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , а також визнати за відповідачкою право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Крім того позивач просить стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір в сумі 3 255,10 грн, витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 15 000,00 грн та зі сплати вартості проведення оцінки квартири в сумі 2 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.04.2024 у справі № 398/1355/24, яке набрало законної сили, розірвано шлюб, укладений між сторонами 26.03.2008, зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області (актовий запис № 99). Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.11.2024 у справі № 398/1976/24, яке набрало законної сили, визначено місце проживання дитини - [PERSON] , за місцем реєстрації його батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Під час перебування у шлюбі подружжя за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 05.12.2017 придбало трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Загальною площею 58,8 кв.м, житловою площею 41,5 кв.м. За умовами п. 1.5 договору купівлі-продажу квартири до підписання цього договору продавець ознайомився із заявою покупця [PERSON] , в якій він надає згоду на купівлю зазначеної вище квартири, підпис на заяві нотаріально засвідчений. Відповідно до звіту про проведення незалежної оцінки, проведеної ТОВ «Експертбюро+» від 27.12.2024 вартість квартири становить 651 020,00 грн. Під час розлучення сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, однак позивач вважає, що частки майна дружини і чоловіка є рівними. Посилаючись на положення ст. ст. 60, 61 63, 68, 69 Сімейного кодексу України (далі СК України) позивач зазначає, що спірна квартира була придбана під час зареєстрованого шлюбу подружжя, тобто є спільним сумісним майном, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу спірне майно не спростована, а отже позивачу, як і відповідачу, належить право власності на 1/2 частину спірної квартири. Ухвалою суду від 27.01.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. 07.02.2025 до суду від [PERSON] надійшов зустрічний позов до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, в якому просила визнати за нею право особистої приватної власності подружжя на квартиру за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що шлюб між подружжям, укладений 26.03.2008, було розірвано в судовому порядку 18.04.2024. Спірна квартира була придбана [PERSON] під час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2017, право власності [PERSON] на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 05.12.2017. Зазначена квартира придбана не за спільні сумісні кошти подружжя, а за особисті кошти [PERSON] , які вона отримала в подарунок від своїх батьків з умови, що кошти даруються саме їй особисто для придбання спірної квартири. Обставини отримання [PERSON] в подарунок коштів та їх використання для придбання спірної квартири відомі колишньому чоловіку [PERSON] та підтверджуються [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Презумпція спільного права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу, може бути спростована, і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, презумпція спільності права власності подружжя на майно не є безумовною та може бути спростована стороною, яка заперечує спільну власність, шляхом подання позову про визнання такого майна особистою приватною власністю, підтвердивши таким чином поширення на це майно іншого правового режиму права особистої приватної власності. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Сам факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Посилається на відповідну судову практику, зокрема на постанови Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі № 6-801цс16, від 07.09.24.05.2017 у справі № 6-843цс17, постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц, від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21, від 21.11.2018 у справі № 372/504/17, постанови Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 703/2284/19, від 15.07.2022 у справі № 914/1003/21, від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 24.01.2020 у справі № 546/912/16-ц, від 05.08.2020 у справі № 682/2493/16-ц, від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц. Фактичні обставини отримання [PERSON] коштів на придбання спірної квартири як подарунок їй особисто від її батьків свідчать, що ці кошти є її особистою приватною власністю, оскільки хоч і отримані нею за час шлюбу, але не є результатом спільної праці та ведення спільного господарства із колишнім чоловіком [PERSON] , а отже, спірна квартира є її особистою приватною власністю, не належить до спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу між колишнім подружжям. Ухвалою суду від 02.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 23.06.2025 від представника [PERSON] адвоката Загороднього І.В. надійшло клопотання про відшкодування [PERSON] за рахунок [PERSON] понесених нею в цій цивільній справі витрат на професійну правничу допомогу в сумі 21 000,00 грн, надану адвокатом Загороднім І.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 29.01.2025 № 01/25, оскільки згідно зі звітом про витрачений час на надання правничої допомоги від 20.06.2025, актом про надання правничої допомоги від 20.06.2025 загальна вартість послуг (гонорару) з правничої допомоги, наданих адвокатом, складає 21 000,00 грн. 23.06.2025 від представника [PERSON] адвоката Петрука Я.А. надійшло клопотання про відшкодування [PERSON] за рахунок [PERSON] понесених нею в цій цивільній справі витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн, надану адвокатом Петруком Я.А. на підставі договору про надання правничої допомоги від 24.02.2025, оскільки згідно зі звітом про витрачений час на надання правничої допомоги від 20.06.2025, актом про надання правничої допомоги від 20.06.2025 загальна вартість послуг (гонорару) з правничої допомоги, наданих адвокатом, складає 6 000,00 грн. 22.10.2025 від представника [PERSON] адвоката Петрука Я.А. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначає, що за результатами судових засідань від 14.05.2025 та 15.09.2025, проведених у цій справі, вважає, що презумпція спільного майна подружжя спростована відповідними доказами, що підтверджують фактичні обставини отримання [PERSON] коштів на придбання спірної квартири як подарунок їй особисто від її батьків та свідчать, що ці кошти є її особистою приватною власністю, оскільки хоч і отримані нею за час шлюбу, але не є результатом спільної правці та ведення спільного господарства із колишнім чоловіком, а тому спірна квартира є її особистою приватною власністю, не належить до спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу між колишнім подружжям. Представник посилається на те, що подружжя не мало власного житла і тому восени 2017 року батьки [PERSON] запропонували їй придбати житло орієнтовною вартістю 4000 доларів США, які вони їй подарують, оскільки подружжя не мало спільних накопичених коштів, всі зароблені кошти витрачалися на щоденні життєві потреби, яких нерідко не вистачало. В жовтні 2017 року [PERSON] разом з чоловіком та дітьми поїхали до батьків в с. Семенасте Новоукраїнського району, де батьки [PERSON] в присутності [PERSON] подарували їй 4000 доларів США для купівлі житла. Спочатку [PERSON] шукала будинок, але за такі кошти будинок, який би не потребував капітального ремонту, неможливо було знайти, тому вона почала шукати квартиру, в результаті чого знайшла квартиру за 6000 доларів США, про що повідомила своїх батьків, які погодили купівлю цієї квартири та пообіцяли до раніше подарованих 4000 доларів США подарувати ще 2000 доларів США.У зв`язку з цим [PERSON] придбала квартиру за договором купівлі-продажу квартири від 05.12.2017 за 6000 доларів США, з яких 4000 доларів США сплачуються в день оформлення договору, а інші 2000 долів США через пів року. За таких обставин, право власності на квартиру було юридично оформлено на [PERSON] , оскільки квартиру нею придбано виключно за рахунок коштів, подарованих їй її батьками, які відповідно до ст. 57 СК України є особистими коштами [PERSON] . В кінці травня на початку червня 2018 року [PERSON] виплатила колишньому власнику квартири залишок в сумі 2000 доларів США, які їй подарував батько [PERSON] , позичивши у [PERSON] . Про ці обставини відомо допитаним у судовому засіданні свідкам, які підтвердили обставини купівлі квартири за особисті кошти [PERSON] та джерело їхнього походження. Ці покази є належними та допустимими доказами, оскільки вони стосуються справи та свідки повідомили про ті обставини, які вони особисто бачили та були безпосередніми їхніми учасниками, а саме свідки [PERSON] та [PERSON] особисто дарували донці [PERSON] кошти на купівлю квартири, свідки [PERSON] та [PERSON] позичали 2000 доларів США для купівлі квартири, свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] хоч не були свідками передачі коштів, але пояснювали про обставини сімейного життя подружжя, необхідність купівлі квартири, джерело походження коштів на придбання квартири саме [PERSON] . Натомість показання свідка [PERSON] про наявність у [PERSON] 75 000,00 грн збережень, в яких не повідомила про джерело своєї обізнаності, та показання свідків [PERSON] та [PERSON] про подаровані [PERSON] кошти іншими особами, а саме: дідом в 2012 році приблизно 4500 доларів США, бабою в 2017 році 10 000,00 грн, матір`ю 300 доларів США, коли не були присутніми при передачі цих коштів [PERSON] , а про це, як вони стверджують, їм стало відомо із слів інших осіб, не допитаних в якості свідків у цій справі, не можуть бути допустимими відповідно до положень ст. 90 ЦПК України. Крім того, викликають сумніви в дійсній обізнаності свідків [PERSON] та [PERSON] в наявності збережень та достатніх доходів для придбання квартири за кошти [PERSON] , оскільки, як повідомила свідок [PERSON] , вона на момент купівлі квартири не спілкувалася [PERSON] у зв`язку з конфліктом, що виник у 2017 році щодо спадкування гаражу. Щодо поданих [PERSON] письмових доказів зазначає, що із довідки про грошове забезпечення за 2016-2017 роки вбачається, що дохід [PERSON] за 16 місяців склав 126 048,37 грн, що приблизно складає 7 900,00 грн на місяць, що не є достатнім доходом для сім`ї з двох дорослих та двох дітей, які проживають в орендованому житлі, тим більш для відкладання коштів; згідно із роздруківками з Пенсійного фонду України (форма ОК-5) за період з 2008 року до 2015 року та в 2018 році у [PERSON] відсутні доходи, у 2016 році працював останні 7 місяців, у 2017 році працював перших 4 місяці, що ставить під сумнів достовірність попередньої довідки про грошове забезпечення за 2016-2017 роки; роздруківки з кредитної карти за 2018-2019 роки свідчать про те, що [PERSON] користувався кредитними коштами, мета використання кредитних коштів незрозуміла, що підтверджує твердження свідків про недостатність коштів на утримання сім`ї. Отже, надані [PERSON] письмові докази не підтверджують наявності заощаджень для придбання квартири, а навпаки, підтверджують дохід, якого не вистачало на утримання сім`ї, а отримання кредиту підтверджує необхідність залучення додаткових коштів на утримання сім`ї. 23.10.2025 від [PERSON] надійшли додаткові пояснення, в яких вона зазначила, що у родини ніколи не було заощаджень, [PERSON] завжди оформлював кредити на життєві потреби, дід [PERSON] у 2013 році давав грошові кошти, за рахунок яких було погашено кредит, а також придбано автомобіль ВАЗ-2101, 1971 року випуску, на ремонт якого [PERSON] знову взяв кредит. Заробітної плати [PERSON] не вистачало на утримання сім`ї та оплату житла, тому [PERSON] користувався кредитними коштами, в 2016 році заборгованість за кредитом становила 55 000,00 грн. У квітні 2017 року [PERSON] звільнився з армії, зв`язку з відсутністю коштів родина з початку 2017 року проживала у батьків [PERSON] , з червня 2017 року в квартирі матері [PERSON] . В жовтні 2017 року, коли вони приїхали в с. Семенасте Новоукраїнського району до батьків [PERSON] , її батьки в присутності [PERSON] подарували [PERSON] 4000 доларів для купівлі житла. В листопаді 2017 року [PERSON] знайшла оголошення про продаж квартири за 6000 доларів США, порадилася з батьками і домовилася з продавцями про відстрочку на сплату 2000 доларів США, які були виплачені за рахунок позичених батьком у дядька [PERSON] коштів в розмірі 2000 доларів США. [PERSON] завжди визнавав, що квартира придбана за кошти батьків [PERSON] і він не має жодного відношення до цієї квартири. Щодо дарування грошових коштів матір`ю та бабою [PERSON] у 2017 році, то це не відповідає дійсності, оскільки через те, що у баби було декілька інсультів, гроші витрачалися на її лікування. Подружжя ніколи не мало заощаджень, тим більше на придбання квартири, заборгованість за кредитами постійно збільшувалася і в червні-липні 2022 року складала близько 220 000,00 грн. Отже, спірна квартира є особистою приватною власністю [PERSON] , не належить до спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу між колишнім подружжям. У судовому засіданні 26.12.2025 представник [PERSON] у судовому засіданні підтримала первісну позовну заяву, просила її задовольнити з підстав, викладених в позові, проти зустрічного позову [PERSON] заперечила, просила відмовити в його задоволенні, оскільки вважає показання свідків в підтвердження дарування грошових коштів батьками [PERSON] неналежними доказами, дарування валютних цінностей має бути оформлено нотарально і підтверджуватися письмовими доказами. За таких обставин вважає, що спірна квартира не є особистою власністю [PERSON] , оскільки придбана в період перебування сторін у шлюбі за спільні кошти. Представники [PERSON] у судовому засіданні 26.12.2025 підтримали зустрічний позов, просили його задовольнити з підстав, викладених в зазначеному позові та додаткових поясненнях, заперечили проти позовних вимог [PERSON] , просили відмовити в їх задоволенні, оскільки матеріали справи містять достатні докази того, що у [PERSON] на момент придбання спірної квартири не було доходів, за які могла бути придбана зазначена квартира, а також свідки підтвердили дарування [PERSON] її батьками грошових коштів в загальній сумі 6000 доларів США на придбання цієї квартири, а також фінансову неспроможність подружжя за власні кошти купити житло для сім`ї, обставини придбання спірної квартири за особисті кошти [PERSON] доведені, тому підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання права особистої приватної власності [PERSON] на зазначену квартиру. Суд, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18). Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відовідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 травня 2023 року у справі № 344/5528/22 (провадження № 61-2003св23). Згідно з вимогами ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд встановив, що згідно з рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.04.2024 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.03.2008 до 21.05.05.2024. В період шлюбу [PERSON] за договором купівлі-продажу квартири від 05.12.2017 придбала у власність трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 58,8 кв.м, житловою площею 41,5 кв.м. Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 49 900,00 грн, які продавець отримав в повному обсязі від покупця до підписання цього договору (п. 2.1 договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2017). Згідно з п. 1.5 договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2017 до підписання цього договору продавець ознайомився із заявою чоловіка покупця [PERSON] , в якій він надає свою згоду на купівлю зазначеної вище квартири. Підпис на заяві засвідчений Олександрійською міською державною нотаріальною конторою № 1 від 05.12.2017 за реєстром № 3-787, яка зберігається в її справах. Договір купівлі-продажу квартири від 05.12.2017 нотаріально посвідчений державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори № 1 Москаленко Я.М.05.12.2017 та зареєстровано в реєстрі за № 3-788. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 106320142 від 05.12.2017 за [PERSON] зареєстроване право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно з наданою до матеріалів справи довідкою про грошове забезпечення за 2016-2017 років, виданою ВЧ [NUMBER] загальна сума доходу [PERSON] за період лютий 2016 року - квітень 2017 року склала 126 048,37 грн. Згідно з довідкою від 04.12.2023 форми ОК-5, сформованою засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України, дохід [PERSON] склав: у 2016 році - 59 069,35 грн, у 2017 році - 39 444,15 грн, у 2018 році - немає даних. Також сторони не заперечують та в матеріалах справи наявні докази отримання [PERSON] кредитних коштів, в тому числі в спірний період. Під час судового розгляду свідок [PERSON] , який є батьком [PERSON] , надав показання, згідно з якими подружжя Пославських не мало власного житла та коштів на його придбання, тому вони з дружиною [PERSON] вирішили подарувати донці грошові кошти в сумі 4000 доларів США на придбання житла, грошові кошти були передані [PERSON] в присутності [PERSON] у жовтні 2017 року. Після пошуку житла [PERSON] повідомила батьків про те, що має намір придбати квартиру в м. Олександрії, однак квартира коштує 6000 доларів США. Батьки пообіцяли знайти кошти на купівлю квартири, однак у них не було власних коштів, тому вони позичили 2000 доларів США у [PERSON] чоловіка сестри дружини [PERSON] , які віддали дочці [PERSON] в кінці травня 2018 року. Одночасно свідок [PERSON] пояснив, що дочці [PERSON] передавалися грошові кошти частинами, по 200-300 доларів, суми точно не пам`ятає, позичив 2000 доларів США у [PERSON] , коли необхідно було віддати остаточну суму 1400 або 1600 доларів США, точно не пам`ятає. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , надала показання, що вони з чоловіком [PERSON] вирішили подарувати донці [PERSON] грошові кошти в сумі 4000 доларів, оскільки подружжя Пославських не мало власного житла та коштів на його придбання, ці кошти були передані дочці [PERSON] в жовтні 2017 року, але цих коштів не вистачало на купівлю квартири, яку знайшла дочка, тому навесні 2018 року вони позичили 2000 доларів США у чоловіка сестри [PERSON] , гроші були передані дочці [PERSON] однією сумою купюрами по 100 доларів США. Під час укладення договору купівлі-продажу квартири батьки не були присутні. Свідок [PERSON] , яка є рідною тіткою [PERSON] надала показання, що про придбання квартири [PERSON] за 6000 доларів США за рахунок коштів батьків [PERSON] їй відомо від сестри [PERSON] , у травні 2018 року її сестра [PERSON] подзвонила їй по телефону і попросила позичити 2000 доларів США на придбання квартири дочці [PERSON] . [PERSON] порадилася зі своїм чоловіком [PERSON] та вирішили позичити Донченкам 2000 доларів США, розписку не складали. Свідок [PERSON] , який є чоловіком рідної тітки [PERSON] - [PERSON] надав показання, згідно з якими подружжя Пославських не мали коштів на придбання житла, тому коли коштів не вистачило на купівлю квартири навесні 2018 року [PERSON] позичив 2000 доларів США батькам [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є рідною тіткою [PERSON] , сестрою [PERSON] , надала показання, що про обставини купівлі квартири [PERSON] за гроші батьків в сумі 6000 доларів США знає від брата та невістки, в її присутності [PERSON] дякувала своєму батьку [PERSON] за придбання квартири. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами [PERSON] та хрещеними [PERSON] , надали показання, що зі слів [PERSON] знають про те, що ті подарували своїй дочці на придбання квартири спочатку 4000 доларів США, а потім ще 2000 доларів США, які були позичені. Свідок [PERSON] , яка є рідною тіткою [PERSON] , та свідок [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] , надали показання, за якими у подружжя Пославських були заощадження, зокрема в 2012 році дід [PERSON] подарував йому приблизно 4500 доларів США, баба в невизначений проміжок часу - 10 000,00 грн, матір [PERSON] - 300 доларів США, а також частково за рахунок позичених [PERSON] коштів було придбано квартиру в грудні 2017 році в два платежі. Свідок [PERSON] також повідомила, що вона від [PERSON] знала, що на момент придбання спірної квартири у подружжя Пославських були збереження в сумі 75 000,00 грн. Суд зазначає, що на підставі наданих позивачкою за зустрічним позовом доказів, у тому числі показань свідків, неможливо достовірно встановити, за яку ціну було придбано [PERSON] спірну квартиру за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 05.12.2017, оскільки за умовами цього договору продаж квартири вчинений за 49 900,00 грн, які отримані продавцем до підписання зазначеного договору. Твердження [PERSON] про те, що спірна квартира була придбана за договором купівлі-продажу квартири від 05.12.2017 за ціну 160 000,00 грн, оскільки цього в судовому засіданні не заперечував [PERSON] , не підтверджується будь-якими письмовими доказами, а також показаннями свідків, оскільки жодний зі свідків не був присутній під час передачі грошових коштів продавцю за договором купівлі-продажу квартири від 05.12.2017 в оплату вартості квартири [ADDRESS] . В матеріалах справи відсутні належні докази щодо здійснення оплати за придбану квартиру двома платежами 4000 доларів США та 2000 доларів США, оскільки свідки не були очевидцями передачі цих коштів продавцю зазначеної квартири. Також викликають сумнів показання свідків зі сторони [PERSON] щодо дарування батьками [PERSON] грошових коштів на придбання спірної квартири в сумі 2000 доларів США вже після укладення договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2017 в травні 2018 року, оскільки показання свідка [PERSON] не співпадають з показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] стосовно обставин передачі [PERSON] відповідних грошових коштів в позику [PERSON] (частинами чи одразу повною сумою), а отже й обставин дарування відповідних коштів батьками [PERSON] самій [PERSON] . Суд не приймає до уваги посилання представника [PERSON] на те, що показання свідків є недопустимими доказами для підтвердження факту дарування грошових коштів, оскільки, хоча норма ч. 5 ст. 719 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і передбачала станом на момент виникнення спірних правовідносин, що договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, однак дійсність договору дарування зазначених грошових коштів на придбання квартири не є предметом оскарження в цій справі, а встановлена в ч. 1 ст. 218 ЦК України імперативна норма щодо правових наслідків недодержання письмової форми правочину, а саме, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами і рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків, стосується виникнення такого спору між сторонами правочину. Одначасно, оцінюючи показання свідків як зі сторони [PERSON] , так і зі сторони [PERSON] , суд зазначає, що жодний свідок не був присутній під час укладення договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2017 та передачі коштів продавцю зазначеної квартири, а отже, суд не може достовірно встановити, за рахунок чиїх саме грошових коштів була придбана спірна трикімнатна квартира, що розташована за адресою [ADDRESS] , загальною площею 58,8 кв.м, житловою площею 41,5 кв.м, тобто особистих коштів [PERSON] , які були подаровані їй її батьками, чи інших коштів, які могли бути в наявності у подружжя Пославських станом на момент придбання вказаної квартири, в тому числі заощаджених та/або позичених/кредитних, як то стверджував [PERSON] . Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з наведеними вище нормами сімейного законодаства тягар доведення набуття майна одним із подружжя за час шлюбу за особисті кошти лежить на тому з подружжя, який про це стверджує. Самі посилання [PERSON] та її представників на фінансову неспроможність подружжя Пославських придбати спірну квартиру за власні кошти, виходячи з рівня доходів [PERSON] та необхідності отримання на утримання сім`ї кредитних коштів [PERSON] , без підтвердження належними, допустимими та достовірними доказами факту придбання спірної квартири за особисті кошти [PERSON] , не можуть бути підставою для однозначного висновку про придбання спірної квартири саме за особисті кошти [PERSON] . [PERSON] , яка є відповідачкою за первісним позовом та позивачкою за зустрічним позовом, не спростувала презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя на спірну квартиру, набуту за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , тому за відсутності достатніх доказів того, що зазначена квартира придбана за особисті кошти [PERSON] , відсутні підстави для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом про визнання права особистої приватної власності [PERSON] на спірну квартиру. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , набута на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2017 за час шлюбу сторін, належить їм на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У рішенні Конституційного Суду України від 19.09.2012 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України № 1-8/2012 (№ 17-рп/2012) встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Суд не встановив обставин, які б давали суду підстави для відступу від принципу рівності часток подружжя в спільному сумісному майні, тому, суд дійшов висновку, що придбана сторонами під час шлюбу трикімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу шляхом визнання за кожним із сторін права власності на 1/2 частину зазначеної квартири. Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені позивачем за первісним позовом судові витрати, а саме витрати зі сплати судового збору в сумі 3 255,10 грн, витрати зі сплати вартості проведення оцінки спірної квартири в сумі 2 000,00 грн (згідно з квитанцією від 27.12.2024 № 11/225) та витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 15 000,00 грн за договором про надання правничої допомоги від 12.12.2024 з додаткою угодою від 1212.2024, згідно з якими [PERSON] сплатив адвокату Шило А.О. узгоджену суму гонорару за надані послуги в загальній сумі 15 000,00 грн (детальний опис наданих послуг від 10.01.2025, квитанції від 16.12.2024 та від 10.01.2025). Також у зв`язку з відмовою в задоволенні зустрічного позову судові витрати [PERSON] не підлягають відшкодуванню та покладаються на позивачку за зустрічним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved