Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради, Міністерство оборони України, в якому просить: - визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх заробітків (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 24.12.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Короткий зміст та обґрунтування позову Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.02.2021, справа №495/7811/20 був розірваний. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.07.2019, актовий запис №424. З довідкок про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб ОСББ «Платан» вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту оцінки потреб сімї №48 від 21.06.2023, складеного фахівцем із соціальної роботи, потреби дитини задоволені в повному обсязі, дитина забезпечена усім необхідним для повної життєдіяльності, позивач [PERSON] має високий батьківський потенціал. Малолітній [PERSON] є вихованцем дошкільного підрозділу ІІ молодшої групи «Півник» початкової школи імені С.О.Морозової. Адміністрація навчального закладу характеризує дитину як активного, уважного, дружелюбного хлопчика, батько дитини виконує батьківські обов`язки на належному рівні, цікавиться шкільним життям дитини. Мати дитини участі у вихованні дитини не приймає, з вихователя не спілкується, батьківські збори не відвідує. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] проходить військову службу по мобілізації під час військового стану у військовій частині [NUMBER] . За місцем проживання [PERSON] характеризується посередньо, до адміністративної відповідальності не притягувався, спиртними напоями не зловживає, скарг від сусідів не надходило, на обліку лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває. Прочинаючи з липня 220 року ні позивач ні малолітній син не бачили відповідача, оскільки остання покинула дитину та пішла мешкати з іншою адресою, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться життям дитини та не проявляє материнського інтересу. Позивач з метою забезпечення найкращих інтересів дитини звернувся до суд з даним позовом та про сить його задовольнити. Рух справи у суді 07.04.2023 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради, Міністерство оборони України про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2023 матеріали цивільної справи №495/3515/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради, Міністерство оборони України про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, передані на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Савицького С.І.. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.04.2023 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та з органу опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради витребувано висновок про доцільність чи не доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Згідно розпорядженя щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ №532 від 21.03.2025 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2025 матеріали цивільної справи №495/3515/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради, Міністерство оборони України про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, передані на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Гелла С.В.. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.07.2025 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору залучено Міністерство оборони України. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2025 року підготовче судове засідання закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач та представник у судове засідання не зяивлись, про час та місце слухання справи були повідомлені, причини неявки суду невідомі. Представники третіх осіб у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений, причини неявки суду невідомі. Відповідач у судове засідання не зявилась, повідомлялась, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв або клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.1, 2 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно ст.81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Частиною 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, безпосередньо дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.02.2021, справа №495/7811/20 був розірваний. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.07.2019, актовий запис №424. Між сторонами виник спір стосовно місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. З довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб ОСББ «Платан» №11 від 27.02.2023 вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту оцінки потреб сімї №48 від 21.06.2023, складеного фахівцем із соціальної роботи, потреби дитини задоволені в повному обсязі, дитина забезпечена усім необхідним для повної життєдіяльності, позивач [PERSON] має високий батьківський потенціал. Малолітній [PERSON] є вихованцем дошкільного підрозділу ІІ молодшої групи «Півник» початкової школи імені С.О.Морозової. Адміністрація навчального закладу характеризує дитину як активного, уважного, дружелюбного хлопчика, батько дитини виконує батьківські обов`язки на належному рівні, цікавиться шкільним життям дитини. Мати дитини участі у вихованні дитини не приймає, з вихователя не спілкується, батьківські збори не відвідує. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки від №1560 від 22.06.2023 позивач [PERSON] проходить військову службу по мобілізації під час військового стану у військовій частині [NUMBER] . За місцем проживання [PERSON] характеризується посередньо, до адміністративної відповідальності не притягувався, спиртними напоями не зловживає, скарг від сусідів не надходило, на обліку лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває. Судовим розглядом встановлено, що 15.01.2021 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, справа №495/7812/20 був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх заробітків (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 24.12.2020 і до досягнення дитиною повноліття, саме до [INFO] . Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.12.2021 року, справа №495/7812/20 заява [PERSON] про перегляд судового наказу виданого 15.01.2021 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, справа №495/7812/20 за нововиявленими обставинами задоволена. [PERSON] поновлено строк на звернення до суду з заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. Судовий наказ виданий Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 15.01.2021, справа №495/7812/20 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх заробітків (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 24.12.2020 і до досягнення дитиною повноліття, саме до [INFO] - скасований. До суду від органу опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради надійшов висновок №02-32/1324 від 07.07.2023 про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з положеннями ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У частині 4 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (частина 2). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.161 СК України). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду від 14.09.2022 року у справі № 466/1017/20 (провадження № 61-3587св22) зроблено висновок, що «рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. В постанові Верховного Суду від 14.02.2019р. в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». В постанові Верховного Суду від 28.04.2022р. у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21) зроблено висновок, що «при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Колегія суддів зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів». У статті 19 СК України зазначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Дослідивши зміст висновку орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради №02-32/1324 від 07.07.2023 суд не може погодитись з висновком про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком, оскільки висновок прийнято без встановлення всіх обставин, є недостатньо обґрунтованим та суперечить в першу чергу інтересам малолітньої дитини. Суд звертає увагу, що у висновку органу опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради №02-32/1324 від 07.07.2023 не зазначено, яким чином малолітня дитина [PERSON] , [INFO] може мешкати з батьком, який проходить військову службу в ЗСУ, у будь-який час та без його згоди, може бути переведений в іншу частину та місцевість, оскільки є діючим військовослужбовцем. Відповідно до пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України Конструкція вказаної норми вказує, що законодавцем передбачена можливість надання військовослужбовцю право на звільнення з військової служби зокрема у випадку коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який у подальшому продовжено та не скасовано на даний час. Наразі триває загальна мобілізація в Україні. На думку суду, в даній ситуації при винесені висновку орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради діяв виключно в особистих інтересах позивача, який намагається звільнитися з військової служби, а не в інтересах малолітньої дитини. На час розгляду даного спору судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком буде мати більш позитивний вплив на дитину. Позивачем не надано суду переконливих доказів на підтвердження того, що проживання малолітньої дитини з матірю суперечить інтересам дитини та негативно вплине на психоемоційний стан малолітньої дитини, створить загрозу заподіяння дитині психічної шкоди, що відповідач, як мати дитини неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, жорстоко поводиться з дитиною або не піклується про неї, належним чином не забезпечує дитині умови для гармонійного життя та духовного розвитку. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 73 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Усталена практика Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - і якщо це не порушуватиме права та інтереси дитини - підлягають врахуванню інтереси батьків. Таким чином, у контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, з урахуванням висновків Верховного Суду, а також враховуючи військову службу батька, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради, Міністерство оборони України про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком. Суд зазначає, що в подальшому, з урахуванням обставин, які можуть виникнути, місце проживання дитини може бути змінено за згодою батьків та самої дитини, а після досягнення дитиною чотирнадцяти років, вона вправі самостійно визначати з ким із батьків буде проживати. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Згідно ч.1, 2 ст.179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2 ст. 51 Конституції України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Позивачем на підтвердження факту проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] надана довідка про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб ОСББ «Платан» №11 від 27.02.2023. Проте вказаний доказ є не належним, оскільки докази про факт проживання дитини з будь-ким із батьків мають носити офіційний характер, як то довідка або акт про спільне проживання матері (батька) і дитини, акт підтвердження факту проживання без реєстрації, які видаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, Центром надання адміністративних послуг за місцем проживання матері (батька) та за встановленою формою. Оскільки позивачем не надано достатніх та достовірних доказів, що малолітня дитина проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, тому суд позбавлений можливості присудити стягнення аліментів з відповідача.

Outcome: dismissed