Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом вказуючи, що в минулому перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від спільного життя в них [INFO] народився син [PERSON] , який після розлучення залишився проживати разом з нею, перебуває на повному її утриманні. В той час коли відповідач, не бере жодної участі у вихованні сина, вже кілька років не спілкується та не відвідує його, не цікавиться станом його здоров`я та успіхами у навчанні. Також, не надає коштів на утримання дитини та не сплачує призначені судом аліменти, внаслідок чого утворилась заборгованість, що на день подачі позову становить 123 441,74 грн. З огляду на вказані обставини, переконана, що є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] . Тому наполягає на задоволенні позовних вимог. Позивачка, в судовому засіданні 11.11.2025 року, підтримала позовні вимоги та пояснила, що з відповідачем розлучена з 2013 року. Однак, ще до народження сина, перебувала з ним не в найкращих, конфліктних відносинах, тому, разом на той час не проживали. З пологового будинку її забирали батьки. Спочатку, відповідач періодично навідувався та бачився з сином, декілька разів дарував якісь незначні подарунки. Коли сину виповнилось три роки відповідач припинив будь які контакти з дитиною, чому передувала конфліктна ситуація та бійка з її батьком. Після того, відповідач лише періодично телефонував та з`ясовував стосунки з приводу призначених аліментів. Востаннє, приблизно у вересні 2025 року, зателефонував та попросив поговорити з сином, однак, дитина такого бажання не виявила. За увесь цей час, ні вона, ні її близькі ніколи не налаштовували дитину проти батька, який просто був відсутній у їхньому житті. Вказала, що вже дев`ять років перебуває в іншому шлюбі, від життя в якому має ще двох дітей. Саме теперішнього чоловіка син сприймає як батька. В разі задоволення цього позову, її чоловік має звернутися до суду із заявою про усиновлення [PERSON] . Тому, вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача. Представник позивачки, адвокат Ткачук В.М. в судовому засіданні в повному обсязі підтримав позовні вимоги, наполягав на позбавленні [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] . Додатково наголошував, що відповідач з моменту розлучення не приймав жодної участі у житті дитини, не сплачував аліменти. При цьому, його довірителька жодних перешкод для спілкування батька з сином не вчиняла. Спільний син сторін, на сьогоднішній день, зовсім не знає відповідача. Попри все, навіть у період перебування справи на розгляді в суді, відповідач не намагався будь-яким чином налагодити відносини з дитиною. Відповідач спромігся лише сплатити заборгованість по аліментах. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні 11.11.2025 року, в режимі відеоконференції, категорично заперечив щодо позовних вимог та пояснив, що попри своє бажання бачитись з сином та брати участь у його житті, такої змоги не мав. Позивачка, в силу своїх особистих неприязних почуттів до нього, постійно вчиняла перешкоди в будь-якому спілкуванні з дитиною. Так, після народження сина, він періодично навідувався, частково, по мірі можливості, сплачував аліменти, привозив одяг, продукти харчування, які позивачка відмовлялась приймати. Зустрічі з сином повністю припинились після того, як під час одного з його візитів до дитини, родичі позивачки влаштували бійку та вигнали його з будинку. З огляду на те, що йому не надавали змоги бачитись і спілкуватись з сином, він принципово вирішив припинити сплачувати аліменти. Проте, на даний час заборгованість по аліментах сплачена в повному обсязі. Стверджував, що любить сина, тому, неодноразово просив у позивачки дозволу на побачення з ним, однак, результату не було. В органи опіки та піклування з цього приводу не звертався. Зазначав, що на даний час проходить службу в ЗСУ, не має алкогольної чи будь-якої іншої залежності, тому, має можливість і бажання брати участь в житті сина та його матеріальному утриманні по мірі необхідності. Переконаний, що відповідачка ніколи не розповідала синові про його існування, але він прагне налагодити зв`язок з ним. Представник відповідача, адвокат Герус Б.І. в судових засіданнях заперечував щодо позовних вимог, вважаючи такі необґрунтованими, безпідставними та такими, що, в першу чергу, суперечать інтересам самої неповнолітньої дитини. Його довіритель категорично не згоден з позбавленням його батьківських прав, має непереборне бажання налагодити відносини з сином. Проте, у випадку задоволення позову він буде повністю позбавлений такої можливості, в тому числі й через складні відносини з позивачкою. Наголошував, що заборгованість по аліментах на сьогоднішній день сплачена в повному обсязі. Крім того, як стало відомо, позивачка також звернулась до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання сина. Його довіритель не заперечує щодо цього та повністю погоджується з позовними вимогами. Вважає необґрунтованим та виключно таким, що має рекомендаційний характер, Висновок Органу опіки та піклування. Просив також звернути увагу на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який в даному випадку застосовувати не доцільно. Представник Великомежиріцької сільської ради, як органу опіки та піклування, [PERSON] в судових засіданнях підтримував поданий Висновок, вважаючи за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON] . Неповнолітній [PERSON] , заслуханий, в судовому засіданні 26.11.2025 року, в присутності педагога (заступника директора з НВР) Невірківського ліцею Великомежиріцької сільської ради [PERSON] , розповів суду, що має на цей час повних 13 років та навчається у 8 класі. Проживає з матір`ю [PERSON] , татом [PERSON] , меншими братом та сестрою. Зі слів матері знає, що його біологічним батьком є [PERSON] , якого він ніколи не бачив та не знає як він виглядає. Подарунків від батька ніколи не отримував. Зазначив, що нещодавно [PERSON] зателефонував та під час розмови повідомив, що любить його та просив пробачення. Однак, він не має бажання спілкуватися з ним, хоча ніхто цього не забороняє. Своїм батьком вважає [PERSON] , який проживає разом з ними. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд приходить до таких висновків. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що було видане 08 лютого 2012 року Виконавчим комітетом Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області. Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 17 квітня 2013 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14 квітня 2010 року Невірківською сільською радою Корецького району Рівненської області. Неповнолітню дитину, [PERSON] залишено проживати з матір`ю. Факт зміни прізвища позивачки з « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що було видане 19 липня 2016 року Виконавчим комітетом Невірківської сільської ради Корецького району Рівненської області. Згідно з Довідки № 512, що була видана 22 квітня 2025 року Невірківським старостинським округом, встановлено, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] , та має такий склад сім`ї: чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] , 2016 року народження та сини [PERSON] , 2012 року народження та [PERSON] , 2020 року народження. Зі змісту Довідки № 01-42/20, що була видана 09 квітня 2025 року, за підписом директора Невірківського ліцею Великомежиріцької сільської ради, встановлено, що [PERSON] , не приймає участі в шкільному процесі свого сина, учня 7 класу [PERSON] . Орган опіки та піклування Великомежиріцької сільської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно дитини - [PERSON] , [INFO] , що стверджується Висновком органу опіки та піклування «Про доцільність позбавлення батьківських прав», що затверджений Рішенням Виконавчого комітету Великомежиріцької сільської ради № 235 від 07 липня 2025 року. До Висновку додано: Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] від 03.07.2025 року, зі змісту якого встановлено, що в сім`ї створено належні умови для розвитку та виховання дітей, при цьому, під час бесіди, [PERSON] повідомив, що не проти позбавлення батька батьківських прав; Характеристику, що була видана Невірківським старостинським округом від 03 липня 2025 року, з якої вбачається, що [PERSON] зарекомендувала себе з позитивної сторони, як добра та чуйна жінка, яка завжди готова прийти на допомогу тим, хто її потребує. До Висновку додано також Характеристику за підписом сільського голови Великомежиріцької сільської ради від 03 липня 2025 року, в якій зазначено, що [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . За час проживання на території сільської ради зарекомендував себе посередньо, не працює, скарг від сусідів не надходило. Крім того, у Висновку значиться, що [PERSON] під час телефонної розмови з начальником служби у справах дітей повідомив, що заперечує стосовно позбавлення батьківських прав, аліменти не сплачує, але готовий сплати в разі підтвердження що він є батьком дитини, участі у засіданні органу опіки та піклування не виявив бажання та від обстеження матеріально-побутових умов свого проживання відмовився, що засвідчено в Акті від 03 липня 2025 року. Станом на 25 квітня 2025 року заборгованість [PERSON] по аліментах на користь [PERSON] (в/л № 1709/308/2012) становила 123 441,74 грн., про що свідчить Довідка розрахунок Державної виконавчої служби. Водночас, Постановою № 38330626 державного виконавця Корецького відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.09.2025 року було скасовано заходи примусового виконання, що були застосовані при примусовому виконанні виконавчого листа № 1709/380/2012, у зв`язку з повним погашенням заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями ч. 7 ст. 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування належить вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує невиконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом виключно тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (рішення від 18 грудня 2008 року у справі за заявою «Saviny v. Ukraine», № 39948/06, § 50). Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. У рішенні ЄСПЛ від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (Strand Lobben and Others v. Norway, заява №37283/13) зазначено, що коли інтереси дитини суперечать інтересам батьків, органи влади повинні встановлювати справедливий баланс цих інтересів, при цьому особливе значення надається найкращим інтересам дитини. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та «відновлення» сім`ї. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачка наполягає на доцільності позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON] , як такого, який впродовж багатьох років був відсутній у їхньому житті, не брав жодної участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавився станом здоров`я, інтересами та навчанням, не сплачував аліментів. За цей час позивачка створила іншу сім`ю та її новий чоловік фактично замінив її синові біологічного батька. Сама ж позивачка повідомила, що її чоловік має намір усиновити сина [PERSON] , оскільки двоє спільних їхній дітей мають зовсім інше прізвище, а ніж старший син. Відповідач не заперечує, що починаючи з трирічного віку, дійсно припинив будь яке спілкування з сином в силу обставин, що склалися, зокрема, через особисте конфліктне та неприязне відношення до нього з боку позивачки, яка не бажала його участі у житті дитини. Водночас, категорично не визнає позовних вимог, позаяк, попри всі обставини, які склалися, на сьогоднішній день він має непереборне бажання виправити та налагодити стосунки з тринадцятирічним сином. Запевняє, що син йому небайдужий і він прагне бути присутнім у його подальшому житті. Заборгованість по аліментах на сьогоднішній день погашена в повному обсязі та він не заперечує щодо позовних вимог позивачки про зміну способу стягнення аліментів у справі, що знаходиться на розгляді в суді. Таким чином, у матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню неповнолітнього сина, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу (у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування), які фактично не застосовувались аж до моменту подання до суду позову про позбавлення батьківських прав. У матеріалах справи також відсутні докази, що відповідач свідомо продовжує ухилятись від виконувати свої батьківських обов`язків. Крім того, суд звертає увагу на сталі та довготривалі неприязні відносини, які склались між відповідачем та позивачкою, її сім`єю, що могло стати однією із причин втрати спілкування між батьком та дитиною. Судом встановлено, що [PERSON] на даний час перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , що стверджується Довідкою № 9751 від 21 жовтня 2025 року, однак запевняв, що при першій нагоді хоче побачитись з сином, брати участь в його житті та вихованні. Таку позицію відповідача суд вважає активною та спрямованою на налагодження відносин з сином. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04). Суд вважає очевидним відсутність тісного психологічного зв`язку та бажання дитини спілкуватись з фактично з незнайомим чоловіком. Оцінюючи думку сина сторін, суд виходить з того, що така думка в цілому складається з емоційної складової та особистої прихильності хлопчика до особи, яка фактично замінила йому батька з трирічного віку. З пояснень [PERSON] вбачається, що небажання спілкуватися з біологічним батьком пов`язане з тим, що він фактично його не знає. Суд звертає увагу на те, що висновок органу опіки та піклування є таким, що має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року (справа № 243/13192/19-ц). У даному випадку, на переконання суду, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав є недостатньо обґрунтованим та має рекомендаційний характер, не містить посилань на виключні обставини, які могли б бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. З Висновку також встановлено, що відповідач, під час телефонної розмови з представником Органу опіки та піклування, також заперечив щодо позбавлення його батьківських прав. Крім того, як з`ясувалося, відмовився від надання дозволу на проведення обстеження його матеріально-побутових умов проживання, з огляду на те, що перебував за межами Рівненської області. З тих же причин не зміг взяти участі у засіданні Виконавчого комітету сільської ради з приводу доцільності позбавлення його батьківських прав. Виходячи із всього вищезазначеного, враховуючи активну позицію відповідача, спрямовану на відновлення та налагодження втрачених з сином зв`язків, з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення його батьківських прав, суд приходить висновку про недоцільність на даний час в застосуванні такого, крайнього заходу впливу. Водночас вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, поклавши відповідний контроль на орган опіки та піклування. На думку суду, таке рішення буде сприяти інтересам, насамперед, і самої дитини, адже позбавлення біологічного батька права на будь-який зв`язок з сином, а останнього - права на батьківське піклування та виховання, є останнім зі всіх можливих заходів, який не може бути виправдано виключно посиланням на несплату аліментів. На переконання суду, таке рішення надасть відповідачу поштовх для зміни своєї поведінки, яка впродовж багатьох років перешкоджала належній участі у забезпеченні та вихованні дитини, відповідно дитині - можливість зберегти свої родинні зв`язки та реалізувати природне право на батьківське піклування та підтримку. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed