Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, який було зареєстровано 26.04.2019 року виконавчим комітетом Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, актовий запис 03. В обґрунтування позову позивач зазначає, що з лютого 2022 року вони фактично припинили шлюбні відносини через те, що мають різні характери та погляди на подружнє життя. На теперішній час спільного господарства не ведуть. Позивач вказує, що втрачено почуття кохання та поваги один до одного. За переконанням Позивача, сім`я розпалася та існує формально, подальше її збереження не буде відповідати його інтересам. Вимоги про стягнення з відповідача суми судового збору не заявлено. Позивач та його представник до судового засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно і належним чином. Через канцелярію суду від представника позивача адвоката Плетенко К.Ю. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, наполягали на позовних вимогах. Відповідач, повідомлений судом своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи шляхом публікації судового виклику на офіційному сайті Судової влади України про, що в матеріалах справи міститься повідомлення. Оскільки суд немає відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України, тому вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] , виданого 26 квітня 2019 року виконавчим комітетом Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, 26.04.2019 року сторони зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №03. Судом також встановлено, що сім`я розпалася остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку позивач вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що мають істотне значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved