Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати батьківство [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог вказує, що він перебував у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згодом вони розлучилися та після розірвання шлюбу мати дітей залишила прізвище [PERSON] . Після розлучення, вони примирилися та проживали разом, не реєструючи офіційно шлюб. Через деякий час у них народилося ще двоє дітей-двійнят: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . У 2020 році [PERSON] , мати дітей за рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22 травня 2020 року була позбавлена батьківських прав відносно чотирьох дітей та діти продовжили проживати з ним. Весь цей час він забезпечував їхній розвиток, матеріально утримував, виховував і здійснював фактичне батьківське піклування. Позивач вказує, що лише через п`ять років після позбавлення матері батьківських прав, він випадково дізнався від працівника РАЦСу, що офіційно не є батьком у правовому полі відносно двох дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , що стало для нього несподіванкою та створило значні перешкоди у здійсненні його батьківських обов`язків. Як з`ясувалося, оскільки на момент народження дітей, сторони вже не перебували у офіційно укладеному шлюбі, процедура реєстрації дітей проводилася за заявою матері, що призвело до реєстрації дітей за ч. 1 ст. 135 СК України. Фактично це призвело до колізії, оскільки у свідоцтвах про народження дітей зазначено прізвище « [PERSON] », у рядку «батько» повністю його ПІБ [PERSON] , водночас у повному витязі з ДРАЦС зазначено, що вони зареєстровані за вказівкою матері як діти одинокої матері, а інформація про батька відсутня. Позивач вказує, що він є біологічним батьком дітей, виховує їх з самого народження, постійно піклується про них, забезпечує їх усім необхідним, бере участь у їхньому вихованні та розвитку. Той факт, що він не має відносно дітей батьківських прав, створює ризик для їхньої правової стабільності, зокрема в питаннях представництва їхніх інтересів спадкування та соціального захисту. На підставі викладеного, з метою юридичного закріплення його статусу батька, а також в інтересах його біологічних дітей, які знають його як рідного тата з їх народження, позивач звернувся до суду із даним позовом. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про проведення розгляду справи без їх участі, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, заяв, клопотань до суду не надходило. Правом подати відзив відповідач не скористалась. Представник третьої особи подала до суду заяву, якою просила розгляд справи проводити без її участі. За таких обставин суд ухвалює провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 2007 року, який рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2011 року розірвано У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як стверджує позивач, після розірвання шлюбу сторони продовжили спільне проживання та [INFO] у них народилося ще двоє дітей [PERSON] та [PERSON] , про що в матеріали справи надано копії свідоцтв про їх народження. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22 травня 2020 року відповідачку [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її чотирьох неповнолітніх дітей. З Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дітей [PERSON] та [PERSON] , які народилися [INFO] , встановлено, що відомості про батька дітей внесені на підставі заяви про реєстрацію народження відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Як стверджує позивач через необізнаність в юридичних тонкощах, він вважав, що оскільки дітей отримали його прізвище та по батькові, а також, що його прізвище, ім`я та по батькові записано в їхній свідоцтвах про народження в графі «батько», то це автоматично підтверджує його батьківство щодо дітей. За клопотанням позивача судом 04 вересня 2025 року було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу із застосуванням методу ДНК з метою встановлення батьківства. Згідно висновку експерта № 338-МГ, встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збіг генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зав`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999%. Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99999%. Таким чином встановлено, що громадянин [PERSON] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України, частинами 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя (ст. 122 СК України). Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. У постанові від 16.05.2018 року (справа № 591/6441/14-ц, провадження № 61-6030св18) Верховний суд висловив позицію, відповідно до якої, для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері ч. 1 ст. 135 СК України. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (справа «Калачова проти російської федерації», № 3451/05, § 34, рішення від 07.05.2009 року). Згідно положень частини 3 статті 12, статті 80 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог частини 1 статті 76, статті 77, статті 78, частини 6 статті 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що факт батьківства позивача [PERSON] щодо дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] підтверджено доказами, наданими в матеріали справи, відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Outcome: approved