Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

11.09.2025 позивачка [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Таращук О.В., звернулась до суду з позовом до [PERSON] про припинення режиму спільної сумісної власності та визначення розміру частки земельної ділянки. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачкою у справі 14.11.2024 укладено договір про поділ земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Володимирського районного нотаріального округу Волинської області, зареєстрований за №847. Даним договором поділено на окремі земельні ділянки земельну ділянку площею 0, 0720га, кадастровий номер 0710200000:01:003:0839, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] . Також сторони домовились, що тимчасово у спільному користуванні залишається земельна ділянка, що знаходиться у їх спільній сумісній власності площею 0,0097га, кадастровий номер 0710200000:01:003:0563. Крім того, між сторонами по справі було укладено договір про поділ житлового будинку що спільною частковою власністю, посвідчений приватним нотаріусом Володимирського районного нотаріального округу Волинської області, зареєстрований в реєстрі за №3809. Відповідно до п.9 вказаного договору позивачу та відповідачу належить земельна ділянка, що знаходиться у їх спільній сумісній власності площею 0,0097га, кадастровий номер 0710200000:01:003:0563 на підставі договору про поділ спільного майна. Наявність спірної земельної ділянки у спільній сумісній власності із відповідачем порушує право власності позивача, зокрема право розпорядження на майно в цілому, а саме частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що належать їй на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15.9.2023 (справа №154/3655/23), оскільки з відповідачем не досягнуто згоди щодо розподілу земельної ділянки, що знаходиться у спільній сумісній власності площею 0,0097га, кадастровий номер 0710200000:01:003:0563. [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Закревський І.В., звернулась до суду з позовом до [PERSON] про припинення режиму спільної сумісної власності та визначення розміру частки земельної ділянки, посилаючись на те, що в провадженні суду перебуває вищевказаний позов і вона вважає необхідним скористатись своїм правом та подати зустрічний позов. Підтвердила обставини викладені позивачкою [PERSON] в первісному позові та зазначила, що на даний час вона не може вільно і належним чином розпоряджатись належною їй на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15.9.2023 (справа №154/3655/23), наявною земельною ділянкою, і взагалі усім майном в цілому, оскільки між нею та [PERSON] виникли спори і непорозуміння щодо розподілу земельної ділянки площею 0,0097га, кадастровий номер 0710200000:01:003:0563 для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка знаходиться у спільній сумісній власності, а тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою суду від 11.11.2025 позовні заяви, які стали предметом цивільних справ №154/1529/25 та № 154/1739/25, було об`єднані в одне провадження, якому присвоєно номер: №154/1529/25. В судове засідання позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник адвокат Таращук О.В., яка діє на підставі ордеру №1155483 від 10.09.2025, не з`явились, до канцелярії суду подали заяву з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, первісні позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги визнають у повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення на підставі доказів наданих сторонами. Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник адвокат Закревський І.В., який дії на підставі ордеру №1161048 від 24.10.2025 у судове засідання також не з,явились, до канцелярії суду надали заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та підтримання зустрічного позову, справу просили розглядати за їх відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, без участі сторін, так як про дату, час і місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків. Судом встановлено наступні обставини. 04.10.2024 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б.І., зареєстрований за №3479. Даним договором поділено на окремі земельні ділянки земельну ділянку площею 0,0720га, кадастровий номер 0710200000:01:003:0839, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] . Також даним договором сторони домовились, що тимчасово у спільному користуванні залишається земельна ділянка, що знаходиться у їх спільній сумісній власності площею 0,0097га, кадастровий номер 0710200000:01:003:0563. 14.11.2024 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про встановлення порядку володіння та користування житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що є спільною частковою власністю, посвідчений приватним нотаріусом Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б.І. , зареєстрований в реєстрі за №847. Відповідно до п.9 вказаного договору позивачу та відповідачу належить земельна ділянка, що знаходиться у їх спільній сумісній власності площею 0,0097га, кадастровий номер 0710200000:01:003:0563 на підставі договору про поділ спільного майна. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, яка в повній мірі кореспондується із положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом. У частині першій статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 370 ЦК України, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Статтею 372 ЦК визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Судом встановлено, що сторони намагались в добровільному порядку врегулювати питання поділу земельної ділянки, яка перебуває у спільній власності, однак внаслідок непорозумінь та спорів між ними це не виявилось можливим. На даний час угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між сторонами не укладена. Згідно з ч.5 ст.89 ЗК України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) та постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 642/3950/17 (провадження № 61-7008св19). Згідно ст.ст.152,158 Земельного Кодексу України, власники земельних ділянок мають право в судовому порядку вирішувати в тому числі і спори щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, до яких відносяться і питання визначення розміру часток співвласників і виділення частки із спільної власності. Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними та у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи. В абз. 3 п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7, з послідуючими змінами зазначено, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Реалізація права власності однією особою не може шкодити праву власності іншої особи. Право спільної власності обмежено спеціальними нормами закону, унаслідок чого кожен із співвласників зобов`язаний реалізувати своє право власності з урахуванням прав та інтересів інших співвласників та за взаємною згодою. Щодо порядку користування земельною ділянкою, у випадку виділу в натурі частки земельної ділянки, співвласнику якому вона виділяється, надається право саме на ту частину землі, на якій розташована відокремлена частина житлового будинку, що виділяється співвласнику. Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. У випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Відповідно до пункту п.п. «е» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7, у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду, а при перебування ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) - за договором або законом. Таким чином, оскільки сторони в добровільному порядку не дійшли згоди щодо розподілу земельної ділянки, що знаходиться у їх спільній сумісній власності, суд вважає за можливе провести розподіл земельної ділянки, відповідно до заявлених сторонами вимог, які беззаперечно визнані ними по відношенню один до одного, що буде відповідати захисту їх права володіння та користування належним їм майном. Понесені сторонами судові витрати за сплату судового збору, суд лишає за кожним з них.

Outcome: approved