Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

03.09.2025 до суду надійшов позов КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВОДОКАНАЛ» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, який мотивовано тим, що відповідачі своєчасно не здійснюють оплату за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються за адресою їх проживання: [ADDRESS] , внаслідок чого за період з 01.01.2018 по 31.07.2025 утворилась заборгованість розміром 51 924,40 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачів, а також просив стягнути судові витрати зі сплати судового збору розміром 3 028,00 грн. Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 11.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання, встановлено строки для подання заяв по суті справи (а.с. 17). Копію ухвали від 11.09.2025 разом із копіями позовних заяв та копіями доданих до них документів було направлено відповідачам рекомендованим листом із повідомленням за адресою, що є їх зареєстрованим місцем проживання, однак конверт із поштовим відправленням повернувся на адресу суду неврученим через відсутність адресата за вказаною адресою (відмітка відділення зв`язку від 21.09.2025). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 190 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Отже, відповідачі є такими, що отримали вищезазначені матеріали у день проставлення відмітки у поштовому повідомленні про відсутність осіб за адресою місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку, 21.09.2025. 22.09.2025 від відповідачки-2 [PERSON] надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи поштою або в електронному вигляді. 07.10.2025 відповідачкою-2 направлено до суду відзив на позовну заяву, який надійшов 13.10.2025. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідачі хоча і зареєстровані у квартирі, однак не проживають у ній тривалий час та не користуються комунальними послугами. Відповідачка-2 проживає у Києві з 2018 року, а відповідач-1 багато років проходить реабілітацію в Реабілітаційному центрі «Український Інститут залежності УІЗп у с. Петропавлівська Борщагівка Бучанського району Київської області. Відповідачі були поставлені на облік у вищезазначеній квартирі ще коли квартира належала їх матері, після смерті якої квартира не використовувалась для проживання, а фактично у ній зберігались речі. Зауважила, що у розрахунку заборгованості не зазначено, за яким принципом нараховувалась ця заборгованість та чи враховано показники лічильника, не зазначено тарифу, по якому робився розрахунок. Також заявила про застосування строків позовної давності, а також про заборону з 30.12.2023 стягувати заборгованість за комунальні послуги, оскільки територія м. Запоріжжя віднесена до території можливих бойових дій. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 18.12.2025 від представника позивача КП «ВОДОКАНАЛ» Панаріної А. О. надійшли додаткові пояснення у справі, за змістом яких зазначила, що відповідачі як особи, які зареєстровані у спірній квартирі, мають обов`язок сплачувати комунальні послуги, а тому є належними відповідачами по справі та мають нести солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Крім того, всупереч п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі не виконали обов`язку інформування виконавця комунальних послуг про те, що вони фактично не проживали у квартирі, та не надавали підтверджуючих ці обставини документів. Надані відповідачкою-2 докази не спростовують факту реєстрації відповідачів у спірній квартирі. Щодо розрахунку суми заборгованості представник позивача зазначив, що по спірній квартирі відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Звернень щодо переоформлення особового рахунку не надходило. З 25.02.2009 на абонентський облік КП «Водоканал» прийнято вузол розподільного обліку ETR-1.5 інв. № 09190492. У період з 01.01.2018 по 09.05.2021 на абонентському обліку перебував вузол обліку. Однак, показання цього вузла обліку споживачем до КП «ВОДОКАНАЛ» не надавалися, доступ для зняття контрольних показань представникам підприємства також не надавався. Остання повірка вузла обліку була здійснена у квітні 2013 року. З 09.05.2021 вказаний прилад обліку було знято з абонентського обліку у зв`язку з невиконанням його повірки. Таким чином, за період з 01.01.2018 по 30.11.2018 нарахування здійснювались відповідно до питомих норм споживання. З 01.12.2018 по 30.06.2021 нарахування не проводилися у зв`язку з відключенням послуги. У липні 2021 р. було здійснено перерахунок та знято нарахування на 2 особи за період з 01.11.2018 по 30.11.2018 у зв`язку зі зміною зареєстрованих осіб з 5 на 2 особи, та з 03.03.2021 по 30.06.2021 відновлено нарахування на 3 особи у зв`язку з самовільним підключенням. Розрахунок, наданий позивач, відповідачка не спростувала. Щодо строку позовної давності зазначила, що згідно з 12.03.2020 у країні установлено карантин, а з 24.02.2022 воєнний стан. Відтак, строк позовної давності не пропущено. Крім того, КП «ВОДОКАНАЛ» виконуються приписи постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29.12.2023 та не нараховується на суму заборгованості неустойка, інфляційні нарахування, проценти річних. Також КП «ВОДОКАНАЛ» не здійснювало припинення/зупинення надання послуг. Підстави для ненарахування заборгованості, визначені вказаною постановою, у даному випадку відсутні. Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. За таких обставин, суд вважав за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання на підставі наявних у справі доказів на підставі статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України (далі ЖК України) плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами та вноситься у встановлені строки. За рішенням Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999, збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «ВОДОКАНАЛ». У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 (далі Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Так, позивачем протягом періоду з 01.01.2018 по 31.07.2025 надавались послуги з централізованого водопостачання і водовідведення у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстровані відповідачі з 27.03.1990 по теперішній час, що підтверджується інформацією Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради, наданій на запити суду у цій справі (а.с. 13, 15). Відповідно до розрахунку суми заборгованості, за період з 01.01.2018 по 31.07.2025 заборгованість відповідачів за надані послуги з централізованого водопостачання і водовідведення складає 51 924,40 грн (а.с. 34). Детальний розрахунок суми заборгованості із зазначенням підстави нарахування, чинних норм споживання та тарифів долучений представником позивача до додаткових пояснень по справі. Дослідивши та перевіривши правильність здійсненого розрахунку, суд доходить висновку, що він є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджує розмір заборгованості, яка є предметом позову. Натомість, відповідачами з урахуванням принципу змагальності не спростовано належними та допустимими доказами наданий позивачем розрахунок. Доводи, викладені у відзиві відповідачки-2, правильність розрахунку не спростовують. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Правовідносини з приводу водопостачання та водовідведення регулюються нормами Законів України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про питну воду та питне водопостачання». Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язання, підстави виникнення яких передбачені у ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору, вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, згідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. За вимогами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи є намір користуватися) цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживачів з моменту користування цими послугами. Відповідно до п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Разом із тим, відповідачами оплата за послуги, що надавались позивачем, згідно з платіжними квитанціями не вносилась. Крім того, відповідачка-2 у відзиві зазначила, що вона не проживає за адресою реєстрації з 2018 року, а відповідач-1 з січня 2020 року, послугами не користуються, а тому вважала, що позивач необґрунтовано здійснює нарахування на цю особу. Разом із тим, відповідно до пп. 1 п. 29 Правил, споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Отже, у даному випадку факт відсутності споживачів має бути за вимогами законодавства підтверджений офіційним документом. Разом із тим, відповідачами такий документ не надавався. Також відповідачі не звертались до позивача із відповідною заявою з питання зменшення нарахування плати за надані послуги, про що зазначав представник позивача у додаткових поясненнях. Крім того, як зазначено судом вище, відповідачі зареєстровані у квартирі з 27.03.1990 по теперішній час (а.с. 13, 15). Докази, надані відповідачкою-2 до відзиву (паспорт громадянина України у формі ID-картки, оформлений у м. Києві 22.12.2020, свідоцтво про шлюб від 08.06.2018, історія укладення декларацій з сімейним лікарем у 2018, 2020, 2022 рр., довідка № 995 від 06.10.2025 про знаходження відповідача-1 у реабілітаційному центрі з 17.01.2020) не засвідчують фактів зміни відповідачами зареєстрованого місця проживання та не спростовують їх обов`язку оплачувати комунальні послуги по спірній квартирі. Таким чином, позивачем обґрунтовано нараховувалась оплата за надані послуги на двох осіб, які зареєстровані у квартирі. Також суд вважає необґрунтованими доводи відповідачки-2 про пропуск строку позовної давності, з огляду на таке. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З розрахунку заборгованості за послуги водопостачання і водовідведення випливає, що відповідачами не було вчинено дій, що свідчать про визнання боргу, оскільки в періоди нарахування заборгованості за надані послуги з січня 2018 р. по листопад 2018 р. та з липня 2021 р. по липень 2025 р. відповідачами не проводилось оплата за надані послуги. У період з грудня 2018 р. по червень 2021 р. нарахування заборгованості позивачем не проводилось (а.с. 34). Отже, строк позовної давності у даному випадку не переривався. Разом із тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX) було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільним Кодексом України та строки визначені Господарським кодексом України, а саме ст. 232, 269, 322, 324. продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARSCoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Відтак, з 12.03.2020 строки позовної давності, які станом на вказану дату не спливли, були продовжені на весь строк дії карантину, тобто до 24:00 год. 30.06.2023. Станом на 12.03.2020 строк позовної давності щодо заборгованості, яка згідно з її розрахунком виникла у січні 2018 року, не сплинув. Карантин був відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651. Крім того, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово було продовжено відповідними Указами Президента України, в останнє до 03.02.2026. Законом України від 8 листопада 2023р. № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини було внесені зміни у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, а саме: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон набрав чинності 30.01.2024. Надалі, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025. Враховуючи викладене, факт продовження строку позовної давності на строк дії карантину (з 12.03.2020 до 30.06.2023) та зупинення на строк дії воєнного стану (з 30.01.2024 до 04.09.2025), суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності у цій справі. Також, надаючи оцінку доводам відповідачки-2, що зазначені у відзиві на позовну заяву, стосовно неможливості нарахування заборгованості у період воєнного стану згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29.12.2023, суд вважає ці доводи необґрунтованими, з таких підстав. Так, цією постановою внесено зміни до Правил надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 05.07.2019 № 690, зокрема, встановлено заборону нараховувати та стягувати неустойку, інфляційні нарахування, процентів річних нарахованих на заборгованість, що утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням в територіальних громадах, що розташовані на територіях на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій) або тимчасово окупованих територій або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальних послуг. Разом із тим, у цій справі КП «ВОДОКАНАЛ» не просить стягнути з відповідачів неустойку, інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги споживачами у період дії воєнного стану. Також, КП «ВОДОКАНАЛ» не здійснювало припинення/зупинення надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] . Звернень від споживачів за вказаною адресою щодо припинення/зупинення надання послуг до підприємства не надходило. Доказів щодо припинення/зупинення надання послуг за адресою: [ADDRESS] відповідачами не надано. Окрім того, вищезазначеною постановою також внесено зміни до Правил надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 05.07.2019 № 690, у частині заборони стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або інших документів, що підтверджують їх відсутність у житловому приміщенні, в якому вони є споживачами або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових дій) за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги. Тобто, зазначене положення поширюється на споживачів, які покинули своє місце проживання та у встановленому законодавством порядку повідомили про такі обставини виконавця відповідної комунальної послуги. Відповідачами доказів такого повідомлення позивачу не надано. Крім того, як вказує сама відповідачка-2 у відзиві, вони фактично проживають за межами м. Запоріжжя з 2018 р. та з 2020 р. відповідно. Тобто, обставини мали місце до 24.02.2022. Отже, наведені вище положення Правил надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 05.07.2019 № 690, зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 1405 від 29.12.2023, до даних правовідносин не застосовуються. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.ст. 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У даній справі суд дійшов висновку, що позивач довів відповідними доказами обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, внаслідок чого суд вважає позовні вимоги КП «ВОДОКАНАЛ» такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, шляхом стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача суми заборгованості розміром 51 924,40 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 3 028,00 грн по 1 514,00 грн з кожного відповідача.

Outcome: approved