Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , мешканка [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , мешканець [ADDRESS] звернулись до Берегівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] , [INFO] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів Берегівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиці та Берегівська міська рада в особі органу опіки та піклування про встановлення факту батьківства та визнання батьківства. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що з 1993 року по теперішній час [PERSON] та [PERSON] проживають разом однією сім`єю. За час фактичних спільних відносин у них народилась [INFO] донька [PERSON] . В силу різних причин раніше одружитись не вдавалось, та і не вважали це за необхідним, а тому відомості про батька у актовому записі про народження дитини записані зі слів матері. При цьому, наразі при спробі отримати витяг про реєстрацію сімця проживання дитини їм відмовили, пославшись на відмінності у імені по батькові Позивача-1 у паспорті громадянина України ( [PERSON] ) та свідоцтві про народження дитини ( [PERSON] ) відповідно. 11 грудня 2000 року позивачі уклали шлюб, з яким Позивач-1 змінила призвіще з « [PERSON] » на « [PERSON] ». За таких обставин, просить встановити факт батьківства Позивача-1, а також визнати батьківство Позивача-2, внісши відповідні зміни до актового запису про народження. При цьому, з врахуванням того, що обидвоє батьків носять прізвище « [PERSON] », прізвище дитини також слід змінити на « [PERSON] », адже дитина повина мати прізвище хоча б одного з батьків. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено в порядку загального позовного провадження, призначивши підготовче судове засідання та витребувано від Берегівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції копію витягу (актовий запис) про реєстрацію народження [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Берегове, Закарпатської області. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 19 листопада 2025 року на виконання ухвали Берегівського районного суду Закарпатської області надійшла копія актового запису про народження дитини [PERSON] та заперечення на позовну заяву, відповідно до яких, Берегівський відділ ДРАЦС у Берегівському районі Закарпатської області заперечує щодо заявлених вимог. 08 грудня 2025 року до Берегівського районного суду Закарпатської області від позивачів надійшла заява про доручення до матеріалів справи доказів та уточнення позовних вимог. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились. При цьому, подали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, згідно поданої заяви просила розглянути судове засідання без її участі, позовні вимоги визнала повністю. Представник органу опіки та піклування Берегівської міської ради Закарпатської області в судове засідання не з`явилась. При цьому, подала заяву про розгляд справи без участі представника за наявними у справі матеріалами. Представник Берегівського відділу ДРАЦС у Берегівському районі Закарпатської області в судове засідання не з`явилась, згідно поданої заяви, просила розглянути справу без участі представника. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання фіксування технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вбачається з матеріалів справи, а саме свідоцтва про одруження Серії [NUMBER] від 11.12.2000 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб у виконкомі Яношівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї і фактичного місця проживання від 03.10.2025 року встановлено, що за адресою [ADDRESS] , проживають однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та їхня донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №45 від 09.06.2020 року вбачається, що Позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] зареєстровані за однією адресою [ADDRESS] . Крім того, згідно заяви позивачів [PERSON] та [PERSON] до Директора дитячого будинку «Добрий Самаритянин», встановлено видачу їхньої дочки з метою проживання з ними однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Згідно дослідженого акту про передачу неповнолітнього від 11 червня 2011 року встановлено, що Директором Будинку Милосердя « [PERSON] » неповнолітню [PERSON] передано матері [PERSON] , що підтверджує безперервний зв`язок дитини з позивачами та фактичне здійснення ними батьківських функцій. Також, відповідно до наданої суду письмової згоди про визнання батьківства встановлено, що відповідачка [PERSON] підтвердила, що позивачі є її батьками, повністю визначала позовні вимоги та не заперечувала проти внесення змін до актового запису про її народження. Суд зазначає, що відповідачка є повнолітньою, дієздатною особою, її волевиявлення є усвідомленим та добровільним, що виключає будь-які сумніви щодо допустимості такого визнання. Окрім того, встановлено, що між позивачами та відповідачкою склалися сталі, тривалі та реальні сімейні відносини, які не носять декларативного або формального характеру, а проявлялися у спільному проживанні, утриманні, вихованні дитини та виконанні батьківських обов`язків у повному обсязі. Саме такі відносини, а не формальні записи в реєстраційних документах, визначають юридичну природу походження дитини та підлягають захисту з боку суду. У даній справі відсутній спір між сторонами щодо походження відповідачки, оскільки повнолітня особа, стосовно якої вирішується питання встановлення батьківства, визнала позовні вимоги, підтвердила своє походження та надала усвідомлену згоду на внесення змін до актового запису. За таких обставин суд не вправі ігнорувати волевиявлення повнолітньої особи та вимагати додаткових доказів виключно з формальних міркувань, оскільки це суперечило б положенням статті 82 ЦПК України. Більше того, завданням правосуддя є не формальне відтворення актів цивільного стану, а встановлення юридично значущих фактів, які реально існують у житті особи, та приведення правового статусу людини у відповідність до фактичних сімейних відносин. Формальний підхід до оцінки походження дитини, за якого перевага надається лише запису в актовому документі без урахування сукупності інших доказів, суперечив би як завданню цивільного судочинства, так і принципу справедливості. Суд враховує, що встановлення факту батьківства у даній справі має не лише юридичне, а й особистісне та ідентифікаційне значення для відповідачки, оскільки визначає її походження, ім`я, по батькові та сімейну належність. Відмова у задоволенні позову за відсутності спору та за наявності повного комплексу доказів означала б порушення права особи на власну ідентичність, що є несумісним із принципами верховенства права та поваги до приватного і сімейного життя. Крім того, посилання третьої особи на необхідність обов`язкового проведення судово-генетичної експертизи, суд визнає необґрунтованими, оскільки чинне законодавство не встановлює імперативного обов`язку доведення походження дитини виключно шляхом проведення експертизи. Судово-генетична експертиза є лише одним із можливих засобів доказування, а не єдиним чи обов`язковим, особливо у випадках, коли походження дитини підтверджується сукупністю інших належних і допустимих доказів та визнається всіма учасниками справи. У даній справі встановлено безперервний ланцюг доказів, який підтверджує походження відповідачки від позивачів та їхню сімейну єдність протягом тривалого часу. Таким чином, сукупність досліджених доказів є достатньою, взаємоузгодженою та такою, що не містить внутрішніх суперечностей, а тому переконливо підтверджує походження відповідачки від позивачів. За відсутності спору між сторонами та за наявності добровільної згоди повнолітньої особи суд не вбачає жодних правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог або для застосування додаткових засобів доказування. Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено) (п. 9 постанови Пленуму). Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п.2.13.1 Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установленням неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.2.16.4 Розділу ІІ зазначених вище правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Отже, сукупність досліджених доказів переконливо свідчить про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а внесення змін до актового запису є єдиним належним способом захисту порушеного права. З урахуванням викладеного, беручи до уваги всі пояснення сторін, враховуючи визнання відповідачкою позовних вимог, суд приходить до висновку про доведеність факту батьківства, а тому позовні вимоги про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, підлягають задоволенню.

Outcome: approved