Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ «Чернівцігаз» про захист прав споживачів, відшкодування майнової та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що в березні 2024 р. ТОВ «Чернівцігаззбут» звернулося до Кіцманського районного суду із позовною заявою про стягнення з неї, [PERSON] , заборгованості за спожитий природний газ в сумі 10134,92 грн. Вказує, що рішенням Кіцманського районного суду від 02.07.2024 р. у справі №718/800/24 позов задоволено та стягнуто з неї на користь ТОВ «Чернівцігаззбут» заборгованість за газ в сумі 10134,92 грн. та судовий збір - 3028 грн.; додатковим рішенням суду від 19.12.2024 р., залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 12.03.2025 р., стягнуто також на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу - 3000 грн. Зазначає, що за наслідками розгляду апеляційної скарги позивачки постановою Чернівецького апеляційного суду від 27.11.2024 р. вищевказане судове рішення від 02.07.2025 р. залишено без змін та стягнуто з неї на користь ТОВ «Чернівцігаззбут» витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції - 9000 грн. Таким чином по справі №718/800/24 за вищевказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції стягнуто з неї, [PERSON] , на користь ТОВ «Чернівцігаззбуті» у вигляді заборгованості за газ - 10134,92 грн., витрати на правничу допомогу - 12000 грн., судовий збір - 3028 грн., всього витрат - 25162,92 грн., які позивач вважає незаконними. Посилається на те, що вона, [PERSON] , категорично не погоджувалася із вищезазначеним позовом ТОВ «Чернівцігаззбут» в усіх судових інстанціях при розгляді справи №718/800/24, мотивуючи це неправомірними діями Оператора ГРМ в особі AT «Чернівцігаз», оскільки останній в порушення п. 4 гл. 4 розділу IX Кодексу ГРМ при неподаних позивачкою показниках газового лічильника до 06 числа місяця обсяги спожитого природного газу по її особовому рахунку № [NUMBER] за спірний період визначив і надав газопостачальнику виходячи із довільних величин («зі стелі»), замість розрахунку на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період. Вважає, що при розгляді вищезазначеної справи №718/800/24 за заявою позивача ТОВ «Чрнівцігаз Збут» Оператор ГРМ в особі AT «Чернівцігаз» являвся третьою особою без самостійних вимог і ввів суди першої та апеляційної інстанцій в оману, заявивши про те, що ним обсяги спожитого природного газу по вищезазначеному особовому рахунку за спірний період визначено із застосуванням рівня планового місячного обсягу споживання на відповідний період, без надання при цьому жодних доказів. Так рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2025 р. у справі №718/216/25, яке набрало законної сили з 31.05.2025 року, зобов`язано AT «Чернівцігаз» провести перерахунок обсягів спожитого газу по особовому рахунку № [NUMBER] позивача за вказаний спірний період. Позивач вважає, що своїми протиправними діями у вигляді неправильного (завищеного) обліку спожитого природного газу відповідач наніс їй, [PERSON] , матеріальну шкоду у вигляді стягнення з неї на користь газопостачальної організації безпідставного боргу - 10134,92 грн., витрат на правничу допомогу - 12000 грн., відшкодування сплаченого судового збору - 3,028 грн., всього - 25162,92 грн. Крім цього вважає неправомірними видатки на користь приватного виконавця Кондрюка К. О. у вигляді виконавчого збору та виконавчих витрат на загальну суму - 6116,29 грн., та комісійні банку - 258,79 грн. Загальний розмір завданої позивачу майнової шкоди вважає 31538 гривень. Крім цього, вказує на те, що неправомірні дії відповідача щодо неправильного (завищеного) розрахунку обсягів спожитого природного газу за спірний період завдали їй, [PERSON] , також моральної шкоди, яка полягає в моральних і душевних стражданнях її та членів її сім`ї, психологічних та фізичних навантаженнях щоденно з березня 2024 р. по даний час впродовж 17 місяців із-за безпідставного боргу, судової тяжби та звернень за захистом порушених прав до судів першої, апеляційної та касаційних інстанцій, стресах, занепокоєнні, негативних змінах стану здоров`я у віці 67 років. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 800000 грн., виходячи з розрахунку стократного розміру мінімальної заробітної плати. На підставі викладеного просить позов задовольнити, стягнути з АТ «Чернівцігаз» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 31538 гривень та моральну шкоду в розмірі 800000 гривень. Представник позивачки Мурмилюк Є.В., [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача АТ «Чернівцігаз», Миронов С.І., в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, подав відзив на позовну заяву. Представник відповідача не визнає позовні вимоги повністю, вважає їх безпідставними. Зазначає, що позивач посилається на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30.04.2025 року, відповідно до якого на думку позивача нібито встановлено неправомірні дії АТ «Чернівцігаз», в зв`язку з чим останнього зобов`язано провести відповідний перерахунок об`єму природного газу, в цей же час Кіцманський районний суд Чернівецької області у вказаному рішенні не встановив неправомірності дій АТ «Чернівцігаз», а навпаки дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій АТ «Чернівцігаз» не підлягають судовому розгляду та закрив провадження в цій частині позовних вимог. Посилається на те, що АТ «Чернівцігаз» на момент розгляду справи подало до суду довідку щодо об`ємів використаного [PERSON] природного газу за спірний період. Також вказує на те, що ні нормами Кодексу ГТС, ні жодним іншим нормативно-правовим актом не передбачено можливість проведення коригування в бік зменшення обсягів природного газу. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02.07.2024 р. у справі №718/800/24 позовну заяву ТОВ «Чернівцігаз Збут» до [PERSON] , треті особи: ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», АТ «ОГС «Чернівцігаз», про стягнення заборгованості за природний газ задоволено: стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Чернівцігаз Збут» заборгованість за газ в сумі 10134 грн. 92 коп. та судовий збір в сумі 3028 грн. (а.с.27). Постановою Чернівецького апеляційного суду від 27.11.2024 року апеляційну скаргу [PERSON] на вказане рішення суду залишено без задоволення, рішення Кіцманського районного суду від 02.07.2024 р. залишено без змін, стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Чернівцігаз Збут» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 гривень (а.с.3-7). Додатковим рішенням Кіцманського районного суду від 19.12.2024 року заяву представника позивача ТзОВ «Чернівцігаз Збут», адвоката Попова В.Д., задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ТзОВ «Чернівцігаз Збут» понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 гривень (а.с.28-30). Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30.04.2025 р. у справі №718/216/25 позов [PERSON] до АТ «Чернівцігаз» задоволено частково - зобов`язано оператора газорозподільної системи «Чернівцігаз» провести перерахунок обсягу спожитого газу по особовому рахунку № [NUMBER] за жовтень 2021 р.- квітень 2022 р.; в частині визнання неправомірними дій оператора газорозподільної системи «Чернівцігаз» щодо визначених обсягів спожитого газу по особовому рахунку № [NUMBER] за жовтень 2021 р.- квітень 2022 р., - закрито провадження (а.с.17-26). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Реалізація принципу змагальності сторін у процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). За правилами ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. За правилами ч.1 та п.8, п.9 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. У той же час, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, для настання деліктної відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України необхідна наявність: а) шкоди; б) протиправної поведінки її заподіювача; в) причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вини останнього. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.05.2021 року у справі №761/12945/19. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зобов`язання з компенсації моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.12.2022 року по справі № 214/7462/20. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Указаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 05.12.2022 року по справі № 214/7462/20. На підтвердження факту завдання відповідачем АТ «Чернівцігаз» майнової та моральної шкоди позивачу [PERSON] , остання посилається на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02.07.2024 р. у справі №718/800/24 та постанову Чернівецького апеляційного суду від 27.11.2024 року відповідно до яких з неї, [PERSON] , на користь ТзОВ «Чернівцігаз Збут» стягнуто заборгованість за природний газ в сумі 10134 грн. 92 коп., витрати на правничу допомогу в загальній сумі 12000 грн. та сплачений судовий збір 3028 грн., (загальна суму 25162 грн. 92 коп.), а також на видатки по сплаті нею виконавчого збору та комісії банку на суму 6375 грн. 08 коп. (загальна сума 31538 грн.), які позивач помилково вважає завданою їй відповідачем майновою шкода. Вказані рішення набрали законної сили. Тобто, позивачем не доведено порушення будь яких прав [PERSON] як споживача та факту завдання їй відповідачем АТ «Чернівцігаз» матеріальної та моральної шкоди. Крім того, будь-яких протиправних дій з боку відповідача відносно позивача судом не встановлено. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного нею способу захисту права, на підставі поданих сторонами доказів. З огляду наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Позивач скористалася своїм правом на судовий захист, однак її позиція не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи по суті. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, у задоволенні пред`явленого позову відмовлено, тому підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed