Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

До Звенигородського районного суду Черкаської області через підсистему Електронний суд 21 липня 2025 року надійшов позов уповноваженого представника позивача [PERSON] адвоката Федорченко Аліни Вадимівни до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором про добровільну компенсацію матеріальної шкоди в розмірі 160 000 грн та штрафу у розмірі 10 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка [PERSON] , [INFO] , є власником автомобіля Chevrolet Lacetti, 2006 року випуску, VIN [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , колір синій, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданий ТЦС 7441, дата реєстрації 02.11.2024. 19.11.2024 позивач передала автомобіль у користування за усною домовленістю [PERSON] , [INFO] , з яким проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 09.05.2025 о 21.00 в с. Новостепанівка Шевченківського району Харківської області [PERSON] на підставі усної домовленості передав автомобіль [PERSON] , [INFO] , в тимчасове користування з метою поїздки до м. Чугуїв Харківської області. 10.05.2025 [PERSON] повідомив [PERSON] , що автомобіль пошкоджений внаслідок ДТП, проте, факт пригоди поліцейськими не фіксувався. Виходячи з такого, [PERSON] та Лічман 16.05.2025 уклали договір про добровільну компенсацію матеріальної шкоди між собою. Договір не реєструвався, нотаріально не посвідчувався. Відповідно до підписаного Договору [PERSON] зобов`язався компенсувати [PERSON] вартість автомобіля в сумі 160 000 грн до 16 червня 2025 року, та надалі укласти договір купівлі-продажу, за яким зазначена сума буде вважатися оплатою вартості автомобіля. Також Договором передбачено штрафні санкції за його невчасне виконання, а саме штраф 10 000 грн за місяць. Як зазначає позивачка, з 09.05.2025 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] знаходиться у відповідача. 26.06.2025 представник позивача звернувся до відповідача з листом-вимогою щодо сплати заборгованості за Договором упродовж 10 календарних днів в сумі 170 000 грн, який вручений відповідачу 03.07.2025 відповідно до поштового трекінгу. Проте, відповідач відповіді не надав, грошових коштів не сплатив, через що позивачка, посилаючись на положення статей 526, 530, 627,629, 1166, 1187 Цивільного кодексу України, а також на норми Цивільного процесуального кодексу України та Конституції України, звернулася до суду з цим позовом. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 липня 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та з проведенням підготовчого судового засідання. Відзиву від відповідача на позов, інших заяв, клопотань до суду не надходило. Ухвалою суду від 01.10.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 20.11.2025. Розгляд відкладався на 19.12.2025. Від представника позивача на кожне судове засідання надходили заяви про можливість розгляду за відсутності позивача та її уповноваженого представника, позов підтримували, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив; про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за місцем підтвердженої офіційної реєстрації та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті судової влади, що відповідає положенням ст. 128 ЦПК України. В матеріалах справи містяться зворотні поштові повідомлення про особисте отриманням [PERSON] судових повідомлень. Заяв, клопотань до суду не подавав. Від третьої особи [PERSON] 08.12.2025 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення. Фіксування судового засідання технічними засобами, з огляду на неявку в судове засідання сторін та/або їх представників, не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 16 травня 2025 року [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (сторона 1) та [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , уклали Договір про добровільну компенсацію матеріальної шкоди. Виходячи з умов Договору, [PERSON] зобов`язався компенсувати [PERSON] вартість автомобіля Chevrolet Lacetti, 2006 року випуску, VIN [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який належить останній на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданий ТЦС 7441, пошкоджений [PERSON] під час користування. Сторони визначилися, що розмір передбачуваної компенсації становить 160 000 грн, яку [PERSON] має сплатити до 16 червня 2025 року, а [PERSON] зобов`язується прийняти зазначені кошти та надати [PERSON] розписку про їх отримання та відсутність матеріальних претензій в майбутньому. Сторони також домовилися, що після виконання [PERSON] та [PERSON] своїх зобов`язань за Договором, ними буде укладено договір купівлі-продажу автомобіля, а сума 160 000,00 грн вважатиметься оплатою за таким договором. Також Сторони передбачили відповідальність, зокрема, за порушення [PERSON] договірних зобов`язань у вигляді штрафу, розмір якого становить 10 000 грн за місяць. Договір підписано обома Сторонами. Укладенню Договору про добровільну компенсацію матеріальної шкоди від 16 травня 2025 року, відповідно до пояснень позивача, викладених в позові, передували такі події. 19.11.2024 позивач передала автомобіль у користування за усною домовленістю [PERSON] , [INFO] , з яким проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 09.05.2025 о 21.00 в с. Новостепанівка Шевченківського району Харківської області [PERSON] на підставі усної домовленості передав автомобіль [PERSON] , [INFO] , в тимчасове користування з метою поїздки до м. Чугуїв Харківської області. 10.05.2025 [PERSON] повідомив [PERSON] , що автомобіль пошкоджений внаслідок ДТП, проте, факт пригоди поліцейськими не фіксувався. На підтвердження зазначених обставин позивачем надано викопіювання переписки з месенджеру WhatsApp, виходячи з якої вбачається, що [PERSON] 10 травня 2025 року о 12.50 повідомляє [PERSON] про те, що поблизу міста Харкова лопнуло заднє праве колесо в автомобілі, через що він злетів у відбійник, постраждав фізично, опинився в лікарні, обіцяє викупити автомобіль. Позивачем надано письмові пояснення [PERSON] , який є військовослужбовцем, проходить службу в лавах Державної прикордонної служби України, зазначає, що [PERSON] та [PERSON] є його колегами по службі в [NUMBER] прикордонному загоні (в/ч [NUMBER] ), з розмови йому стало відомо, що [PERSON] позивається до суду, тому він бажає надати відомості, які стосуються цих подій, а саме: 09.05.2025 [PERSON] передав ключі від автомобіля своєї співмешканки - [PERSON] . [PERSON] , передача ключів відбувалася в його присутності. На наступний день свідок дізнався, що [PERSON] автомобіль не повернув, а пошкодив, обіцяв повернути кошти. Аналогічні пояснення надав [PERSON] , який також проходить службу разом з [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, суд зазначає, що письмові показання [PERSON] та [PERSON] хоча й написані власноруч, проте надані суду в копіях, паспортні дані зазначених осіб не вказано. Частиною другою, третьою та четвертою статті 95 ЦПК України визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Виходячи з такого, суд не бере до уваги зазначені письмові докази (пояснення осіб) як такі, що не оформлені належним чином, не засвідчені в порядку, встановленому чинним законодавством. Виходячи з встановлених обставин та інших наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В цій справі обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09 травня 2025 року поблизу Харкова та внаслідок якої пошкоджено автомобіль Chevrolet Lacetti, 2006 року випуску, VIN [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданий ТЦС 7441, не фіксувалися, наряд поліції не викликався, винна особа в судовому порядку не встановлювалася. В цій справі позивач ставить питання щодо стягнення заборгованості за договором про добровільну компенсацію матеріальної шкоди та штрафу від 16 травня 2025 року. Відтак, суд має оцінити укладений між позивачем та відповідачем договір на предмет його відповідності вимогам законодавства. Зазначений Договір суд сприймає як альтернативу судовому розгляду, як спробу мирного врегулювання спору між винуватцем та потерпілим. Сторони можуть самостійно домовитися про компенсацію і укласти спеціальний договір по суті, угоду про відшкодування шкоди внаслідок ДТП, за допомогою якого потерпілий швидше отримує кошти, а винуватець уникає тривалого судового процесу і додаткових витрат (судового збору, можливого стягнення моральної шкоди, витрат на адвоката тощо). Договір від 16.05.2025 оформлений письмово, прописані істотні умови, зокрема, зазначені прізвища, імена, по батькові, адреси та контактні дані потерпілого і винуватця ДТП, визначений предмет договору - винна сторона зобов`язується сплатити потерпілому певну суму грошей (160 000 грн) на відшкодування завданої шкоди, передбачені штрафні санкції за невиконання умов договору, строки та порядок виплати. Вказується, до якої дати винуватець здійснить оплату. [PERSON] підтвердила відсутність подальших претензій до винуватця щодо даного ДТП після виконання Договору. Також сторони передбачили можливість врегулювання спірних питань шляхом переговорів або в судовому порядку, якщо гроші не будуть сплачені вчасно. Зазначений Договір суд вважає складеним належним чином та таким, що має силу розписки: він підтверджує зобов`язання винуватця сплатити кошти. Оскільки відповідач не виконав умови підписаного ним же Договору, [PERSON] звернулася до суду і додала цей договір, як доказ визнання вини та обіцянки [PERSON] відшкодувати збитки. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Виходячи із статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Виходячи з такого, суд вважає доведеними обставини, на які послалася позивач у позові, а сам позов таким, що підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь відповідача 160 000 грн заборгованості та 10 000 грн штрафу за Договором про добровільну компенсацію матеріальної шкоди від 16.05.2025. Іншого суду не доведено, належними та достатніми доказами не підтверджено. Судові витрати, виходячи з результатів розгляду справи, слід покласти на відповідача у справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved