Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Букмекерська компанія «Фавбет» про визнання договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог вказує, що для участі у ставках на спорт та користування сервісами та послугами відповідача він зареєстрував акаунт (профіль) « [INFO] » на інтернет-платформі favbet.ua, яка належить відповідачу. 25 січня 2025 року відповідачем за допомогою мобільного додатку було зроблено ставку на перемогу у другій чверті команди «Старий Луцьк Університет» над командою «Черкаські Мавпи». За результатами гри, переможцем окремо взятої другої чверті з рахунком 10:12 стала команда « Черкаські Мавпи », а перемога у 2 чверті ( за наслідком 1 та 2 чвертей ) з рахунком 34:33 дісталась команді «Старий Луцьк Університет». За наслідком укладеного парі відповідачем було зараховано йому «програш». Він, не погодившись з результатом, звернувся до відповідача через службу підтримки за отриманням роз`яснень. За результатом роз`яснень відповідач не здійснив перегляд результату ставки. Вважає, що відповідачем при здійсненні своєї діяльності в частині пропозиції маркетів «перемога певної чверті» і «переможець певної чверті» порушено його права як споживача послуг та норми діючого законодавства України. Посилається на те, що маркети «перемога певної чверті» та «переможець певної чверті» відсутні; інформація про ці маркети у правилах відсутня; інформація про відмінність маркетів «перемога певної чверті» і «переможець певної чверті» відсутня; відповідачем свідомо пропонуються споживачам ці маркети без надання інформації щодо наслідків тої чи іншої ставки. Зазначає, що парі «перемога певної чверті» та «переможець певної чверті» правилами не передбачені і прийняття ставки на це парі є порушенням п. 1 ч. 4 ст. 31 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор». Зазначає, що в порушення приписів ч. 1 ст. 32 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» про відсутність у розділі 36 Правил маркетів «перемога певної чверті» і «переможець певної чверті» відповідач його не повідомляв. З огляду на те, що укладений договір суперечить п. 1 ч. 4 ст. 31 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» в силу приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України, такий договір є недійсним. На підставі викладеного просить визнати нечесною підприємницьку практику відповідача, визнати недійсним договір № б/н від 25.01.2025 року, укладений між ним і відповідачем про перемогу другої чверті баскетбольної гри між командами «Старий Луцьк Університет» і командою «Черкаські Мавпи», стягнути з відповідача ставку у розмірі 10 гривень. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 квітня 2025 року по даній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 21 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що на підставі відповідних ліцензій на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор казино в мережі Інтернет та на провадження діяльності з організації та проведення букмекерської діяльності провадить діяльність в мережі Інтернет через вебсайт favbet.ua та мобільний додаток Favbet.ua. 25 січня 2025 року відповідач запропонував ставки на подію 25.01.2025 року з баскетболу - матч між командами «Старий Луцьк - Університет» та «Черкаські Мавпи». Одним з маркетів на перемогу однієї з команд запропоновано «Перемога першої команди/Нічия/Перемога другої команди» у першій, другій чи третій чвертях матчу. У випадку нічиї ставка розраховується як програшна. Позивач 25 січня 2025 року зробив ставку на маркет «Перемога» команди «Старий Луцьк - Університет» у другій чверті матчу. Перемогу у другій чверті матчу виборола команда «Черкаські мавпи», здобувши 12 очок проти 10, здобутих командою «Старий Луцьк - Університет». Таким чином, зазначає відповідач, ставка виявилась програшною. Крім того, відповідач зазначає, що Правила Організатора містять Розділ 16 Загальні правила участі у букмекерському парі. Також правила Організатора містять Розділ 36 - правила за видом спорту «Баскетбол». Розділом 17 «Види ставок» Правил Організатора передбачено види ставок, які пропонує відповідач, серед яких є «Ординар» - ставка на результат окремої події. До даного виду ставок відноситься і ставка, зроблена позивачем, такою подією була 2 чверть матчу між командами «Старий Луцьк - Університет» та «Черкаські Мавпи». Розділом 21 «Основні види парі» Правил Організатора, пунктом 21.1, визначено коефіцієнти, за наявності яких можна зробити ставки на матчі. Відповідно до пункту 21.15 розділу 21 «Основні види парі» Правил Організатора Організатор також може запропонувати в лінію будь-які інші варіанти ставок. В зв`язку з цим, просить в задоволенні позову відмовити. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2025 року закрито підготовче провадження по справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Букмекерська компанія «Фавбет» про визнання договору недійсним та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Діонісьєв І.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримує повністю з підстав викладених у позовній заяві, просить суд їх задовольнити. Представники відповідача - адвокати Гавінський О.П. та Сулковський Б.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просять в їх задоволенні відмовити. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.ч. 1,2 ст. 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Спірні відносини регулюються, зокрема, Законом України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ, Законом України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» від 14.07.2020 року № 768-ІХ. Закон України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» визначає правові засади здійснення державного регулювання господарської діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор в Україні, правові, економічні, соціальні та організаційні умови проведення азартних ігор. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор", гравець - фізична особа, яка на момент участі в азартній грі досягла 21-річного віку, є дієздатною, не перебуває у Реєстрі осіб, яким обмежено доступ до гральних закладів та/або участь в азартних іграх, та за власним бажанням бере участь в азартній грі. Азартна гра - будь-яка гра, умовою участі в якій є внесення гравцем ставки, що дає право на отримання виграшу (призу), імовірність отримання і розмір якого повністю або частково залежать від випадковості, а також знань і майстерності гравця (п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор"). Букмекерська діяльність - господарська діяльність з організації та проведення парі (букмекерських парі та парі тоталізатора) в букмекерський пунктах та/або в мережі Інтернет (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор"). Букмекерське парі - парі, укладене між гравцем (гравцями) та організатором букмекерської діяльності (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор"). Лінія подій - визначений організатором букмекерської діяльності перелік подій, щодо можливого результату яких можуть укладатися парі (п. 33 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор"). Відповідно до частини першої, частини другої статті 17 Закону України "Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор" ідентифікація (верифікація, встановлення даних) гравця або відвідувача для цілей цього Закону передбачає збір організатором азартних ігор інформації про: 1) прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи; 2) вік (дату народження) особи; 3) наявність або відсутність особи в Реєстрі осіб, яким обмежено доступ до гральних закладів та/або участь в азартних іграх. Ідентифікація (верифікація, встановлення даних) гравця або відвідувача здійснюється працівником організатора азартних ігор під час першого відвідування грального закладу на підставі оригіналу документа, що посвідчує особу та підтверджує вік, а також до моменту прийняття ставки через мережу Інтернет із застосуванням методів ідентифікації та (або) інших методів верифікації, що використовуються відповідно до законодавства про захист персональних даних та правил організатора азартних ігор. Відповідно до ч. 10 ст. 18 Закону України "Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор" здійснення фізичною особою ставки в азартну гру є укладенням між нею та організатором азартних ігор, який проводить відповідну азартну гру, договору про участь в азартній грі. Договір про участь в азартній грі вважається укладеним з моменту прийняття організатором азартних ігор від фізичної особи ставки в азартну гру. Згідно з п. 58 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор", ставка - грошові кошти або ігровий замінник гривні, що передаються гравцем організатору азартної гри, сумовою участі в азартній грі та виходячи з розміру якої відповідно до правил такої азартної гри визначається розмір виграшу (призу). Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами. Згідно п. 14 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика, включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману (п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про основні характеристики продукції, такі як, зокрема, її наявність. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Так, судом встановлено, що між сторонами було укладено Договір про участь в азартній грі, а отже позивач є споживачем відповідної послуги. Пунктом 10 ст. 24 Закону України "Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор" визначено, що внесення гравцем ставки вважається його згодою з правилами проведення азартної гри. Згідно п. 43 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» парі - азартна гра, що полягає в укладенні відповідно до затверджених організатором букмекерської діяльності правил парі угоди між гравцем (гравцями) та організатором букмекерської діяльності (букмекерське парі), або між двома чи більше гравцями між собою (парі тоталізатора) щодо попередньо невідомого результату події або подій та на результат якої гравець (гравці) та/або організатор букмекерської діяльності не мають змоги вплинути. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» Організатор букмекерської діяльності з дотриманням вимог цього Закону, правил участі у букмекерському парі або парі тоталізатора (правил парі) організатора букмекерської діяльності має право застосовувати такі обмеження у відносинах з гравцями та/або відвідувачами, зокрема відмовити у здійсненні виплат виграшів (призів) особі, яка не є гравцем та не має права отримувати такий виграш або ставку. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами, з моменту прийняття відповідачем ставки в азартну гру, було укладено Договір про участь в азартній грі, який є договором приєднання у розумінні ст. 634 ЦК України. Цей договір розміщено на вебсайті відповідача. Згідно п. 2.3 Договору про участь в азартній грі реєструючись на Веб-сайті Організатора Гравець тим самим підтверджує, що приймає умови цього Договору, а також в повному обсязі ознайомлений, зокрема, з Правилами організатора, і надає згоду дотримуватися їх в повному обсязі. Договір про участь в азартній грі вважається укладеним з моменту прийняття Організатором від гравця ставки в азартну гру. Отже, позивач надав згоду з правилами проведення азартної гри, а також набув статусу гравця. Як зазначає позивач, відповідач, в порушення приписів ч. 1 ст. 32 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» не повідомив його про відсутність у розділі 36 Правил організатора маркетів «перемога певної чверті» і «переможець певної чверті». Такі види парі правилами не передбачені, прийняття ставки на це парі є порушенням пункту 1 частини 4 статті 31 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор». Водночас суд не може погодитися з наведеними доводами з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» у своїй діяльності організатор букмекерської діяльності зобов`язаний, зокрема, проводити виключно ті види парі, що відповідають вимогам цього Закону, після отримання відповідної ліцензії, дотримуватися правил участі у букмекерському парі або парі тоталізатора (правил парі), вимог законодавства, створювати умови для ознайомлення гравців та відвідувачів з правилами участі у букмекерському парі або парі тоталізатора (правилами парі), дотримання умов укладення парі всіма гравцями відповідно до правил парі, що затверджені організатором букмекерської діяльності, ознайомлення гравців та відвідувачів з переліком (лінією) подій, на які приймаються ставки, ознайомлення гравців та відвідувачів з результатами подій, виконувати інші обов`язки, передбачені цим Законом та законодавством про азартні ігри. Згідно п. 1 ч. 4 ст. 31 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» організаторам букмекерської діяльності забороняється проводити парі, не передбачені правилами участі в букмекерському парі або парі тоталізатора (правилами парі). Пунктом 2.1 Правил організатора азартних ігор казино в мережі Інтернет та букмекерської діяльності ТОВ «БУКМЕКЕРСЬКА КОМПАНІЯ «ФАВБЕТ» визначено, що ці правила Організатора азартних ігор регламентують взаємовідносини між Організатором і фізичними особами (гравцями), які відповідають вимогам, визначеним Законом України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор», та беруть участь в азартних іграх Організатора, встановлюють умови і порядок прийому ставок, порядок визначення результату азартних ігор, розрахунку та здійснення виплат виграшів (призів), умови взаємодії Організатора з іншими особами з питань, що виникають у зв`язку із діяльністю Організатора, а також інші питання, пов`язані із діяльністю Організатора. Судом встановлено, що вказані правила містять розділ 16 Загальні правила участі у букмекерському парі, розділ 17 Види ставок, розділ 21 Основні види парі. Розділом 17 Види ставок правил передбачено види ставок, зокрема «Ординар» - ставка на результат окремої події. Крім того, у розділі 21 Основні види парі правил організатора, пункт 21.1, вказано перелік коефіцієнтів, за наявності яких можна зробити ставки на матчі, а саме: перемога першої команди - в лінії позначається "1"; нічия - позначається "Х"; перемога другої команди - позначається "2"; перемога першої команди або нічия (перша команда не програє) - позначається "1Х". Для виграшу за ставкою на такий результат необхідно, щоб перемогла перша команда чи відбулася нічия; перемога першої команди чи перемога другої команди (нічиєї не буде) - позначається "12". Для виграшу за ставкою на такий результат необхідно, щоб хтось із суперників переміг, тобто щоб не було нічиєї; перемога другої команди чи нічия (друга команда не програє) - позначається "Х2". Для виграшу за ставкою на такий результат необхідно, щоб перемогла друга команда чи відбулася нічия. Як зазначено відповідачем та не спростовано позивачем, видом парі,ставку у якому була зроблена позивачем, є ставка на результат окремої події - «Ординар». Таким чином, суд приходить до висновку, що вид парі, укладений між позивачем та відповідачем, наявний у правилах організатора, а тому порушення п. 1 ч. 4 ст. 31 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» не знаходить свого підтвердження. Також позивач покладається на те, що інформація про відмінність маркетів «перемога певної чверті» і «переможець певної чверті» відсутня; відповідачем свідомо пропонуються споживачам ці маркети без надання інформації щодо наслідків тої чи іншої ставки. Зазначає, що в порушення приписів частини 1 статті 32 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» про відсутність у розділі 36 Правил маркетів «перемога певної чверті» і «переможець певної чверті» відповідач позивача не повідомляв. Оцінюючи наведені доводи, суд виходить з того, що положення частини першої статті 32 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» покладають на організатора обов`язок створити умови для ознайомлення гравців із правилами участі у парі, а також з переліком подій і маркетів, на які приймаються ставки, однак не передбачають обов`язку надавати кожному гравцеві індивідуальні роз`яснення щодо тлумачення окремих маркетів або їх відмінностей між собою за відсутності неоднозначності у правилах. Судом встановлено, що інформація про конкретні маркети, на які приймаються ставки, відображається безпосередньо в лінії подій на сайті організатора у момент укладення парі. Саме лінія подій є тим інструментом, за допомогою якого гравець обирає подію та її результат, а прийняття ставки відбувається шляхом активних дій самого гравця з підтвердження обраного маркета та умов парі. За таких обставин твердження позивача про те, що він не був повідомлений про характер обраного маркета, не узгоджується з механізмом укладення парі та фактичними діями позивача. При цьому, маркети «перемога певної чверті» та «переможець певної чверті» не є окремими видами парі у розумінні Закону, а становлять різновиди результатів окремої події в межах одного виду парі - ставки типу «Ординар». Відмінність між такими маркетами полягає у способі визначення результату відповідної частини матчу, що випливає зі змісту самої назви маркета та загальноприйнятої букмекерської термінології, а не у зміні виду парі чи істотних умов договору. Таким чином, відсутність у Правилах організатора окремого текстового роз`яснення щодо відмінностей між зазначеними маркетами сама по собі не може свідчити про порушення відповідачем вимог ч. 1 ст. 32 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор», оскільки правила містять визначення виду парі, порядок прийняття ставок та механізм ознайомлення гравця з лінією подій, а позивач мав реальну можливість до укладення парі ознайомитися з обраним маркетом та самостійно оцінити ризики відповідної ставки. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що доводи позивача щодо свідомого введення його в оману та ненадання відповідачем необхідної інформації не підтверджені належними та допустимими доказами і ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченні позивачем умов укладеного парі, що не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Суд не бере до уваги посилання позивача на роз`яснення, надані працівниками служби підтримки відповідача, оскільки такі роз`яснення не є складовою умов договору про участь в азартній грі та не можуть змінювати, доповнювати або тлумачити положення правил організатора. Правовідносини між сторонами виникають шляхом прийняття ставки на умовах, визначених правилами організатора, які є публічними, загальнодоступними та однаковими для всіх учасників, а не внаслідок отримання індивідуальних консультацій. Крім того, працівники служби підтримки не наділені повноваженнями формувати чи змінювати істотні умови участі в азартній грі, а їхні повідомлення мають виключно інформаційно-довідковий характер. Покладення судом оцінки правомірності дій відповідача на зміст таких повідомлень суперечило б принципу правової визначеності та рівності учасників перед умовами публічного договору. Також суд враховує, що звернення позивача до служби підтримки відбулося вже після здійснення ставки, тобто після укладення договору про участь в азартній грі, що виключає можливість визнання таких роз`яснень підставою для висновку про введення позивача в оману або спонукання його до вчинення правочину.За таких обставин пояснення служби підтримки не є належним та допустимим доказом порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів» і не можуть впливати на правову оцінку спірних правовідносин. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених ст. 61 ЦПК України. У пунктах 8.15-8.22 постанови Верховного Суду від 29.01.2021 року у справі № 922/51/20 зазначено таке: "8.15. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Суд критично оцінює доводи позивача, щодо ненадання відповідачем інформації про наявність продукції, а також твердження про спонукання відповідачем позивача до надання згоди на вчинення правочину, на який позивач за відсутності таких дій не погодився б. Як було встановлено судом на підставі наданих відповідачем доказів та не спростовано позивачем, 24.01.2025 року, 25.01.2025 року та 01.02.2025 року позивач робив ставки під час різних спортивних події на аналогічні маркети «Перемога першої команди/Нічия/Перемога другої команди» та «Переможець першої команди/ Переможець другої команди». За результатами подій ставки виявлялись виграшними та програшними. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши доводи сторін, дійшов висновку про обґрунтованість доводів відповідача, що вказані факти свідчить про те, що позивач в повній мірі розумів ще до здійснення ставки, яка є предметом судового розгляду, різницю між маркетами «Перемога першої команди/Нічия/Перемога другої команди» та «Переможець першої команди/ Переможець другої команди». Також безпідставними є твердження позивача про те, що він робив ставку на переможця двох чвертей (за сумою очок, здобутих командами у першій та другій чвертях). Суд погоджується з доводами відповідача,що припущення позивача щодо суті обраного ним маркету ґрунтуються виключно на його суб`єктивному тлумаченні. Інформація про маркет була доступною,позивач мав можливість звернутись до служби підтримки до укладення ставки. Таким чином, з урахуванням сукупності наведених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки обставини, покладені в основу позову, не підтверджуються належними та допустимими доказами, долученими до матеріалів справи, а інших доказів на їх підтвердження позивачем суду не надано. За таких умов позов не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed