Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

20 травня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення 36247,08 грн. заборгованості за кредитним договором № 142986 від 10 червня 2024 року та судових витрат понесених у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 2422,40 грн. та на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим що 10 червня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідач уклали договір про споживчий кредит № 142986 від 10.06.2024 року (далі Договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт первісного кредитора https://finx.com.ua, ознайомився з Правилами надання коштів у кредит та уклав Договір, приєднавшись до його публічної частини, прийняв умови індивідуальної частини та графіку платежів, що є невід`ємними частинами Договору, шляхом підписання індивідуальної частини/акцепту, заявив про бажання отримання коштів, зареєструвався на сайті, під час чого пройшов процедуру ідентифікації/верифікації, вказав свої особисті персональні ідентифікаційні дані. ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» перед прийняттям рішення щодо видачі кредитних коштів та укладання Договору, перевірило не лише особисті дані відповідача з метою ідентифікації, а і платіжну картку, а саме: приналежність платіжної картки позичальнику. 10.06.2024 року електронний підпис одноразовий ідентифікатор 793f05c3 відправлено на номер телефону [NUMBER] відповідача та введено ним 10.06.2024 10:49:19. Введення відповідачем (позичальником) одноразового ідентифікатора у відповідне поле у Особистому кабінеті на сайті ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» (первісного кредитора) є підписанням Договору відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а отже належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Сума (загальний розмір) кредиту становить 24096,00 грн. та надається не пізніше наступного дня після укладення Договору, в наступному порядку: 11665,24 грн. для погашення заборгованості Позичальника (відповідача) за договором про споживчий кредит №136346 від 06.04.2024, укладеним з Кредитодавцем; 8334,44 грн. на № рахунку/картки Позичальника № [NUMBER] ; 4096,32 грн. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією згідно п. 2.5. Договору. Комісія за надання кредиту складає 4096,32 грн. та підлягає сплаті одноразово в день укладення Договору за ставкою 17,00 % від загальної суми кредиту. 10 червня 2024 року року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» ініціювало переказ коштів згідно Договору на платіжну картку № 5168-74XX-XXXX-3266. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. 10.10.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» (Клієнтом) та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» (Фактором/позивачем) укладено Договір факторингу № 10102024 від 10 жовтня 2024 року, згідно умов якого Клієнтом відступлено Фактору право грошової вимоги (право вимоги) до Боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги, зокрема право грошової вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит № 142986 від 10.06.2024 року. Всупереч умов Договору № 142986 від 10.06.2024 року відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, що створило заборгованість у розмірі 36247,08 грн., яка складається з наступного: 22432,05 грн. - заборгованість по кредиту; 13113,03 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 702,00 грн. комісія за кредитним договором. У зв`язку із наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1415619 від 26 травня 2025 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 70). Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 травня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (а.с. 71). Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 6). Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог п. 3) ч. 8 ст. 128 ЦПК України, шляхом надсилання судової повістк), в судове засідання не з`явився, про поважні причини неприбуття суд не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавиться провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За вказаних обставин, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалою суду від 24.12.2025 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 10 червня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» (первісним кредитором) та [PERSON] (позичальником) в електронному вигляді на офіційному сайтіhttps://finx.com.ua, в Особистому кабінеті Позичальника, укладено договір про споживчий кредит № 142986 від 10.06.2024 року (далі Договір) у формі електронного документа, шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 13-16). Відповідно до умов Договору, Кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит, сума (загальний розмір) якого становить 24096,00 грн., а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі. Відповідно до умов п. 2.6. Договору, загальний строк кредитування за цим Договором складає 126 днів, з 10.06.2024 року (дата надання кредиту) по 14.10.2024 року. Пунктом 2.3. Договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 300,00% річних, тип процентної ставки фіксована. У відповідності до п. 2.5. Договору, комісія за надання кредиту складає 4096,32 грн. та підлягає сплаті одноразово в день укладення Договору за ставкою 17,00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту. Пунктами 2.8. та 2.9.1. Договору встановлено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 5 476,05% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 44 094,66 грн. Підписавши договір про споживчий кредит № 142986 від 10.06.2024 року відповідач, як позичальник, зобов`язався повернути кредитодавцю (первісному кредитору) суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту, в порядку та строки, визначені Договором та засвідчив, що до укладення Договору отримав та ознайомився з його індивідуальною частиною, графіком платежів, паспортом споживчого кредиту, публічною частиною Договору, Правилами надання коштів у позикуКредитодавця, а також іншою інформацією, необхідною для прийняття ним свідомого рішення про укладення договору та отримання кредиту, у тому числі передбаченою ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інформацією та документами, розміщеними на сайті https://finx.com.ua. Окрім того, п. 5.3. Договору [PERSON] (позичальник) підтвердив, що приймаючи пропозицію Кредитодавця про укладення кредитного договору, він також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами Договору, у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту, Графіком платежів в цілому та підтвердив, що до моменту підписання Індивідуальної частини Договору, він ознайомився з Публічною частиною, Правилами, паспортом споживчого кредиту, графіком платежів за кредитом, усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися їх умов. Укладення Кредитодавцем кредитного договору з Позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 5.4.-5.5.). Згідно паспорту споживчого кредиту, також підписаного позичальником 10.06.2024 року електронним підписом шляхом одноразового ідентифікатора, [PERSON] (позичальнику) ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» (кредитодавцем) було надано інформацію про тип кредиту, суму та строк кредиту та щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядку повернення кредиту та щодо штрафіву випадку прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с. 29-30). У відповідності до змісту Договору встановлено, що при укладенні такого та підписання [PERSON] самостійно вказав реквізити своєї платіжної картки, на яку просив зарахувати у безготівковому порядку кредитні кошти. Згідно довідки №4 від 29.01.2025, вих. № 154/29-01 ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс», підтверджено успішність платіжних операцій, зокрема платіжної операції клієнту [PERSON] за кредитним договором № 142986 від 10.06.2024 року по зарахуванню на банківську карту відповідача (позичальника) № [NUMBER] грошових коштів в сумі 8334,44 грн., № транзакції 1421840489; номер замовлення 114350823 (а.с. 42). 10.10.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» (Клієнтом) та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» (Фактором/позивачем) укладено Договір факторингу № 10102024 від 10 жовтня 2024 року, згідно умов якого Клієнтом відступлено Фактору право грошової вимоги (право вимоги) до Боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги, зокрема право грошової вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит № 142986 від 10.06.2024 року. Відповідно до картки обліку виконання кредитного договору № 142986 від 10.06.2024 року, відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів, внаслідок чого загальна заборгованість [PERSON] станом на звернення із позовом становить 36247,08 грн., яка складається з наступного: 22432,05 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 13113,03 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 702,00 грн. комісія за кредитним договором (а.с. 47-48). До теперішнього часу боржник заборгованість за Договором не сплатив, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Таким чином між сторонами виникли зобов`язальні цивільно-правові правовідносини у сфері кредитування, що регулюються нормами ЦК України. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначна грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Зібрані докази вказують на те, що між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] 10 червня 2024 року в електронній формі укладено договір про надання кредиту, умови якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» виконано. Підписавши 10 червня 2024 року договір про споживчий кредит № 142986, відповідач [PERSON] у розумінні статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на визначені кредитним договором умови та взяв на себе відповідні зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за їх користування. Однак, у визначений строк належним чином взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконав. Як встановлено судом із матеріалів справи, 10.10.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс`та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу № 10102024 від 10 жовтня 2024 року, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс», як Клієнт, зобов`язалося відступити ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» (Фактору/позивачу) Права вимоги до боржників за укладеними кредитними договорами згідно Реєстрів прав вимоги, в обсязі та на умовах, що інсують на дату відступлення прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. (а.с.51-57). Сторонами погоджено, що відступлення прав вимоги за цим договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від Боржника на виконання вимоги. Разом з правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки Клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимог, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним Додатком та не замінює попередній. У відповідності до п. 4.1. Договору факторингу,право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги та Акту приймання передачі Реєстру, по формівстановленій у відповідному Додатку. Відповідно до Витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №10102024 від 10 жовтня 2024 року, а саме Реєстру прав вимоги №3 від 09 грудня 2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» (Фактор) та ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» (Клієнт) на виконання вищевказаного Договору підписали цей Реєстр прав вимог про те, що Клієнт відступає Фактору право вимоги до Боржника [PERSON] за кредитним договором № 142986 від 10.06.2024 року в розмірі (загальній сумі заборгованості) 36 247,08 грн., яка складається з: 22432,05 грн. заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 13113,03 грн. - заборгованість повідсоткам; 702,00 грн. заборгованість по комісії (а.с. 56). За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за Договором між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» в обумовлені договором строки, позивач, отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу. За загальним правилом (ч. 1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, при цьому кожна сторона відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У встановлений процесуальним законом строк відповідач [PERSON] не скористався своїм процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали б підтвердити належне виконання ним договірних зобов`язань. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Представлена суду копія договору факторингу зі всіма Додатками, Реєстром прав вимог, Актом приймання-передачі Реєстру,належним чином підписані уповноваженими представниками сторін договору, скріплені їх печатками, підверджуютьперехід права вимоги до [PERSON] (боржника/відповідача) від первісного кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» (Фактора/позивача). Відповідно до Виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 142986 по боржнику [PERSON] станом на 25.03.2025 року заборгованість останнього за кредитним договором № 142986 від 10.06.2024 рокуперед ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» складає 36 247,08 грн. (а.с. 50). Враховуючи наведене, оскільки умови Договору про споживчий кредит № 142986 від 10.06.2024 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] , останнім належним чином не виконані, право грошової вимоги за вказаним договором на підставі Договору факторингу №10102024 від 10 жовтня 2024 року перейшло до позивача, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Щодо вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає наступне: Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за звернення до суду з даним позовом позивачем відповідно до ч. 3 ст. 4 «Про судовий збір», сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті від 24 квітня 2025 року № 10554 (а.с. 10). Оскільки позовні вимоги задоволено, судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно із частинами третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідач просить стягнути з позивача, понесені ним витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 8000,00 грн. На підтвердження понесених витрат позивачем суду надано: копію договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04 лютого 2025 року з Додатком №1 (протоколом погодження вартості послуг), укладеного між Адвокатським бюро «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», Додаткову угода № 31 до вказаного Договору, Акт прийому-передачі наданих послуг від 04.02.2025 року до Договору, у якому зазначено перелік наданих юридичних послуг, кількість витраченого часу та вартість послуг, що становить 7000,00 грн. (а.с. 59-62). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд доходить висновку, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі з іншої сторони. Справа, в якій ухвалюється рішення, є нескладною, обсяг наданих в ній правничих послуг полягає в складенні позовної заяви, написання та подання якої не потребувало значної витрати часу й проведення тривалої аналітичної та/або технічної роботи, використання виключних професійних знань представника. Тому з урахуванням обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, часткового задоволення позову, суд приходить до висновку, щодо зменшення розміру та стягнення з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що на думку суду, не виходить за розумні межі визначення їх розміру.

Outcome: approved