Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 31.03.2025 звернувся до приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Рой Т.В. із заявою щодо оформлення спадкових прав за законом на майно, що належало померлому [INFO] сину [PERSON] , на 1/2 частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та із заявою щодо оформлення спадкових прав за законом на майно, що належало померлій [INFO] дружині [PERSON] на 1/6 частку квартин, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Постановами приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Рой Т.В. №151/02-31 від 04.04.2025 та №152/02-31 від 04.04.2025 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Уточнивши позовні вимоги, просив визнати причини пропуску [PERSON] строку подання заяви про прийняття спадщини за померлим [INFO] [PERSON] поважними та пов`язаними з об`єктивними та істотними труднощами та визначити [PERSON] додатковий строк тривалістю два місяці для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після померлого [INFO] [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Третя особа: Приватний нотаріус Рой Тетяна Володимирівна у судове засідання не з`явилася, заяви про розгляд справи без її участі не надала. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з заявою від 21.11.2000 вбачається, що до керівника органу приватизації звернулась [PERSON] , як наймач квартири з адресою: [ADDRESS] . У даній заяві [PERSON] просила оформити передачу в приватну спільну, сумісну, спільну часткову власність квартиру, яку вона займає разом з членами сім`ї на умовах найму. При оформленні квартири у спільну часткову власність просила передбачити розподіл частки власності між членами сім`ї у співвідношенні: [PERSON] наймач, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син (зв. а.с.12). Відповідно до виписки з домової книги від 29.05.2008 вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] на 5 поверсі і займає 2 кімнати жилою площею 47,83 кв.м. Володарем особового рахунку на цю жилу площу є [PERSON] . Будинок знаходиться на балансі КП ЖКК. На цій площі проживає і прописано три особи, в тому числі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до заяви від 29.05.2008 вбачається, що до керівника органу приватизації КП ЖКК звернулась [PERSON] , як наймач квартири з адресою: [ADDRESS] . У даній заяві [PERSON] просила переоформити передачу в приватну спільну часткову власність квартиру, яку вона займає разом з членами сім`ї на умовах найму. При оформленні квартири у спільну часткову власність просила передбачити розподіл частки власності між членами сім`ї у співвідношенні: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.13). Розпорядженням Відділу приватизації Терешківської сільської ради від 29.05.2008 №4 прохання наймача [PERSON] задоволено, передано квартиру в якій мешкає, знаходиться за адресою: [ADDRESS] у приватну спільну (сумісну або часткову) власність. Згідно з п.4 розпорядження Відділу приватизації Терешківської сільської ради від 29.05.2008 №4 Полтавське районне комунальне підприємство, бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району повинні оформити свідоцтво про власність на житло у десятиденний термін. На підставі розпорядження від 29.05.2008 №4 Відділом приватизації житла Терешківської сільської ради видане свідоцтво про право власності серія [NUMBER] від 30.12.2008 (а.с.23). Відповідно до вказаного вище свідоцтва квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної, спільної часткової власності гр.. [PERSON] 1/3 та членам сім`ї [PERSON] 1/3, [PERSON] 1/3 (а.с.23). Встановлено, що у свідоцтві про право власності на житло серії [NUMBER] від 30.12.2008 відсутній підпис та печатка керівника органу приватизації. Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» Полтавської районної ради №266 від 19.06.2025 вбачається, що станом з 2002 року по 31.12.2012 відомості стосовно реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] відсутні. Відповідно до ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною третьою статті 9 Житлового кодексу України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Частинами першою, третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Виходячи з зазначеної норми, підставою для звернення позивача з позовом до суду є порушені, невизнані або оспорювані його права, свободи чи законні інтереси будь-якою іншою особою. Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, а рішення про приватизацію приймає уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, а передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Враховуючи викладене, право власності на приватизоване житло виникає не з моменту отримання свідоцтва, а з моменту прийняття уповноваженим органом приватизації рішення (розпорядження) про передачу цього об`єкта у власність громадянина. Отже, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] виникло у спадкодавців [PERSON] та [PERSON] з часу прийняття розпорядження №4 від 29.05.2008 відділом приватизації житла Терешківської сільської ради, яким спірну квартиру передано у приватну спільну часткову власність. Судом встановлено, що [INFO] померла дружина позивача [PERSON] , про що Виконавчим комітетом Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області складений відповідний актовий запис та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (зв.а.с.23). Факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] (зв.а.с.24). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00051023379 від 06.05.2025 вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батько: [PERSON] , мати: [PERSON] (а.с.7). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №80654151 від 31.03.2025 вбачається, що спадкова справа щодо майна померлої [INFO] [PERSON] не заведена (а.с.10). Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області №96/02.8-17 від 04.03.2025 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] до дня її смерті [INFO] були зареєстровані: [PERSON] , та [PERSON] , який вибув 27.07.2023. Постановою Приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Рой Т.В. від 04.04.2025 №151/02-31 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки у правовстановлюючому документі на спадкове майно відсутні обов`язкові реквізити, а саме печатка та підпис, а також спадкодавцем за життя не зареєстровано право власності (а.с.19). У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1,5.ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, враховуючи, що позивач та [PERSON] були зареєстровані із спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадщини, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину. Отже, відповідно до вимог ст.1268 ЦК України, позивач та [PERSON] успадкували після [PERSON] , померлої [INFO] , по 1/6 частці квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач просить одночасно визнати пропуск строку подання заяви про прийняття спадщини, визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини та визнати права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, що є взаємовиключними. Судом встановлено, що [INFO] помер син позивача - [PERSON] про що Хорольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідний актовий запис та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.24). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №80654042 від 31.03.2025 вбачається, що спадкова справа щодо майна померлого [INFO] [PERSON] не заведена (зв.а.с.10). Згідно з довідкою Хорольського будинку інтернату для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю від 26.02.2025 №01-161, [PERSON] перебував на правах підопічного на повному державному забезпеченні в Хорольському будинку-інтернаті і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 26.07.2023 по день смерті [INFO] (зв.а.с.8). Відповідно до постанови Приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Рой Т.В. від 04.04.2025 №152/02-31 вбачається, що 31.03.2025 від [PERSON] надійшло звернення щодо оформлення спадкових прав за законом на майно, що належало померлому [INFO] сину [PERSON] , а також щодо майна, яке [PERSON] прийняв, але не оформив після смерті [INFO] матері [PERSON] (а.с.20). Постановою Приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Рой Т.В. від 04.04.2025 №152/02-31 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що пропущений строк для прийняття спадщини та в поданому правовстановлюючому документів на спадкове майно відсутні обов`язкові реквізити, а саме печатка та підпис, а також спадкодавцем за життя не зареєстровано право власності (а.с.20). Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1272 ЦК України визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до довідки МСЕ від 28.09.2011 №0297266 [PERSON] має ІІ групу інвалідності та потребує стороннього догляду (а.с.9). Судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом за померлим [INFO] [PERSON] . Заяву про прийняття спадщини позивачем подано до нотаріуса 31.03.2025, тобто з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. Разом із тим, з матеріалів справи випливає, що пропуск такого строку обумовлений об`єктивними та істотними перешкодами, пов`язаними з немпроможністю позивача, який має ІІ групу інвалідності безстроково, потребує стороннього догляду, самостійно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає, що позивач був позбавлений можливості звернутись до нотаріуса без сторонньої допомоги, а тому пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини з поважних причин. Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту права є його визнання. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень ст.317, ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За нормами ст.391, ст.392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Суд вважає, що неможливість оформлення права власності позивачем на спадкове майно у встановлений законом спосіб у нотаріальному порядку порушує законні права власності на спадкове майно позивача. Оскільки, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з двох підстав (пропущений строк для прийняття спадщини та в поданому правовстановлюючому документів на спадкове майно відсутні обов`язкові реквізити, а саме печатка та підпис, а також спадкодавцем за життя не зареєстровано право власності), суд вважає, що ефективним способом захисту є саме визнання права власності на майно за померлим [INFO] сином [PERSON] , а не встановлення додаткового строку для подання позивачем заяви до нотаріуса для прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за померлою [INFO] дружиною [PERSON] та померлим [INFO] сином [PERSON] є обгрнутованими та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial