Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

У червні 2019 р. представником [PERSON] , адвокатом Міщенком С.В. подано до суду позовну заяву до [PERSON] про встановлення факту проживання сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя. Позовна заява мотивована тим, що із січня 2006 року по 14 лютого 2009 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Вказаний факт підтверджується реєстрацією місця проживання позивача, довідкою про вінчання від 14.07.2007 та показаннями свідків. 14 лютого 2009 року сторони зареєстрували шлюб, який був розірваний рішенням суду від 28.11.2018. Позивач зазначає, що за час спільного проживання (як у фактичних шлюбних відносинах, так і в зареєстрованому шлюбі) за спільні кошти та внаслідок його особистих трудових і фінансових внесків (зокрема, коштів від продажу його власної квартири у 2005 році) було: - у період 2006-2007 (до офіційного укладення шлюбу) - здійснено суттєве поліпшення майна відповідачки: зокрема здійснено заміну старих дерев`яних вікон на сучасні енергозберігаючі металопластикові вікна (38 799 грн. за розрахунком позивача); ремонт у ванній та туалеті (13 500 грн. за розрахунками позивача), на загальну суму 52 299 грн.; - у період 2009-2012 рр. (після офіційного укладення шлюбу) здійснено ремонт вітальні, передпокою та кухні (шпаклювання стін, заміна підлоги, встановлення підвісних стель, заміна міжкімнатних дверей) (48 600 грн. за підрахунком позивача); засклення та утеплення лоджії (13 500 грн. за підрахунками позивача); зовнішнє утеплення фасаду квартири пінопластом (5400 грн.), на загальну суму 67 500 грн. Відтак загальна вартість усіх поліпшень нерухомого майна, на яких наполягає позивач, становить 119 799.00 грн. Крім того, позивач вказує, що за час спільного проживання та перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя було придбано побутову техніку та меблі для облаштування побуту в квартирі відповідачки. Зокрема, було куплено опалювальний котел «Імергаз», набір кухонних меблів, холодильник «MasterCook», пральну машину «Samsung», три телевізори, меблеві гарнітури для вітальні, дитячої кімнати та спальні, а також інше майно, детальний перелік та вартість якого наведені у позовній заяві. Загальна вартість вказаного рухомого майна за розрахунком позивача становить 124 701, 14 грн. Також, 30 березня 2013 року, під час зареєстрованого шлюбу, сторонами було придбано автомобіль марки «RENAULT SANDERO», 2013 року випуску (VIN-код [NUMBER] ), вартість якого на момент купівлі складала 123 700.00 грн. Позивач зауважує, що для придбання авто ним були використані й особисті заощадження у сумі 48 924.18 грн, зняті з його депозитного рахунку. Незважаючи на те, що автомобіль був зареєстрований на ім`я відповідачки, він є об`єктом спільної сумісної власності. Позивач наголошує на тому, що відповідачка в період розірвання шлюбу без його згоди здійснила відчуження вказаного автомобіля на користь третьої особи, а згодом знову переоформила його на себе, що, на думку позивача, свідчить про спробу приховати майно від поділу. Ринкову вартість автомобіля на момент звернення до суду позивач оцінює у 189 000.00 грн. На підставі викладеного, посилаючись на положення ст.ст. 69, 70, 74 СК України, позивач просить суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2006 року по 14 лютого 2009 року, визнати майно спільною сумісною власністю та здійснити його поділ шляхом стягнення з відповідачки 1/2 частини вартості виконаних ремонтних робіт у сумі 59 899,50 грн, 1/2 частини ринкової вартості автомобіля у сумі 94 500.00 грн, а також провести поділ меблів та побутової техніки в натурі згідно із запропонованим ним варіантом. Крім вказаного позивачем понесені судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, орієнтовний розмір яких складає 25 826,20 грн., які позивач просить стягнути із відповідача. За цих підстав позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 08.07.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. У лютому 2020 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнала в повному обсязі, вважаючи їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі. Відповідачка стверджує, що у період з січня 2006 року по квітень-травень 2007 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, що згідно зі ст. 74 СК України унеможливлює виникнення правового режиму спільної сумісної власності на майно «фактичного подружжя». Реєстрацію місця проживання [PERSON] у її квартирі з 05.05.2006 пояснює виключно своїм бажанням допомогти йому відновити документи після повернення з РФ, куди він виїхав після продажу власної квартири у 2005 році. Спільне проживання та ведення господарства відповідачка визнає лише з моменту вінчання з 14 липня 2007 року. Щодо поліпшень квартири та побутового майна [PERSON] зазначає, що квартира [ADDRESS] є її особистою приватною власністю (набута в дар у 2003 році). Всі ремонтні роботи та придбання меблів і техніки були здійснені до 2006 року за її власні кошти та допомоги її батька. Позивач не надав належних доказів, що підтверджували б обсяг, вартість та джерела фінансування поліпшень саме за спільні кошти. Додатково вказує, що на момент подання відзиву квартира вже відчужена нею на користь сина [PERSON] за договором дарування від 10.07.2019. Щодо автомобіля «RENAULT SANDERO» відповідачка наполягає, що транспортний засіб було придбано у 2013 році за кошти, взяті в позику у її батька, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України визначає його як особисту власність. Також вказує, що автомобіль був відчужений нею ще у лютому 2018 року (під час шлюбу), при цьому згода чоловіка на такий правочин презюмувалася відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України. Оскільки позивач не оскаржував правомірність договору купівлі-продажу, вимоги про компенсацію його вартості є необґрунтованими. Наявний у неї на дату звернення до суду автомобіль тієї ж марки придбаний відповідачем 12.03.2019 вже після розірвання шлюбу, робить його поділ неможливим. Щодо вимоги про стягнення грошової компенсації, посилаючись на норми ст. 71 СК України та ст.ст. 364, 365 ЦК України, а також сталу практику Верховного Суду, відповідачка наголошує, що присудження грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ допускається лише за її згодою та за умови попереднього внесення позивачем відповідної суми на депозитний рахунок суду. Оскільки позивач не надав згоди на отримання компенсації, а відповідачка не погоджується на її виплату та не вносила кошти на депозит, правові підстави для задоволення цієї вимоги відсутні. На підставі викладеного, відповідачка просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У березні 2020 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якому позивач наголошує, що факт реєстрації його місця проживання у квартирі відповідачки ще у 2006 був логічним наслідком створення сім`ї. Аргументи відповідачки про виникнення сімейних відносин лише з липня 2007 року (моменту вінчання) спростовуються самим характером релігійного обряду, який за церковними канонами не проводиться без підтвердження серйозності тривалих стосунків. Позивач зазначає, що сторона відповідачки не надала жодних свідчень чи доказів, які б пояснювали перебування [PERSON] у її квартирі протягом 1,5 року до вінчання іншими причинами, ніж спільний побут. Щодо економічної неспроможності відповідачки позивач зазначив те, що протягом тривалих періодів (19992001 рр.) відповідачка взагалі не мала доходів, а в інші роки її заробітна плата ледь перевищувала встановлений законом мінімум. З математичного розрахунку вбачається, що після відрахування податків та витрат на проживання (харчування, одяг, комунальні платежі), у відповідачки об`єктивно не могло залишатися коштів для проведення капітальних ремонтів, заміни вікон на суму 1437 доларів США або придбання автомобіля вартістю 123 700 грн. Позивач підтверджує наявність у нього реального капіталу в сумі 8000 доларів США від продажу власного житла безпосередньо перед початком спільного проживання, що й стало фінансовим фундаментом для поліпшення житлових умов відповідачки. Позивач вважає посилання на отримання коштів від батька ( [PERSON] ) юридично неспроможними. До матеріалів справи не додано жодного договору позики чи акту передачі грошових коштів у дар, які б мали бути оформлені письмово з огляду на значну суму. Виписки про наявність коштів на рахунках батька свідчать лише про його фінансовий стан, але не доводять факт використання цих грошей саме на купівлю спірного автомобіля. Позивач зазначає, що він не надавав згоди на укладення дружиною будь-яких договорів позики (ст. 65 СК України), що ставить під сумнів саму природу виникнення боргових зобов`язань, про які стверджує відповідачка. Також позивач вважає хибним трактування відповідачкою ч. 5 ст. 71 СК України. Він зазначає, що процедура внесення коштів на депозит застосовується лише тоді, коли позивач просить позбавити відповідача права на частку в майні. У даній же справі ситуація зворотна: майно (автомобіль) фізично перебуває у відповідачки, вона ним користується, а тому саме вона має виплатити компенсацію позивачу за його частку, яка була фактично «поглинута» її одноосібним володінням. Позивач звертає особливу увагу суду на продаж автомобіля [PERSON] з наступним поверненням його у власність [PERSON] після розірвання шлюбу, а також дарування квартири сину одразу після отримання позову, що на думку позивача, є класичним прикладом зловживання правом. Такі дії спрямовані на штучне створення статусу «відсутності майна», що підлягає поділу, а тому такі дії мають бути оцінені судом як недобросовісні. Ухвалою суду від 04.06.2020 підготовче провадження по даній справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. У зв`язку з надходженням до суду висновку експерта №СЕ-19/124-24/5543-АВ від 04.06.2024, позивач звернувся до суду із уточненням позовних вимог щодо ринкової вартості спірного автомобілю «RENAULT SANDERO», оскільки у позовній заяві позивачем ринкова вартість автомобіля була визначена в сумі 189 000.00 грн., а експертизою встановлено, що дійсна ринкова вартість спірного автомобіля є більшою на 93 240.00 грн., та становить 282 240.00 грн. Ухвалою від 10.09.2024 повернуто до стадії підготовчого провадження, судом долучено до матеріалів справи висновок експерта №СЕ-19/124-24/5543-АВ від 04.06.2024 та прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог. Представником позивача 19.11.2024 подано клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів понесених позивачем витрат на проведення експертизи у розмірі 5452.42 грн. Ухвалою суду від 27.11.2024 підготовче провадження по даній справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. У ході судового розгляду були допитані свідки: Свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом сторін. Зазначив, що сприймав сторони як сім`ю протягом тривалого часу, проте йому невідомо, кому саме належить квартира за адресою: [ADDRESS] . У самому житловому приміщенні свідок ніколи не був, обставин побуту та розподілу коштів не знає. Свідок [PERSON] повідомила, що є сусідкою відповідачки. Підтвердила факт спільного проживання сторін та подальшу реєстрацію шлюбу. Щодо майнового стану зазначила, що не володіє інформацією про те, за чиї кошти купувалися меблі, проте зауважила, що заміна вікон у квартирі відбулася приблизно в період початку їхнього спільного проживання. Свідок [PERSON] пояснив, що знає [PERSON] з дитинства. Стверджував, що спірна квартира була подарована відповідачці батьком і була повністю облаштована меблями та ремонтом ще до появи позивача. Зазначив, що за час проживання сторін суттєвих змін у стані квартири не відбулося. Також вказав, що зі слів самої [PERSON] йому відомо про придбання автомобіля за кошти її батька. Позивача майже не знає. Свідок [PERSON] повідомила, що знайома з відповідачкою близько 20 років. Неодноразово відвідувала квартиру [PERSON] як до початку її стосунків з позивачем, так і під час них. Свідок стверджує, що стан квартири суттєво не змінювався (проводився лише косметичний ремонт), а меблі були придбані відповідачкою задовго до шлюбу з [PERSON] , оскільки вона бачила їх у квартирі ще до появи позивача. Свідок [PERSON] пояснила, що знає сторони тривалий час. Надала характеристику позивачу як особі, що не мав постійної роботи та вживав алкоголь. Стверджувала, що на момент її знайомства з парою у відповідачки вже був автомобіль, який, за її словами, був подарунком батька відповідачки. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з урахуванням збільшених позовних вимог щодо вартості автомобіля, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив. Наполягав на тому, що факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу є доведеним, оскільки сторони вели спільний побут, мали спільний бюджет та сприймалися оточуючими як подружжя задовго до офіційної реєстрації відносин. Стверджував, що за рахунок особистих та спільних коштів позивача було проведено капітальний ремонт квартири, що належить відповідачці. Такі роботи за своїм обсягом та вартістю виходять за межі поточного утримання житла, а отже, позивач має законне право на відшкодування своєї частки витрат. Щодо правового режиму автомобіля представник наголосив, що автомобіль марки «RENAULT SANDERO» був набутий сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, що згідно зі ст. 60 СК України є безумовною підставою для визнання його об`єктом спільної сумісної власності. На обґрунтування вимоги про стягнення грошової компенсації представник послався на висновок доданої до матеріалів справи експертизи, згідно з якою ринкова вартість автомобіля становить 282 240 грн. Оскільки відповідачка одноосібно користується автомобілем та вчиняла дії щодо його відчуження, стягнення з неї 141 120 грн. (1/2 частини вартості) є єдиним ефективним та належним способом захисту прав позивача. Представник відповідачки у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, вважаючи вимоги [PERSON] безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать дійсним обставинам справи. Наголосив, що до 05.05.2007 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. Більше того, після продажу власної квартири у 2005 році [PERSON] тривалий час перебував на території Російської Федерації разом зі своєю першою дружиною, що повністю спростовує твердження про наявність будь-яких сімейних стосунків з [PERSON] у цей період. Будь-які шлюбні відносини між сторонами виникли лише після розірвання попереднього шлюбу позивача та були скріплені таїнством вінчання в липні 2007 року. До цього моменту спільне господарство не велося, а бюджет був роздільним. Представник зазначив, що спірна квартира є особистою приватною власністю [PERSON] на підставі договору дарування від 2003 року. Ремонтні роботи, на які посилається позивач, були проведені відповідачкою власними силами та за власні кошти ще до 2006 року, тобто до моменту появи позивача в її житті. Представник відповідачки наполягає, що автомобіль «RENAULT SANDERO» був придбаний за кошти, які належали особисто [PERSON] та були надані її батьком, [PERSON] . Представник зауважив, що позивач не надав суду безспірних доказів того, що кошти, зняті ним з його власного депозитного рахунку, були витрачені саме на придбання вказаного транспортного засобу. Заслухавши пояснення представників сторін у справі, дослідивши докази, суд приходить до наступного висновку. 1. Щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2006 до 14 лютого 2009 року. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду (постанова від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц), обов`язковою умовою факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є встановлення сукупності трьох ознак: спільного проживання, спільного побуту та наявності взаємних прав і обов`язків. Ознаками ведення спільного господарства є наявність спільних витрат, спільного бюджету, купівля майна для спільного користування та участь у витратах на утримання житла (Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99). Самі по собі факти реєстрації місця проживання за однією адресою, спільного відпочинку чи пересилання коштів, за відсутності доказів ведення спільного господарства, не можуть свідчити про наявність усталених відносин, притаманних подружжю (постанови ВС від 30.06.2022 у справі № 694/1540/20 та від 04.12.2023 у справі № 543/563/22). Згідно з принципом змагальності та стандартом «більшої переконливості» (вірогідності доказів), тягар доказування обставин спільного проживання покладено на позивача. Суд не може вважати обставину встановленою лише на підставі тверджень сторони; вона має бути підтверджена доказами, які роблять висновок про існування сімейних відносин вірогіднішим, ніж протилежний (постанова ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). Позивач [PERSON] просить встановити факт проживання однією сім`єю з відповідачкою [PERSON] в період з січня 2006 року до моменту реєстрації шлюбу 14 лютого 2009 року. На підтвердження таких доводів позивач посилається на факт реєстрації його місця проживання у квартирі відповідачки за адресою: [ADDRESS] ще 05.05.2006 року, що стверджується відповідною відміткою про місце проживання у паспорті позивача. Вказана обставина, на думку позивача, свідчить про початок тривалих сімейних відносин. Також позивач вказує на спільність бюджету, ведення спільного господарства та спільне фінансування ремонтних робіт у зазначеній квартирі, зокрема заміну віконних блоків наприкінці 2006 року. Додатковим доказом визнання сторонами факту створення сім`ї позивач вважає прийняття таїнства вінчання у липні 2007 року, що, за його твердженням, лише підтвердило відносини, які фактично склалися раніше. Крім того, на обґрунтування своїх вимог позивач надав дані про власні доходи та заощадження, отримані від продажу іншої нерухомості, стверджуючи, що ці кошти використовувалися суто в інтересах сім`ї протягом всього періоду проживання з відповідачкою. Водночас, оцінюючи вказані доводи, суд приходить до висновку, що вони підлягають лише частковому задоволенню. Згідно зі ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. При застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова ВС №489/8011/18 від 26.06.2024). Заперечуючи проти доводів позивача представник відповідача долучив до матеріалів справи відповідь Золотоніського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, складений 27.02.2020 на адвокатський запит представника відповідача, відповідно до якого перевіркою за результатами звернення представника відповідача виявлено актовий запис про розірвання шлюбу №46 від 05.05.2007 р. відносно [PERSON] та [PERSON] . Підстава реєстрації розірвання шлюбу рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.02.2007 за №2-32. Згідно доданої представником відповідача копії виписки рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.02.2007р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 21.08.1987 р. у відділі РАГСу адміністрації м. Оренбурга Оренбурської області за актовим записом №2306, розірвано. Щодо моменту припинення попереднього шлюбу позивача, суд,

Outcome: partial