Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

17.04.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» звернулось через систему «Електронний суд» до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 27044-04/2024 від 21.04.2024 року в розмірі 28790,00 грн, а також стягнути судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422,4 грн. Ухвалою Кодимського районного суду м.Одеси від 05.06.2025 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудність Київському районному суду м.Одеси. 08.07.2025 року вказана цивільна справа надійшла до Київського районного суду м.Одеси. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2025 року справу за вказаним позовом розподілено судді Гниличенко М.В. Згідно ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження у порядку загального або спрощеного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 10.07.2025 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. 21.08.2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] адвоката Яресько Т.В. надійшов відзив на позовну заяву, яким він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 01.12.2025 року від представника позивача Сторожишиної О.О. на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів, зокрема належним чином засвідчена копія витягу з повного Реєстру прав вимоги, як Додаток №1 до Договору факторингу від 29.08.2024 року № 01.02.26/24, що стосується боржника [PERSON] 15.12.2025 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Яресько Т.В. надійшла заява про часткове визнання позовних вимог, з якої вбачається, що відповідач визнає заборгованість в загальному розмірі 10080 грн., що складається із тіла кредиту 6000 грн. та заборгованості за відсотками 4080 грн. Також зазначає про нікчемність пунктів договору в період з дати укладення Кредитного договору з 21.04.2024 року по дату мобілізації відповідача 27.06.2024 року, в частині визначення денної процентної ставки вищої, зокрема 1,5 %, ніж передбачено ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Зауважує на нікчемність умов договору від 21.04.2024 щодо нарахування та стягнення комісії за надання кредиту. Окрім цього, зазначив про те, що відповідач є військовослужбовцем, та відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнений від сплати за користування кредитом у вигляді штрафів, пені, неустойки. В іншій частині позову про стягнення заборгованості просить відмовити, крім того не заперечує щодо стягнення судового збору в розмірі 848,13 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 6498,78 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог. Подальший розгляд справи проводити без участі відповідача та його представника. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» Владко Р.О. в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, одночасно з позовом було надано клопотання, яким просить провести розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Яресько Т.В. в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись, просили розглянути справу за ї відсутності. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю«Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту №27044-04/2024 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»./а.с.9/ Відповідно до розділу 1 Договору про надання фінансового кредиту, ТОВ «Стар Файненс Груп» зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в гривні в сумі 6000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається строком на 120 днів, базова процентна ставка становить 1,5 % на день. ТОВ «Стар Файненс Груп» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 29.08.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено Договір факторингу № 01.02-26/24, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває Права вимоги первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором./а.с.25/ Згідно з витягом з реєстру боржників до Договору факторингу № 01.02-26/24 від 29.08.2024 року сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 27044-04/2024 від 21.04.2024 року становить 28 790,00 грн. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № 27044-04/2024 від 21.04.2024 року . У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно достатті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів судом встановлено укладення та підписання [PERSON] договору про надання кредиту з відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих у борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув права вимоги за вищевказаним кредитним договором на підставі договору факторингу. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1, 3 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина першастатті 611 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження позовних вимог подано розрахунок заборгованості, вичерпну інформацію про отримання коштів позичальником [PERSON] , наявність заборгованості та перехід такої від первісного кредитора до правонаступника. Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення заборгованості. Вищевказаний договір кредиту № 27044-04/2024 від 21.04.2024 року укладений між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] , містить суму основного зобов`язання, розмір відсотків за користування кредитними коштами, строки їх повернення і нарахування. Відповідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що відповідач не виконав взятих на себе за договором зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 28790,00 грн, а саме: заборгованість за основним боргом 6000,00 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 10790,00 грн., неустойка 12000,00 грн../а.с.23/ Враховуючи те, що за умовами зазначеного договору відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих у кредит коштів всупереч ч. 1 ст.81 ЦПК України не надав, а тому суд вважає, що заборгованість на підставі зазначеного договору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, однак частково виходячи з наступного. Щодо вимоги про стягнення з відповідача неустойки, суд зазначає наступне. Положення п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі викладеного відсутні підстави для стягнення з відповідача 12000 грн неустойки. Відповідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при зверненні до суду з даним позовом ТОВ «Свеа Фінанс» сплатило судовий збір в розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією за № 1613 від 08.04.2025 року, то пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1412,71 коп. Стаття 141 ЦПК України визначає принципи розподілу судових витрат між сторонами судового процесу, зокрема принцип пропорційності судових витрат. Представництво інтересів відповідача в суді здійснював адвокат Яресько Т.В. на підставі Договору про надання правничої /правової допомоги № 25029 від 14.02.2025 року, Додатку № 1 та Додатку № 2 до вказаного договору, Акту приймання-передачі послуг від 18.08.2025 року та розрахункової квитанції від 06.08.2025року, з яких вбачається, що вартість правових послуг складає фіксований гонорар в розмірі 10000 грн. Суд зауважує про те, що позивач жодним чином не заперечив та не просив зменшити витрати на правничу допомогу, заявлені відповідачем у відзиві на позовну заяву, тому суд не вправі втручатися у відносини щодо надання правової допомоги між адвокатом та клієнтом. З врахуванням принципу пропорційності задоволення позовних вимог у розмірі 18202,71 грн., суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача пропорційно витрати на правничу допомогу у розмірі 4200,00 грн.

Outcome: partial