Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Відповідач уточнені позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову (з урахуванням його уточнень) наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 15.04.2025р.; копія акту приймання-передачі майна від 15.04.2025р.; копія розписки [PERSON] про отримання грошей від 15.04.2025р.; копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.09.2024р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] ; копія довіреності на представництво інтересів [PERSON] від 14.04.2025р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача [PERSON] , зазначивши, що 15.04.2025 р. між ним та представником відповідача [PERSON] [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належного [PERSON] житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] ; - за 70 000 грн. 15.04.2025р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивач передав представнику відповідача обумовлену суму, а представник відповідача передала документи на житловий будинок (які були в неї в наявності). У майбутньому представник відповідача пообіцяла позивачу засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивач переїхав мешкати до придбаного житлового будинку, зробив там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідача, його представника, однак вони від посвідчення договору ухиляються, на прохання позивача про зустріч не реагують, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, представник відповідача пояснила, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (15.04.2025р.) відповідач не мав при собі оригіналу правовстановлюючого документу на об`єкт нерухомості, що підлягав продажу, а саме він загубив оригінал свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.09.2024р. Крім того, одразу ж після укладення угоди про купівлю-продаж житлового будинку відповідач виїхав зі свого постійного місця мешкання і в даний час його явка до нотаріуса є неможливою. Так, житловий будинок належав відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.09.2024р., однак він його загубив, надати весь пакет документів він нотаріусу не може, явитися до нотаріуса також, гроші за продаж житлового будинку він від [PERSON] отримав та угоду про купівлю-продаж визнає такою, що відбулась та була виконана. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на будинок на себе, позивачу було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, письмовий договір купівлі-продажу від 15.04.2025р. було укладено від імені продавця, який мав при собі лише копію правовстановлюючого документу на нерухомість, що підлягала продажу, оригінал він втратив, у зв`язку із чим в даний час неможливо явитись до нотаріуса із необхідним пакетом документів та засвідчити угоду в нотаріальному порядку. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , він не знав і не міг знати про те, що [PERSON] не мав права на відчуження нерухомості, у зв`язку із тим, що він не має при собі оригіналу правовстановлюючого документу на нерухомість, загубив його та не звертався за його відновленням, видачею дублікату, розшукування загубленого оригіналу та ін. В даний час це також не надається можливим зробити, оскільки відповідач виїхав зі свого місця мешкання, на призначений до нотаріуса час не з`являється. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачем та представником відповідача була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої представник відповідача [PERSON] [PERSON] продала, а позивач купив житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , за 70000 тис. грн. 15.04.2025р. позивач передав представнику відповідача обумовлену суму, а представник відповідача передала позивачу документи на будинок (які були в наявності) за цією адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо жилого будинку та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість за позивачем, як добросовісним набувачем.

Outcome: approved