Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

24.11.2025 позивачка [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що на підставі обмінного ордеру №6767 від 22.09.1989 її колишньому чоловіку [PERSON] , була надана житлова площа в розмірі 13/20 частин у квартирі [ADDRESS] . Позивачка була зареєстрована на зазначеній житловій площі в якості членів сім`ї наймача в листопаді 1989 року. Відповідачка [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , та з моменту народження також зареєстрована за вказаною адресою. Інші 7/20 частин у вказаній квартирі були надані іншій особі. Вказана квартира була комунальною. На підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2001, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , нею з колишнім чоловіком у період шлюбу була придбана частина квартири у розмірі 7/20 частин у квартирі [ADDRESS] . Вказаний договір був зареєстрований приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округ Федченко Т.О. в реєстрі за № 1864. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2016 шлюб між позивачкою та [PERSON] було розірвано. Згідно рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2016 за позивачкою визнано право власності, зокрема, на 7/20 частин квартири [ADDRESS] . Таким чином наразі вказана квартира є частково неприватизованою у розмірі 13/20 частин, інші 7/20 частин належать позивачці на праві приватної власності. Зареєстровані особи у належній позивачці частині вказаної квартири відсутні. Згідно рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2018 [PERSON] , зареєстрованого на 13/20 частин у квартирі [ADDRESS] , було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вказаній квартирі.Приблизно у 2015 році відповідачка [PERSON] зібрала свої речі і виїхала до Російської Федерації, ще до повномасштабного вторгнення і в спірній квартирі не проживає, грошових коштів на оплату квартири і комунальних послуг та інших платежів не виділяє, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. Позивачка зі своєї сторони перешкод у користуванні житлом відповідачці не чинила. Тобто відповідачка виключно за власним бажанням змінила місце свого проживання та на власний розсуд забрала речі, які вважала за необхідне. Згідно акту, обстеження житлового приміщення, відповідачка не проживає за місцем реєстрації понад десять років, що підтверджується копією акту ОСББ «Ювілейний 16, 18, 18А» від 11.11.2025. На підставі викладеного, просить визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Ухвалою суду від 28.11.2025 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено у справі підготовче судове засідання. 19.12.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідачки [PERSON] адвоката Ярошенко О.О. про вступ у справу як представника, в якій він повідомив, що відповідачка [PERSON] визнає позовні вимоги та погоджується на зняття з реєстрації Разом із цією заявою подав заяву [PERSON] , в якій вона підтверджує факт того, що вона не проживає за адресою своєї реєстрації [ADDRESS] , з 2015 року, оскільки переїхала на постійне місце проживання до Росії, що було її особистим рішенням. Повертатися до України не планує. Визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить розглянути справу у її відсутність. Позивачка та її представник в судове засідання не прибули, до суду надійшла заява представника позивачки про розгляд справи у відсутність сторони позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить ухвалити судове рішення. Відповідачка [PERSON] та її представник у підготовче судове засідання не з`явились, в заяві, яка була подана представником відповідачки, вона позовні вимоги визнала, просила проводити розгляд справи у її відсутність. Суд вважає можливим провести підготовче судове засідання у відсутність сторін. Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення про задоволення позову у випадку визнання позову відповідачем за наявності для того законних підстав. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за результатами підготовчого розгляду, виходячи з такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд встановив, що на підставі обмінного ордеру №6767 від 22.09.1989 [PERSON] була надане житлове приміщення житловою площею 17,5 кв.м., що складається з 1 кімнати у комунальній квартирі [ADDRESS] . Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2016 за позовом [PERSON] було поділено спільно нажите майно подружжя та за позивачкою визнано право власності, зокрема, на 7/20 частин квартири [ADDRESS] , які були придбані у період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2001. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.09.2025 позивачці [PERSON] на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 02.12.2016 на праві приватної власності належить 7/20 частин квартири [ADDRESS] . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.08.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №746287023101. Таким чином наразі вказана квартира є частково неприватизованою у розмірі 13/20 частин, інші 7/20 частин належать позивачці на праві приватної власності. Відповідно до рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2018, [PERSON] , який був зареєстрований на 13/20 частин у квартирі [ADDRESS] , було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вказаній квартирі. Згідно з інформацією Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради за №04-2716-3497 від 17.03.2019 та №04-2716-3499 від 17.03.2019 у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , з 17.06.2006 по теперішній час, та [PERSON] , [INFO] , з 15.11.1989 по теперішній час. Згідно акту обстеження житлового приміщення №А-26/25 від 11.11.2025, який складено головою правління ОСББ «Ювілейний 16,18,18А» Соколюк Т.В. за підписами свідків [PERSON] , [PERSON] в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] , яка фактично понад десять років у вказаній квартирі не проживає. Особисті речі [PERSON] в квартирі відсутні Згідно з інформацією Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради за №06.4-06/02/31117 від 26.11.2025 у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрована відповідачка [PERSON] , [INFO] , з 17.06.2006 по теперішній час. Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати норми Житлового кодексу України, на який посилається позивачка, оскільки 13/20 часток у колишній комунальній квартирі за адресою: [ADDRESS] , на яких зареєстрована відповідачка з 17.06.2006 по теперішній час, не є власністю ні позивача, ні відповідача, є неприватизованою часткою квартири, і спір стосуються визнання члена сім`ї наймача цього житлового помешкання таким, що втратив право користування внаслідок відсутності понад встановлені у законодавстві строки. За змістом ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Системний аналіз положень ст.ст.71, 72 ЖК свідчить, що підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність такої особи понад встановлені строки без поважних причин, що узгоджується із роз`ясненнями викладеними у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України". Враховуючи вищевикладені вимоги діючого законодавства, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих доказів в їх взаємозв`язку і достатності, належності та допустимості, суд вважає доведеним, що відповідачка не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним житловим приміщення. При цьому, суд виходить з того, що відповідачка за власним бажанням та волевиявленням не користується спірною квартирою, має інше місце мешкання, ніяких перешкод їй в користуванні спірним житлом з боку позивача чи інших осіб не чинилось, умов, щоб унеможливлювали її проживання, не створювалось, тривалий час вона ним не користується з власної волі, її особистих речей в квартирі немає, житлово-комунальні послуги не сплачує, однак з реєстраційного обліку не знялась. При цьому, вказані обставини визнаються відповідачкою [PERSON] . В своїй письмовій заяві, поданій суду, вона зазначає, що виселилась зі спірної квартир добровільно, проживати в ній не бажає. Сумнівів в достовірності цих обставин та добровільності їх визнання відповідачкою у суду немає, у зв`язку з чим в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, такі обставини не підлягають доказуванню іншими належними та допустимими доказами. Також суд враховує, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси. Таким чином, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині визнання відповідачки такою, що втратила право на житлове приміщення, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню. При ухваленні рішення суд також враховує, що позивач в позовній заяві не вимагає компенсації за понесені ним судові витрати по справі.

Outcome: approved