Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

30 жовтня 2025 року до суду надійшла позовна заява представника позивача адвоката Жданюк Т.С., яка діє в інтересах [PERSON] , в якій зазначено, що з 16 жовтня 2004 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] .. Від шлюбу подружжя має двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] ; доньку [PERSON] , [INFO] . З січня 2025 року сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Відтоді вони проживають окремо, повністю втратили сімейні стосунки та дійшли згоди щодо розірвання шлюбу у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, постійними сварками та різними поглядами на сімейне життя. Спільного майна сторони не набули, матеріальних спорів між ними немає, а питання виховання дітей вирішено за взаємною домовленістю. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 05.12.2025. Представник позивача адвокат Жданюк Тетяна Сергіївна подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача. На позовних вимогах наполягають (вх. № 26309 від 23.12.2025). Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяви, в яких просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення (вх.№25355 від 09.12.2025, ЕП№2925 від 17.12.2025, №26072 від 18.12.2025). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За приписами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно з частиною третьою статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання відповідачем позову та задоволення позову, суд виходить з такого. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (частини перша, третя статті 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини третя, четверта статті 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони 16 жовтня 2004 року зареєстрували шлюб, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 493 (а.с.6). Сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , про що 12.02.2008 видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] , відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 2 та доньку [PERSON] , [INFO] , про що 28.03.2012 видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] , відділом державної реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 203 (а.с. 7-8). Як зазначено у позовній заяві та не заперечувалося відповідачем, що з січня 2025 року сторони не проживають разом і не ведуть спільного господарства, сімейні стосунки фактично припинені. Збереження шлюбу є неможливим через відсутність взаєморозуміння та конфліктів. Спільного майна і майнових спорів немає, питання виховання дітей узгоджено. З огляду на викладене та зважаючи на фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами, суд дійшов до висновку, що рішення сторін про розлучення є виваженим і свідомим; причини, з яких вони наполягають на розірванні шлюбу, обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. З огляду на це суд вважає, що визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. Згідно із ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із квитанції № 2175-7223-1171-8708 від 29.10.2025 АТ "ТАСКОМБАНК", позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» та з урахуванням подачі позовної заяви в електронній формі із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору в сумі 968,96 грн. Враховуючи вищевикладене, а також і те, що розгляд даної справи по суті не здійснювався, що підтверджується її матеріалами, суд приходить до висновку, що позивачу [PERSON] слід повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 484,48 грн. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 484,48 судового збору. Враховуючи наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved