Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

01 серпня 2025 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитним договором №138962741 від 22 грудня 2023 року у сумі 39541, 60 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Ясінського Ю.Є. від 25 серпня 2025 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі на підставі ч.5 ст. 279 ЦПК України. Розгляд справи відбувся 19 грудня 2025 року без учасників справи. В обґрунтування вимог позивачем зазначено про укладення 22 грудня 2023 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансовадопомога» та [PERSON] договору шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), про що свідчать умови договору, реквізити та підписи сторін, за яким відповідач отримав кредитні кошти в погодженій умовами договору сумі. Зазначено про укладення між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до умов якого до ТзОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 138962741 від 22 грудня 2023 року. Між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Онлайн Фінанс» 19 грудня 2024 року було укладено договір факторингу № 19/1224-01, відповідно до умов якого до ТзОВ «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №138962741 від 22 грудня 2023 року. Між ТзОВ «Онлайн Фінанс» та позивачем 04 червня 2025 року укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №138962741 від 22 грудня 2023 року. Тому оскільки умови кредитного договору відповідачем виконувались неналежним чином, кредит та відсотки у встановлені договором строки не сплачені, з метою захисту прав нового кредитора, позивач просить задовольнити вимоги. 08 вересня 2025 року від представника відповідача адвоката Березка Я.О. надійшов (Електронний суд) відзив на позовну заяву, згідно якого сторона відповідача заперечила позовні вимоги та просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 11 вересня 2025 року представник позивача подав через систему «Електронний суд» відповідь на відзив, згідно якого сторона позивача підтримує позові вимоги, просила враховувати викладену у цій відповіді на відзив та додатках до неї інформацію при вирішенні судової справи, проводити розгляд справи за відсутності представника позивача та позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, 22 грудня 2023 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір № 138962741, відповідно до розділу 2 якого Товариство зобов`язалось надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі кредитного ліміту на суму 8000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Умовами договору сторони погодили кінцеву дату повернення (виплати) кредиту 21 січня 2029 року (пункт 7.3 договору) нарахування процентів за користування кредитом на період строку, визначеного розділом 8договору, тощо. Згідно ч.1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами ч.1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст. 519 ЦК України). 28 листопада 2018 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, згідно умов якого, з урахуванням додаткових угод до договору факторингу, копії яких долучено до матеріалів справи, до останнього перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками, що підтверджується письмовими доказами у справі, у тому числі й за кредитним договором №138962741 від 22 грудня 2023 року. 19 грудня 2024 року між ТзОВ «Таліон плюс», як клієнтом, та ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», як фактором, було укладено договір факторингу № 19/1224-01, згідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками, у тому числі й за кредитним договором №138962741 від 22 грудня 2023 року. 04 червня 2025 року між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс», як клієнтом, та ТзОВ «Юніт Капітал», як фактором, було укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги за кредитним договором № 138962741 від 22 грудня 2023 року. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ст. 1050 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст. 1054 ЦК України). Таким чином зобов`язання з повернення коштів виникає у позичальника виключно у разі їх отримання. Зобов`язання кредитодавця перерахувати позичальнику грошові кошти в сумі 8000 грн. встановлені в тому числі пунктом 2.1 договору №138962741 від 22 грудня 2023 року. Разом з тим, на виконання вимог ухвали суду від 05 листопада 2025 року, АТ КБ «ПриватБанк» (емітентом платіжної картки) надано відповідь, відповідно до якої на ім`я [PERSON] в банку не емітовано картку № [NUMBER] , у зв`язку з чим відсутня можливість надати виписку по рахунку, оскільки зазначена картка у банку не обслуговується за клієнтом [PERSON] . Ураховуючи відсутність доведення факту перерахування кредитних коштів на картку позичальника, яким згідно умов договору являється [PERSON] , має місце невиконання умов кредитного договору первинним кредитором. Посилання у позовній заяві на доведеність факту успішного проведення транзакції щодо надання коштів, згідно інформаційної довідки ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на висновки суду не впливають, оскільки сам по собі факт надсилання коштів на банківську карту не доводить належність даної картки відповідачу. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом. Розрахунок заборгованості, який позивач долучив до позовної заяви, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, позивачем не було надано первинного документу, який би засвідчив, що саме відповідачу по справі були перераховані грошові кошти у розмірах, які зазначені позивачем по справі: надана копія платіжного доручення первинного кредитора не може бути належним доказом у справі, оскільки платіжне доручення повинно містити: IBAN-номери рахунків, найменування банків платника та отримувача, тощо, згідно вимог Положення про порядок здійснення безготівкових розрахунків в Україні в національній валюті в особливий період, затвердженого постановою правління НБУ від 23.12.2003 № 577, чинного на момент укладення кредитного договору. Відсутність вказаних відомостей, в тому числі відсутність відомостей щодо повного номера карткового рахунку одержувача коштів за договором № 138962741, на який здійснено переказ коштів платником ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в тому числі й в тексті договору, унеможливлює достеменно свідчити про дотримання первинним кредитором умов договору в частині переказу кредитних коштів позичальнику, суд же не може ґрунтувати свої рішення на припущеннях. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Позивач, подаючи позовну заяву, не був позбавлений можливості надати всі необхідні докази, добросовісного виконання своїх процесуальних прав, ураховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Суд звертає увагу, що виникненню у позичальника обов`язку повернути позику має передувати виконання позикодавцем своїх зобов`язань щодо надання такої позики, а за відсутності доказів належного виконання своїх зобов`язань позикодавцем суд не може стверджувати про виникнення у позичальника зобов`язання щодо повернення позики. Ураховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать втому числі витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи відмову у задоволенні вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed