Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

11.12.2024р. ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №308123194 від 24.08.2021 року в розмірі 25256 грн. 00 коп., з яких 5943 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 19313 грн сума заборгованості за відсотками. В обгрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за вказаним договором. Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року відкрито провадження у даній справі та постановлено здійснити її розгляд в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, також в цій ухвалі роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Вказана ухвала двічі надсилалася відповідачу рекомендованим поштовим відправленням за адресою, за якою останній зареєстрований, поштові відправлення повернуті з відміткою «за закінченням терміну зберігання», яка проставлена 12.03.2025 року, що відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України слід вважати днем вручення цього судового рішення. Станом на 25.12.2025 року відзив на позов від відповідача до суду не надійшов. Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходили. За відсутності таких клопотань, суд, у відповідності до ч. 13 ст. 7, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу за наявними у ній матеріалами. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 серпня 2021 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - Товариство, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», Кредитодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено договір кредитної лінії № 308123194 (далі - Договір). Відповідно до п.п. 1.1, 1.3, 1.7, 1.8, 1.9.1, 1.9.2 цього договору відповідач на умовах стороковості, зворотності, платності отримав кредит в розмірі 6000 грн строком на 30 днів (до 23.09.2021 року), зі сплатою відсотків за користування кредитом за дисконтною процентною ставкою 3.65% річних, що становить 0,01% від суми кредиту на кожний день користування ним /а.с. 6 зворот-9/. Сторони погодили, що строк надання кредитного лінії автоматично може бути продовжено позичальником на 30 днів шляхом здійснення оплати фактично нарахованих відсотків протягом дисконтного та пільгового періоду, за умови продовження якого застосовується процентна ставка 1,98 % в день від суми кредиту (722,70 % річних). Цей Договір є електронним документом створеним і збереженим в Інформаційно- телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму (п. 4.15 договору). Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з п.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до п. 4.13 Договору позичальник підтверджує, що: отримав від Кредитодавця до укладення цього Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі інформацію передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка необхідна для отримання споживчого кредиту, включаючи інформацію, що наведена в Паспорті і споживчого кредиту та Правилах; інформація надана Кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. У пункті 5.4 Договору зазначено, що у всіх правовідносинах між Позичальником та Кредитодавцем в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідач за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «MNV692JE» підписав електронний договір, який містив усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомився до моменту укладання. Тобто сторони уклали Договір в електронній формі та досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». На виконання умов цього договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідачу було надано кредит у сумі 6000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № е5аb3fd2-e74c-4513-84c9-0d2893715e69 від 24.08.2021 року /а.с. 10/. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. 26.09.2021 року [PERSON] здійснив часткову оплату нарахованих відсотків у сумі 18 грн та тіла кредиту в сумі 57 грн за договором. Але всупереч наведеним умовам договору та вимогам закону, відповідач належним чином свої зобов`язання за цим договором не виконував, у визначені цим договором строки тіло кредиту та проценти не сплатив, внаслідок чого у відповідача за розрахунком ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» утворилась заборгованість за договором /а.с. 76/. Слід зазначити, що 31.12.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 було викладено в новій редакції і він діє до 31.12.2021 року (п.8.2 цього договору) /а.с. 71-74/. У відповідності до умов цього договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги за договором кредитної лінії № 308123194 від 24.08.2021 року щодо відповідача. Частиною 1 ст. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Також, що 20.10.2022 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт) було укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги за договором кредитної лінії № 308123194 від 24.08.2021 року щодо відповідача /а.с.66-70/. Відповідно до умов п. 2.1, 4.1 цього договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило ТОВ «Таліон Плюс» фінансування за договором факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року, що підтверджується платіжним дорученням № 18921 від 25.10.2022 року /а.с. 75/ та 21.10.2022 р. між Клієнтом і Фактором відбулося підписання реєстру прав вимоги №1 за вказаним договором факторингу /а.с. 78/. Таким чином, позивачу передані права вимоги до [PERSON] за договором кредитної лінії № 308123194 від 24.08.2021 року, що також підтверджується також наданим позивачем витягом з Реєстру прав вимоги №1 від 21.10.2022 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року /а.с. 16/. Слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про визнання договорів факторингу недійсними. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Однак, всупереч умовам договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань. Після відступлення права грошової вимоги, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості зі сплати процентів та не повернув тіло кредиту після закінчення строку кредитування. Доказів повернення відповідачем [PERSON] позивачу отриманої у кредит від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за договором кредитної лінії № 308123194 від 24.08.2021 року грошової суми у розмірі 6000 грн. 00 коп. у повному обсязі, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення заборгованості за сумою (тілом) кредиту 5943 грн. 00 коп. (6000-57) є обґрунтованою. Водночас, перевіряючи правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 21.10.2022 року по 31.08.2024 року /а.с. 17/, зокрема, щодо нарахованої суми процентів за користування кредитом, з якого також вбачається нарахування процентів ТОВ «Таліон Плюс», суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, згідно з п.1.9.3 Договору, якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку п.1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 % річних, що становить 1,98 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним Договором, щодо виникнення у Позичальника зобов`язань по сплаті процентів за Базовою процентною ставкою від дати отримання Кредиту по дату закінчення Дисконтного періоду є факт продовження користування Кредитом понад строк Дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього Договору. За умовами пунктів 1.12.1, 1.12.2 Договору зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. З наступного дня закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70% річних, що становить 2,98% в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Продовження строку дисконтного періоду та настання відкладальних обставин, що має наслідком продовження строку надання кредиту, застосування базової процентної ставки та нарахування процентів за ставкою, що застосовується після закінчення дисконтного періоду, не є зміною істотних умов цього Договору та не потребує змін цього Договору та укладення додаткових угод до нього. Усі істотні умови Договору, в тому числі порядок продовження строку дії Договору, розмір процентних ставок та порядок застосування, погоджені сторонами під час укладення цього Договору (пункт 1.15 Договору). Враховуючи вищевикладене, суд відноситься критично до розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», так і до розрахунку позивача відносно суми нарахованих відсотків. При здійсненні нарахування відсотків ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було неправильно застосовано процентну ставку, згідно з умовами укладеного договору. Тому проценти підлягають розрахунку наступним чином: за період з 24.08.2021 року по 22.09.2021 року в сумі 3564 грн (6000 x 1.98 x 30 : 100), за період з 23.09.2021 року по 21.12.2021 року в сумі 16092 грн (6000 x 2.98 x 90 : 100), у загальній сумі 19638 грн (19656-18). Але, оскільки позивачем заявлено до стягнення сума заборгованості за процентами в меншому розмірі (19313 грн) та враховуючи, що відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по відсоткам саме у заявлені ним сумі 19313 грн. 00 коп. Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частина 2 ст. 13 ЦПК України визначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідач в даній справі не скористався своїми правами щодо подання заперечень на позовну заяву, доказів на їх підтвердження. З урахуванням наведених висновків щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором зі своєчасного повернення кредиту, сплати процентів, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача загальної заборгованості у розмірі 25256 грн. На думку суду, наявність та розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у вказаному вище розмірі витікає з умов укладеної угоди, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем. З огляду на викладене, суд вважає за правомірне позов задовольнити. З урахуванням викладеного, вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved