Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст первісної позовної заяви Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2024 у справі № 932/10/24 (кримінальне провадження №12023041640001379 від 11.11.2023) [PERSON] , який обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ч. 1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2022 та остаточно призначено [PERSON] покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць. Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2024 у справі №932/10/24 набрав законної сили 01.04.2024. Судовим розглядом зазначеної справи встановлено, що 11.11.2023 приблизно о 17 год. 45 хв. [PERSON] , перебуваючи у приміщенні закладу «Рюмочная», який розташований за адресою: м. Дніпро, просп. Богдана Хмельницького, 113, де на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків з раніше незнайомим йому потерпілим [PERSON] , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] . [PERSON] , підійшовши до потерпілого [PERSON] спереду та перебуваючи в безпосередній близькості до потерпілого, тримаючи ніж у правій руці, наніс один удар вказаним ножем в область лівого плеча потерпілого [PERSON] . Своїми умисними діями [PERSON] спричинив потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді різаної рани лівого плеча в середній третині по внутрішній поверхні, з ушкодженням плечової артерії та вени (повним пересіченням) та ушкодженням (повним пересічення) серединного нерва, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Після нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] залишив місце вчинення кримінального правопорушення. Вищезазначені умисні дії [PERSON] , що виразилися в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечного для життя в момент заподіяння, кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України. Таким чином, [PERSON] обвинувачувався з приводу заподіяних тілесних ушкоджень спричинених [PERSON] , який перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська клінічна лікарня №16» ДМР у травматологічному відділенні з 11.11.2023 по 15.11.2023 з діагнозом відкрита рана плеча, різана рана (ножове поранення) по внутрішній поверхні с/3 лівого плеча з пошкодженням судинно- нервового пучка. Артеріально-венозна кровотеча. Витрати вказаного закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого склали 11753 грн. 52 коп., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму. Факт лікування потерпілого [PERSON] та витрат на його лікування підтверджується довідкою калькуляції Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради №4 від 14.03.2025. Відповідно до інформації КНП «МКЛ №16» ДМР, кошти на лікування [PERSON] витрачені з державного бюджету (кошти Національної служби здоров`я України (НСЗУ) у розмірі 11545 грн 00 коп. та з місцевого бюджету (кошти Дніпровської міської ради) у розмірі 208 грн 52 коп. Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах кримінального провадження №12023041640001379 не заявлявся. Враховуючи те, що КНП «МКЛ №16» ДМР понесені витрати на лікування потерпілого [PERSON] внаслідок вчиненого кримінального правопорушення [PERSON] у сумі 11 545 грн 00 коп., якого вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2024 у справі №932/10/24 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, понесені витрати лікарнею підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи, а саме з відповідача [PERSON] . На підставі викладеного, просив: стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь Національної служби здоров`я України кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , [INFO] , в сумі 11545,00 грн, які зарахувати до Державного бюджету України; стягнути [PERSON] , [INFO] , на користь Дніпровської міської ради кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , [INFO] , в сумі 208,52 грн. Заяви учасників процесу по суті справи. Інші учасники справи правом на надання заяв по суті справи не скористалися. Рух справи. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 21.05.2025 справу передано за підсудністю до Соборного районного суду міста Дніпра. Ухвалою судді Наумової О.С. від 19.08.2025 відкрите провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 81). Підготовче засідання у справі закрите 18.09.2025 і справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 85). Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи щоразу повідомлявся належним чином за місцем проживання, а також через підсистему «Електронний суд». Окрім того, судом на офіційному сайті «Судова влада України» було розміщене оголошення про виклик відповідача в судове засідання, на яке відповідач також не відреагував (а.с. 83, 84, , 86-88, 98, 100). Від представника Національної служби здоров`я України 22.09.2025 надійшла заява про розгляд справи без його участі, підтримання позовних вимог (а.с. 90). Представник Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи щоразу повідомлявся належним чином через підсистему «Електронний суд». Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення. З огляду на приписи ч. 8 ст. 128 ЦПК України, ст. 130 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений про розгляд справи належним чином, що виключає сукупність підстав, передбачених ст. 280 ЦПК України для винесення заочного рішення, суд розглядає справу у порядку загального позовного провадження з винесенням судового рішення на загальних підставах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2024 у справі № 932/10/24 (кримінальне провадження №12023041640001379 від 11.11.2023) [PERSON] , який обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ч. 1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2022 та остаточно призначено [PERSON] покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць) (а.с. 33 - 38). Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2024 у справі №932/10/24 набрав законної сили 01.04.2024. Під час розгляду справи встановлено, що 11.11.2023 приблизно о 17 год. 45 хв. [PERSON] , перебуваючи у приміщенні закладу «Рюмочная», який розташований за адресою: м. Дніпро, просп. Богдана Хмельницького, 113, де на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків з раніше незнайомим йому потерпілим [PERSON] , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] . [PERSON] , підійшовши до потерпілого [PERSON] спереду та перебуваючи в безпосередній близькості до потерпілого, тримаючи ніж у правій руці, наніс один удар вказаним ножем в область лівого плеча потерпілого [PERSON] . Своїми умисними діями [PERSON] спричинив потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді різаної рани лівого плеча в середній третині по внутрішній поверхні, з ушкодженням плечової артерії та вени (повним пересіченням) та ушкодженням (повним пересічення) серединного нерва, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Після нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] залишив місце вчинення кримінального правопорушення. Вищезазначені умисні дії [PERSON] , що виразилися в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечного для життя в момент заподіяння, кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України. Таким чином, [PERSON] обвинувачувався з приводу заподіяних тілесних ушкоджень спричинених [PERSON] , який перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська клінічна лікарня №16» ДМР у травматологічному відділенні з 11.11.2023 по 15.11.2023 з діагнозом відкрита рана плеча, різана рана (ножове поранення) по внутрішній поверхні с/3 лівого плеча з пошкодженням судинно- нервового пучка. Артеріально-венозна кровотеча. Витрати вказаного закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого склали 11753 грн. 52 коп., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму. Факт лікування потерпілого [PERSON] , розмір витрат на його лікування підтверджується довідкою калькуляції Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради №4 від 14.03.2025 (а.с. 43). Між Національної служби здоров`я України (НСЗУ) і КНП «МКЛ №16» ДМР укладений договір № 2158-Е123-Р000 прор медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій (а.с. 32). Відповідно до інформації КНП «МКЛ №16» ДМР кошти на лікування [PERSON] витрачені з державного бюджету (кошти Національної служби здоров`я України (НСЗУ) у розмірі 11545 грн 00 коп. та з місцевого бюджету (кошти Дніпровської міської ради) у розмірі 208 грн 52 коп. 2. Мотивувальна частина Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Щодо представництва прокурором інтересів держави. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року\~за\~№3477-IV\~застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п. 1 ст.\~6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі Конвенція), ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.\~1,\~3 ЦК України, ст.ст.\~2,\~4-5,\~12-13,\~19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайновіта майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому\~Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1\~ст. 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2\~ст.15 ЦК України). Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається\~ЦПК України\~та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. 2\~ст. 4 ЦПК України\~у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно з ч. 4\~ст. 42 ЦПК України\~у справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У справі, що переглядається, з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення звернувся в.о. керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради. Право прокурора на здійснення представництва в суді інтересів держави гарантовано\~ст. 131-1 Конституції України\~та\~Законом України «Про прокуратуру». Особливості участі та статусу прокурора в цивільному процесі, а також порядок та підстави звернення прокурора до суду визначено\~ст.56 ЦПК України. Так, згідно з п. 3 ч. 1\~ст. 131-1 Конституції України\~в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно зі\~ст.1 Закону України «Про прокуратуру»\~прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені\~Конституцією України\~функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави. У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п.2 ч.1\~ст.2 Закону України «Про прокуратуру»). Відповідно до ч.ч. 3, 4\~ст.\~23\~Закону України\~«Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Вказаним приписам кореспондують відповідні норми\~ЦПК України. Так, згідно з ч. 4\~ст. 56 ЦПК України\~прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Системне тлумачення положень ч. 4\~ст. 56 ЦПК України\~й абз. 1 ч. 3\~ст.23 Закону України «Про прокуратуру»\~дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно з ч. 4.\~ст. 56 ЦПК України\~має наслідком застосування положень, передбачених\~ст.185 цього Кодексу. Так, п. 4 ч. 4\~ст. 185 ЦПК України\~передбачено, що крім цього, заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 (провадження №12-194гс19) зазначено, що: «відповідно до ч. 3\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та\~довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого\~ст.23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва. Якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, зазначене не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Частина 4\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. Крім того, ч. 4\~ст. 57 ЦПК України\~встановлено, що навіть у випадку відмови органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду, прокурор не позбавлений права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті. Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, зокрема повноважень органів прокуратури, здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. На виконання ч. 4\~ст. 56 ЦПК України, абз. 1 ч. 3, абз. 1 ч. 4\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~у тексті позовної заяви прокурор вказав на обґрунтування підстав звернення до суду таке. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі ст. 18 Основ законодавства про охорону здоров`я, фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства. Згідно з положеннями ст. 22 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів, що уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язані ефектно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері. Відповідно до ст. 26 Бюджетного кодексу України контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень (п. З ч. 1 ст. 26). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів в особі їх керівників організовують внутрішній контроль і внутрішній аудит та забезпечують їх здійснення у своїх установах і на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління таких розпорядників бюджетних коштів. В умовах воєнного стану забезпечення належного фінансування системи охорони здоров`я, її матеріальне забезпечення - набуває першочергового значення для належного виконання закладами охорони здоров`я своїх функцій. Водночас, відшкодування витрат на лікування потерпілих від злочинів суперечить зазначеній меті. Невідшкодування витрат, здійснених за рахунок державного та місцевого бюджетів та стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] негативно впливає на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів та інтересів територіальної громади. Оскільки лікування потерпілого здійснювалося за кошти державного бюджету, отримані закладом від НСЗУ за договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, та за кошти місцевого бюджету відповідно, контролювати питання ефективності їх використання та повернення є органи, що є розпорядниками вказаних коштів. Враховуючи викладене, окружною прокуратурою проводилося листування з метою з`ясування повноти вжитих заходів, спрямованих на відшкодування коштів до державного бюджету. На запит окружної прокуратури від 12.03.2025 №54-1595ВИХ-25 КНП «МКЛ №16» ДМР надано інформацію щодо понесених лікарнею витрат на лікування потерпілого [PERSON] та джерел фінансування (за рахунок коштів державного бюджету НСЗУ - Національна служба здоров`я України, місцевого бюджету Дніпровська міська рада), повідомлено, що заходи цивільно-правового характеру щодо стягнення витрат на лікування потерпілого не проводились. Листом від 12.03.2025 №54-1594ВИХ-25 окружною прокуратурою повідомлено Дніпровську міську раду про виявлені порушення інтересів територіальної громади міста Дніпра щодо витрат місцевих коштів, необхідність їх відшкодування та тим самим надано можливість відреагувати на порушення інтересів держави. За інформацією Дніпровської міської ради №7/11-626 від 21.03.2025, Дніпровська міська рада не зверталась до суду із позовом про стягнення витрачених коштів на лікування потерпілого [PERSON] . Кошти на лікування на цей час не відшкодовано. Листом від 18.03.2025 №54-1725ВИХ-25 окружною прокуратурою повідомлено Національну службу здоров`я України про виявлені порушення інтересів держави щодо витрат бюджетних коштів, необхідність їх відшкодування та тим самим надано можливість відреагувати на порушення інтересів держави. Згідно інформації НСЗУ №12760/2-16-25 від 31.03.2025, у 2023 році між НСЗУ та КНП було укладено договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій № 2158-Е123-Р000 від 06.02.2023 та у 2022 укладено договір № 0146-Е122-Р000 від 15.02.2022. Відповідно до умов укладених договорів НСЗУ здійснювала оплату згідно з поданими КНП звітами про медичні послуги. Оплати згідно з вищевказаними звітами здійснені у повному обсязі. Перелік медичних послуг, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантувала за рахунок коштів Державного бюджету України у відповідному році, був визначений Порядком реалізації програми державних гарантій медичного обслуговування населення, що затверджується постановою Кабінету Міністрів України кожного року. Звідси, послуги КНП пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. Одночасно, НСЗУ не заперечує щодо звернення до суду в інтересах держави прокуратурою стосовно відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Як вбачається з відповіді Дніпровської міської ради, заходів, які є належною реакцією на повідомлення прокурора про виявлені порушення, уповноваженим органом не вжито, не повідомлено про наміри їх вжиття. В свою чергу, з боку НСЗУ відповідь на отриману інформацію про наявність порушених інтересів держави, до теперішнього часу прокуратурою не отримано. Разом з тим, з моменту ухвалення судом вироку, яким [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що набрав законної сили 01.04.2024, минув майже 1 (один) рік, що свідчить про тривалу бездіяльність уповноважених органів щодо захисту порушених інтересів держави. Відповідно до Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2017 \~ \~ \~ \~№1101 (далі - Положення), Національна служба здоров`я України (НСЗУ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення. НСЗУ відповідно до покладених на неї завдань, зокрема; укладає, змінює та припиняє договори про медичне обслуговування населення; здійснює заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій; здійснює оплату згідно з тарифом за надані пацієнтам медичні послуги (включаючи медичні вироби) та лікарські засоби за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» програма державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій) - програма, що визначає перелік та обсяг медичних (включаючи медичні вироби) та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами. Держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій (ч. 1 ст. З Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення»). Пунктом 5 частини 1 ст. 7 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», однією з основних функцій НСЗУ, як Уповноваженого органу передбачено укладання договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Типова форма договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій затверджена постановою КМУ від 25.04.2018 №410. Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному сайті Національної служби здоров`я України за посиланням https://edata.e-health.gov.ua/e-data/dashboard/pmg-contracts встановлено, що 01.01.2023 між НСЗУ та КНП «МКЛ №16» ДМР укладено договір №2158-Е123-Р000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій (далі Договір). Відповідно до умов цього договору надавач зобов`язується надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів (п. 8 Договору). Цей договір є договором на користь третіх осіб - пацієнтів у частині надання їм медичних послуг надавачем (п. 13). Послуги КНП «МКЛ №16» ДМР, пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до підпункту 14 пункту 5 Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 №1101, НСЗУ з метою організації своєї діяльності забезпечує в установленому порядку самопредставництво НСЗУ в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від її імені, у тому числі через посадових осіб юридичної служби НСЗУ, а також забезпечує представництво інтересів НСЗУ в судах України та інших органах через представників. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Постановою КМУ від 24.12.2019 №1086 затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення, який визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (далі - бюджетні кошти). Відповідно до п. 3 Порядку, розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є НСЗУ. Згідно з ч. 4 ст. 20 Бюджетного кодексу України, відповідальний виконавець бюджетних програм у процесі їх виконання забезпечує цільове та ефективне використання бюджетних коштів протягом усього строку реалізації відповідних бюджетних програм у межах визначених бюджетних призначень. Згідно з п.п. 8, 10 ч. 5 ст. 1 Інструкції про статус відповідальних виконавців бюджетних програм та особливості їх участі у бюджетному процесі, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 14.12.2001 №574, відповідальний виконавець, зокрема, здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечує ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів у бюджетному процесі; головний розпорядник та відповідальний виконавець у встановленому порядку здійснюють контроль за дотриманням бюджетного законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу з метою забезпечення ефективного та результативного управління бюджетними коштами. Таким чином, НСЗУ є органом, уповноваженим захищати інтереси держави у спірних взаємовідносинах як розпорядник коштів державного бюджету та відповідальний виконавець бюджетної програми. Також, відповідно до статті 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, управляють майном, що є в комунальній власності. Згідно зі ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність засвою діяльність відповідно до закону. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Сільські, селищні, міські ради, відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Відповідно до п. 1.4. Статуту Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №16» Дніпровської міської ради, затвердженого наказом Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради, власником Підприємства є територіальна громада міста Дніпра, в особі Дніпровської міські, ради. Виходячи із вищенаведеного, грошові кошти, які витрачено КНП «МКЛ №16» ДМР на лікування потерпілого від злочину з місцевого бюджету, є власністю територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, а органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає також Дніпровська міська рада як власник, управитель лікарні та розпорядник коштів місцевого бюджету. Зважаючи на те, що уповноваженими органами: НСЗУ, Дніпровською міською радою не вживаються заходи, спрямовані на відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілих, внаслідок чого не надходять кошти до місцевого та державного бюджетів, в даному випадку порушуються інтереси держави в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, і такі витрати негативно впливають на фінансування лікування інших хворих, порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина та в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій. Єдиною можливістю захистити ці інтереси держави є звернення прокурора до суду з відповідним позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину з відповідача. Дані спірні правовідносини, які виникають при здійсненні діяльності у бюджетній сфері, зачіпають інтереси держави та є порушенням загальнодержавних інтересів та інтересів територіальної громади, що у відповідності до ст. 131-1 Конституції України покладає на прокурора функцію представництва в суді. На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Центральною окружною прокуратурою міста Дніпра на адресу Національної служби здоров`я України та Дніпровської міської ради скеровано повідомлення за №54-2017ВИХ-25 від 31.03.2025 про наявність підстав для представництва прокуратурою інтересів державі в особі Національної служби здоров`я України та Дніпровської міської ради. З огляду на викладене, прокурором встановлено наявність підстав, визначених\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~щодо представництва інтересів держави, з метою захисту та поновлення її інтересів. Таким чином, суд дійшов висновку, що прокурором цілком обґрунтуванні підстави звернення із цим позовом, спрямовані на захист інтересів держави, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення позову на підставі п. 4 ч. 4\~ст. 185 ЦПК України. Щодо суті Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ч. 2 ст. 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення. Згідно із ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 3 вказаної статті якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно пункту 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ від 16.07.1993 №545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарне та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко- день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно з п. 4 зазначеного Порядку, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Згідно з наданою КНП «МКЛ №16» ДМР довідкою-калькуляцією №4 від 14.03.2025, відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] та розрахунків вартості 1 ліжко-дня на утримання лікарні, сума витрат на лікування склала 11753,52 грн, з яких 11 545,00 грн фінансувалося за програмою медичних гарантій від НСЗУ, а 208,52 грн за кошти, надані з місцевого бюджету, тобто за рахунок Дніпровської міської ради. Таким чином, у виниклих правовідносинах ефективним та вірним способом захисту у порушених інтересів держави буде застосування положень ст. 1206 ЦК України та стягнення з [PERSON] , чия винна у вчиненні злочину визнана вироком суду, коштів у сумі 11 753,52 грн, витрачених НСЗУ та Дніпровською міською радою на лікування потерпілого [PERSON] . З огляду на викладене, підлягають задоволенні позовні вимогти та з [PERSON] на користь Національної служби здоров`я України підлягають стягненню кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , [INFO] , в сумі 11545,00 грн, що зарахувати до Державного бюджету України, на користь Дніпровської міської ради підлягають стягненню кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , [INFO] , в сумі 208,52 грн. Розподіл судових витрат. Щодо судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову судовий збір з відповідача на користь держави слід стягнути 968,96 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved