Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" звернулося до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 січня 2020 року між ТОВ "ЗАЙМЕР" та [PERSON] укладено кредитний договір № 109043 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки. Підписуючи договір відповідачка підтвердила що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до умов кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту - 2000,00 грн, дата надання кредиту - 29 січня 2020 року, строк кредиту - 14 днів, валюта кредиту: UAH, стандартна процентна ставка - 2% в день або 730% річних. На виконання умов кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної картки № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів. 29 січня 2020 року на картковий рахунок відповідачки були перераховані кредитні кошти в сумі 2000,00 грн, за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу № 01-28/10/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 01 грудня 2024 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 29970,00 грн, яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі - 2000,00 грн, прострочена заборгованість за процентами в розмірі 27970,00 грн. Позивачем на адресу [PERSON] була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 109043 від 29 січня 2020 року, проте, станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена відповідачкою без виконання. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 109043 від 29 січня 2020 року в сумі 29970,00 грн та судовий збір у сумі 2422,40 грн. 01 квітня 2025 року матеріали даної цивільної справи надійшли до Кодимського районного суду Одеської області в порядку ст. 31 ЦПК України. Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 25 квітня 2025 року від представника позивача Пархомчука С.В. до суду надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій він просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500 грн. 12 травня 2025 року представник відповідачки - адвокат Сташко П.М. подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідачка позов не визнає та наголошує, що вона не зверталася до ТОВ «ЗАЙМЕР» з приводу отримання кредиту та жодного кредиту не отримувала. Вказує, що 28 січня 2020 року у відповідачки було заблоковано її сім карту та викрадено телефонний номер, шляхом віддаленої зміни сім-карти, невідомими особами, які вочевидь і подали заявку на отримання кредиту. 29 січня 2020 року відповідачка зверталася до мобільного оператора «Водафон» з приводу «крадіжки» її телефонного номеру. 30 січня 2020 року було відновлення сім-карти відповідачки і прив`язування її до паспортних даних по прізвищу [PERSON] (прізвище на той час). Також 30 січня 2020 року відповідачка зверталася з цього приводу в органи поліції із відповідною заявою, а 26 лютого 2020 року вона подала ще одну заяву про вчинення кримінального правопорушення у зв`язку із вимаганням у неї коштів фінансовими установами по кредитах, які вона не отримувала. Крім того, представник відповідачки зазначає, що позивачем не надано належних доказів перерахування кредитних коштів відповідачці, оскільки у наданій позивачем довідці ТОВ «Платежі Онлайн» від 10 січня 2025 року міститься інформація про певну транзакцію, однак у ній не відображено не тільки повний номер картки отримувача, а і власника даної картки. Представник відповідачки стверджує, що відповідачка не була і не є власником картки, яка зазначена у наданій позивачем довідці. Також, представник відповідачки зазначає, що хоча відповідачка взагалі заперечує факт отримання коштів, а відтак і погашення боргу, але звертає увагу, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснено невірно, беручи до уваги, що пролонгації строку дії кредитного договору не відбулося, а тому розрахунок заборгованості є помилковим. Крім того, представник відповідачки вказав, що позивачем пропущено строк позовної давності та просив застосувати наслідки пропуску цього строку. Зазначив орієнтовний розрахунок витрат, які відповідачка очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Також представник відповідачки подав клопотання у якому просив призначити справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 13 травня 2025 року представник позивача Пархомчук С.В. подав до суду відповідь на відзив у якому зазначив, що кредитний договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладено в письмовій формі та підписано сторонами які узгодили всі умови, так як без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу відповідачкою на сайт кредитодавця за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між відповідачкою та кредитодавцем не було б укладено. При наданні кредиту додатково здійснюється верифікація банківської карти клієнта, що дає змогу встановити власника банківської карти та особу, яка заповнює заявку, як одну і ту саму особу. Також вказує, що згідно умов договору відповідачці було надано кредит строком на 14 днів. Встановлено строк дії договору 14 днів, але в будь-якому разі договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за договором. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того, просить долучити до матеріалів справи наданий первісним кредитором розрахунок заборгованості за договором № 109043 від 29 січня 2020 року станом на 28 жовтня 2021 року. Вказує, що строки позовної давності позивачем не пропущено, оскільки п.п. 12, 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України ці строки були продовжені. Щодо заяви про вчинення кримінального правопорушення зазначає, що подання заяви про вчинення злочину саме по собі не є підтвердженням факту відсутності волевиявлення відповідачки на укладення кредитного договору, а внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення не означає автоматичного підтвердження обставин, викладених у заяві. Також представник позивача вказує, що не вбачає підстав для відшкодування витрат на правову допомогу представника відповідачки. Ураховуючи зазначене просив відзив на позовну заяву залишити без розгляду та задоволення. 23 травня 2025 року від представника відповідачки - адвоката Сташка П.М. до суду надійшли заперечення у яких він, посилаючись на положення п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3, ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначає, що при укладенні кредитного договору клієнт має бути ідентифікований одразу при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі за допомогою електронного підпису або електронного цифровою підпису, інших аналогів власноручних підписів, і лише на етапі акцептування пропозиції про укладення договору акцепт підписується одноразовим ідентифікатором. Тобто, процедура накладення електронного підпису особою передбачає її електронну ідентифікацію, яка полягає у використанні засобів та методів, які дозволяють однозначно встановити відповідну особу. Також звертає увагу, що у відповіді на відзив представником позивача було зазначено, що при укладенні кредитного договору додатково здійснюється верифікація банківської картки клієнта, що дає змогу встановити власника банківської карти та особу, яка заповнює заявку, як одну і ту саму особу. Вважає, що позивачем не доведено той факт, що при укладенні договору було верифіковано банківську картку клієнта і встановлено, що її власник та особа, яка звернулася за отриманням кредиту є однією і тією ж особою. Позивачем в позовній заяві не зазначено повний номер картки, на яку були перераховані кошти та власник даної картки, натомість вказано неповний номер банківської картки [NUMBER] (зазначено лише 10 із 16 цифр номеру). Це унеможливлює встановлення тієї обставини, кому були перераховані кошти первісним кредитором (ТОВ «Займер»), оскільки для встановлення особи власника платіжної картки необхідно мати повний її номер. За твердженням відповідачки, вона не була власником картки з номером [NUMBER] . Посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду представник відповідачки зазначає, що позивач просить стягнути з відповідачки проценти нараховані саме за користування кредитом, а не проценти згідно ст. 625 ЦК України, а відтак їх нарахування має бути обмежене виключно строком кредитування. Ухвалою суду від 28 серпня 2025 року постановлено перейти до розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання. У судовому засіданні представник позивача Пархомчук С.В. підтримав позовні вимоги посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив. Просив позов задовольнити. Представник відповідачки - адвокат Сташко П.М. позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини викладені у відзиві та запереченнях. У задоволенні позову просив відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно матеріалів справи, 29 січня 2020 року між ТОВ "ЗАЙМЕР" та [PERSON] укладено кредитний договір № 109043 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки, тобто укладено договір шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно договору про надання фінансового кредиту № 109043 від 29 січня 2020 року укладеного між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] , товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Умовами договору передбачено, що кредит надається строком на 14 днів, тобто до 11 лютого 2020 року. Строк дії договору 14 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором (п.1.2). За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки - фіксована (п.1.3). Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (п.1.4). Датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта (п.1.5). Згідно п. 2.1, п. 2.3 Договору, сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Невід`ємною частиною цього договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства (п.1.6). Згідно п. 6.1 кредитного договору, цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису, одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». У п. 7 кредитного договору «Реквізити та підписи Сторін» в графі «Клієнт» зазначена інформація щодо позичальника [PERSON] , зокрема, РНОКПП, паспортні дані, місце реєстрації, номер телефону, адреса електронної пошти та рахунок позичальника № [NUMBER] . Публічна пропозиція (оферта) ТОВ «ЗАЙМЕР» на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка була розміщена на сайті ТОВ «ЗАЙМЕР» на момент укладення договору і є невід`ємною частиною цього договору, позивачем не надана. На підтвердження факту укладення договору позивачем надано Довідку ТОВ «ЗАЙМЕР» про ідентифікацію, згідно з якою клієнт [PERSON] , дата народження: [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір № 109043 від 29.01.2020 ідентифікований ТОВ «ЗАЙМЕР». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі https://www.cly.com.ua/. Одноразовий ідентифікатор KL5416 відправлений позичальнику 29.01.2020 на номер телефону [NUMBER] . 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Реєстр боржників чи витяг з реєстру до вказаного договору, який би підтверджував, що ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло право вимоги до боржника [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 109043 від 29 січня 2020 року укладеного між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] позивачем не надано. Натомість позивачем надано витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 01-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року. Згідно наданого витягу ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 109043 від 29.01.2020 у загальному розмірі 29970,00 грн. У витягу зазначено, що він відповідає оригіналу. При цьому, договору факторингу № 01-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року, додатком до якого є зазначений витяг, позивачем до суду не надано. 12 листопада 2021 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на адресу відповідачки була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 109043 від 29 січня 2020 року. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, в зв`язку з чим станом на 04 грудня 2024 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 29970,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі - 2000,00 грн., простроченої заборгованості за процентами в розмірі - 27970,00 грн. Відповідачка заперечує факт отримання коштів за вказаним кредитним договором, наголошуючи на тому, що договір був укладений невстановленою особою, а кредитні кошти були перераховані на банківську картку, яка їй не належить. З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи долучених стороною відповідача встановлено, що відповідачка 26 лютого 2020 року повідомляла правоохоронні органи про факт вимагання у неї невстановленими особами грошових коштів за кредитними договорами, які вона не укладала. Як доказ зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, зазначений в п.7 кредитного договору «Реквізити та підписи Сторін» в графі «Клієнт» - рахунок позичальника № [NUMBER] , позивач надав інформаційну довідку, згідно якої ТОВ «Платежі Онлайн» як технологічним оператором платіжних послуг повідомлено, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція: видача. Згідно даних транзакції, 29.01.2020 здійснена видача кредиту № 109043 в сумі 2000,00 грн на платіжну картку номер № [NUMBER] , емітент платіжної картки RAIFFEISEN BANK AVAL. Проаналізувавши в сукупності докази, судом не було беззаперечно встановлено, що відповідачка отримувала кредитні кошти шляхом їх зарахування на рахунок, зазначений в п.7 кредитного договору «Реквізити та підписи Сторін» в графі «Клієнт» - рахунок позичальника № [NUMBER] , оскільки позивачем не доведено, що цей рахунок належить саме відповідачці. За приписами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ураховуючи, що позивачем не надано доказів належності банківського рахунку, який зазначений у договорі, саме відповідачці, та у випадку неможливості надання таких доказів, позивачем не було заявлено клопотання про їх витребування, суд позбавлений можливості перевірити факт перерахування коштів на відповідний рахунок та встановити кінцевого отримувача коштів за укладеним договором. Крім того, позивачем не доведено, що ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло право вимоги до боржника [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 109043 від 29 січня 2020 року укладеного між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] , оскільки позивачем не надано реєстру (витягу з реєстру) боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 укладеного 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», який є невід`ємною частиною цього договору. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вимог ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України представником відповідачки було зроблено заяву про надання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, у зв`язку з чим на підставі ст. 246 ЦПК України суд буде вирішувати питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, для чого призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Outcome: dismissed