Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» звернулося в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 26 100,47 грн. та судових витрат в сумі 2422,40 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 29.01.2019 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] (далі Клієнт/Позичальник/Відповідач) уклали угоду № C-300-009023-19-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки (далі Угода). У день підписання Угоди Позичальник надав Банку заяву про акцепт публічної оферти на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «ІДЕЯ БАНК». Відповідно до цього Угода була підписана Позичальником власноручно, а від імені Банку Угода була підписана з використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Банку та відтиску печатки банку, відтворених за допомогою технічного пристрою відповідно до публічної оферти АТ «ІДЕЯ БАНК». Крім того, Позичальник власним підписом під текстом Угоди підтвердив ознайомлення з Тарифами Банку та згоду з ними. Відповідно до умов укладеної між сторонами Угоди банк надає кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку на таких умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн; ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 8000,00 грн; процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24.00% річних. Позивач зазначив, що у пункті 7 сторони погодили, що ця Угода є укладеною з дня підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами свої зобов`язань за Угодою. Строк користування Лімітом кредитної лінії 365 днів з моменту отримання клієнтом права використання коштів кредитної лінії, з можливістю пролонгації дії кредитної лінії (за умови прийняття Банком відповідного рішення). Позивач зазначив, що банк свої зобов`язання перед клієнтом за Угодою виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок у валюті гривня та надавши Клієнту можливість користуватись кредитними коштами в сумі 8000,00 грн. в межах установленого кредитного ліміту, визначеного Угодою. Клієнт здійснював користування грошовими коштами кредитного ліміту, що відображено у виписці з його рахунку. Однак, свої зобов`язання за Угодою щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією Відповідач виконав лише частково. Згідно з випискою по рахунку позичальника за весь строк з моменту укладення Угоди і до моменту звернення з цим позовом відповідач сплатив банку в рахунок погашення основного боргу та сплати процентів лише 12 567,43 грн. Останній платіж здійснено 26.03.2021 року. Внаслідок цього у відповідача сформувалась заборгованість перед банком у загальному розмірі 23 400,20 грн., що складається з: заборгованості за основним боргом 7 498,74 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 15 901,46 грн. 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» був укладений договір факторингу № 16/11-23, за яким АТ «Ідея Банк" відступив права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача, [PERSON] , Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" СОНАТІ". 29.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» договір факторингу №29/12-23, відповідно до умов якого ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за кредитними (первинними) договорами. Згідно з Додатком №2 «Друкований Реєстр Боржників» до вказаного договору факторингу серед інших, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до [PERSON] за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № C-300-009023-19-980 від 29/01/2019 року. Представник позивача додатково зазначив, що ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором від 29.01.2019 року № C-300-009023-19-980 в розмірі 26 100,47 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн., а також оплату послуг поштового зв`язку в сумі відповідно до розрахункового документа про оплату послуг поштового зв`язку та оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 7200,00 грн. Ухвалою суду від 02.06.2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Сторони, повідомлені своєчасно та належним чином, у судове засідання, призначене 28.10.2025 року, не з`явилися. Представник позивача просив про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, судом про дату і час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У поштових повідомленнях від 07.08.2025 року та 03.10.2025 року листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 29.01.2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] була підписана Угода №C-300-009023-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Відповідно до умов вказаної угоди банк надав відповідачу кредит шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії по поточному рахунку на умовах встановлення максимального ліміту кредитної лінії у розмірі 200000,00 грн, ліміту кредитної лінії, доступного клієнту на момент укладання угоди 8000,00 грн (підпункти 2.1.-2.2. Угоди). Сторони визначили, що розмір процентної ставки за користування коштами кредитної лінії становить 24,00% річних (підпункт 2.3. Угоди). Угодою узгоджено, що відповідач (Клієнт), який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу Банку зобов`язаний оплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого Індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми (п. 5.1.). З матеріалів справи вбачається, що у цей же день відповідачем була підписана Заява № C-300-009023-19-980 про акцепт публічної оферти АТ «Ідея Банк» на укладання договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «Ідея Банк». Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів не виконує, внаслідок чого станом на 16.11.2023 утворилася заборгованість у загальному розмірі 23 400,20 грн., з яких: 7 498,74 грн. заборгованість за основним боргом; 15 901,46 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. 16.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» був укладений договір факторингу № 16/11-23, за яким АТ «Ідея Банк" відступив права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача, [PERSON] , Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія " СОНАТІ ". 29.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» договір факторингу №29/12-23, відповідно до умов якого ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за кредитними (первинними) договорами. Як вбачається з Реєстру боржників від 01.04.2025, а також Витягу з друкованого реєстру боржників №1, що є додатком до договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023, відповідач [PERSON] є боржником за кредитним договором № C-300-009023-19-980 від 29.01.2019. Договором факторингу визначено, що фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до ст. 55 Цивільного процесуального кодексу України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023 до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до [PERSON] за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № C-300-009023-19-980 від 29.01.2019. З наданого суду розрахунку за кредитним договором № C-300-009023-19-980 від 29.01.2019 вбачається, що заборгованість відповідача за невиконання кредитних зобов`язань становить 23 400,20 грн., з яких: 7 498,74 грн. заборгованість за основним боргом; 15 901,46 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 536 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 1050 ЦК України передбачено право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Згідно з п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. ст. 509, 524 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтями 610-611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від нього або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Судом також встановлено, що заборгованість відповідачем не погашена, що має наслідком порушення прав позивача, а тому вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» про стягнення з [PERSON] заборгованості у загальному розмірі 23 400,20 грн. підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних суд зазначає наступне. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У позові представник позивача зазначив, що остання видаткова операція відповідачем здійснена за рахунок кредитного ліміту та відбулась 26.03.2021 року, останній платіжний період для внесення обов`язкового місячного платежу сплив 29.03.2021 року, тому з цієї дати вся заборгованість відповідача є простроченою. Пред`являючи вимоги про стягнення з відповідача борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, позивач остаточно просив стягнути з відповідача 2063,66 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 30.03.2021 до 23.02.2022 та три відсотки річних за період з 30.03.2021 до 23.02.2022 в сумі 636,61 грн. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат в розмірі 2063,66 грн. та 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання в сумі 636,61 грн. підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до постанови Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19), витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. За приписами ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати позивача на правничу допомогу складають 7200,00 грн. і підтверджуються наступними доказами: Договором про надання правничої допомоги № 1/04 від 01 квітня 2024 року, укладеним між ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та Адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС ДЛС», Прейскурантом до Договору про надання правничої допомоги №1/04 від 01 квітня 2024 року, Актом приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 5 від 05 травня 2025 року з якого вбачається, що ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» передало, а Адвокатське об`єднання «АЛЬЯНС ДЛС» отримало в роботу реєстр прав вимоги щодо боржника [PERSON] за кредитним договором та останнє надало послуги з проведення юридичного та фінансового аналізу Боржника, складання, підписання та подання до суду позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника. Відповідач не заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, не довів необґрунтованість витрат на правову допомогу. Заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірний із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для позивача, а тому підлягає задоволенню. Підстав для зменшення розміру заявлених представником позивача витрат на правничу допомогу суд не вбачає. Окрім того, зі списку згрупованих відправлень від 26.05.2025 року та опису вкладення вбачається, що ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» на виконання вимог ст. 43, 177 ЦПК України направило на поштову адресу відповідача пакет документів. Плата за пересилання документів становить 55,00 грн. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Оскільки надіслання позовної заяви з додатками відповідачу є обов`язком позивача у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет, то суд знаходить, що витрати позивача на пересилання позивачу позовної заяви з додатками в сумі 55,00 грн. є процесуальними витратами, які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі у сумі 26 100,47 грн., відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., понесені позивачем витрати зі сплати правової допомоги у розмірі 7 200,00 грн. та витрати на поштове повідомлення у розмірі 55,00 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 року за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.

Outcome: approved