Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 22 січня 2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та відповідачем був укладений кредитний договір № 9691136, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 20000 грн. строком на 30 днів (з 22.01.2022 по 21.02.2022). Згідно умов даного кредитного договору відповідач зобов`язаний був повернути кредит у вказаний у договорі строк, а також сплатити проценти та комісію за користування кредитом. Однак, в порушення умов вказаного кредитного договору відповідач належно не виконав взятого на себе зобов`язання і своєчасно кредитні кошти не повернув. 25 липня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу № 25-07/2024, у відповідності до вимог якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) шляхом продажу ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» належні йому права вимоги, а ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуває належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників, що доданий до договору факторингу № 25-07/2024 від 25.07.2024 ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 9691136 від 22.01.2022 на загальну суму 27075,00 грн., з яких: 19000,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту; 6075,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 2000,00 грн. заборгованість за комісіями, які позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 2422,40 грн. судового збору та 13000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 16 вересня 2025 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу позивачем була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу судом був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відсутній за зареєстрованою у встановленому порядку адресою проживання. Відзив на позов не подав. У відповідності до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що 22 січня 2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та відповідачем був укладений кредитний договір № 9691136, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 20000 грн. строком на 30 днів (з 22.01.2022 по 21.02.2022). Згідно умов даного кредитного договору відповідач зобов`язаний був повернути кредит у вказаний у договорі строк, а також сплатити проценти та комісію за користування кредитом. Однак, в порушення умов вказаного кредитного договору відповідач належно не виконав взятого на себе зобов`язання і своєчасно кредитні кошти не повернув. 25 липня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу № 25-07/2024, у відповідності до вимог якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) шляхом продажу ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» належні йому права вимоги, а ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуває належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників, що доданий до договору факторингу № 25-07/2024 від 25.07.2024 ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 9691136 від 22.01.2022 на загальну суму 27075,00 грн., з яких: 19000,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 6075,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 2000,00 грн. заборгованість за комісіями. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Однак, судом встановлено, що в порушення умов вищевказаного кредитного договору, відповідач належно не виконав взятого на себе зобов`язання, в результаті чого у нього утворилася заборгованість за кредитним договором № 9691136 від 22.01.2022 на загальну суму 27075,00 грн., з яких: 19000,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 6075,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 2000,00 грн. заборгованість за комісіями. Відповідно до положень ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1088 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). А згідно приписів ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Крім того, у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Таким чином, виходячи з вимог вищевказаних Законів, суд вважає необхідним стягнути заборгованість за договором позики з відповідача на користь позивача на загальну суму 27075,00 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених по справі судових витрат, то суд виходить із наступного. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь судовий збір в сумі 2422, 40 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13000 грн. Так, частинами 1 та 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, закон вимагає від суду дослідження питань розумності і справедливості цього виду судових витрат. Тому, враховуючи складність вказаної справи, - а саме, що це справа про стягнення заборгованості за кредитними договором, а тому не є складною, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого ним на виконання таких робіт, що справа розглядалась в порядку спрощеного провадження і адвокат не приймав безпосередню участь в судових засіданнях, а його участь фактично звелась лише до складання позовної заяви, а також, враховуючи принцип розумності та справедливості, а також суму боргу, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. з урахуванням співмірності виконаних адвокатом робіт та заявленої суми до стягнення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у сумі 2422,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Outcome: approved