Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

27.08.2025 адвокат Швець С.В., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Харківського машинобудівного фахового коледжу, в якому просив стягнути з останнього на користь позивача заборгованість по невиплаченій заробітній платі за тимчасове виконання нею обов`язків директора коледжу по день остаточного розрахунку з компенсацією втрати частини грошових доходів у зв`язку із затримкою термінів її виплати та індексацією. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [PERSON] тривалий час з 03.09.1999 р. по 26.08.2024 р. на різних посадах працювала в Харківському машинобудівному фаховому коледжі. 01.09.2021 р. за наказом № 177 від 13.08.2021р. [PERSON] було призначено на посаду заступника директора з виховної роботи та практичного навчання за контрактом до 31.08.2026 р. 01.01.2022 р. на підставі Листа Департаменту науки та освіти Харківської обласної державної адміністрації № 01-34/1713 від 19.07.2022 р. змінено назву посади на «Заступник директора з виховної роботи». 17.01.2022р. на Позивача Наказом Департаменту науки та освіти Харківської обласної державної адміністрації від 12.01.2022р. № 6-к було покладено тимчасове виконання обов`язків директора до призначення у встановленому законодавством порядку керівника коледжу за результатами конкурсного відбору. 01.07.2024р. на підставі Наказу ХОДА № 92-к від 28.06.2024р. було припинено повноваження [PERSON] як тимчасово виконуючої обов`язки директора Харківського машинобудівного фахового коледжу. Наказом від 19.08.2024р. № 182 [PERSON] було звільнено з посади заступника директора з виховної роботи коледжу з 26.08.2024р. Весь час з 17.01.2022р. по 01.07.2024р. Позивач, окрім тимчасового виконання обов`язків директора коледжу, добросовісно виконувала свої посадові обов`язки заступника директора з виховної роботи у відповідності з укладеним контрактом, жодних наказів або розпоряджень про будь-яке тимчасове звільнення Позивача від виконання її посадових обов`язків за укладеним контрактом не виносилося. Після звільнення Відповідач частково розраховувався з Позивачем, але жодних виплат за більш ніж дворічне тимчасове виконання обов`язків директора, виплачена не була й досі. Позивачка звернулася до Департаменту науки та освіти Харківської обласної державної адміністрації з запитом про нарахування їй надбавки за тимчасове виконання нею обов`язків директора, але згідно отриманого нею листа від 18.07.2025р. нарахування не було передбачено наказом про тимчасове покладення обов`язків та з цього приводу не проводилося. Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 29.08.2025 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 10.09.2025 представником відповідача Харківського машинобудівного фахового коледжу Савєльєвою Т.А. через систему Електронний суд подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначила, що Харківський машинобудівний коледж є неналежним відповідачем у справі, оскільки рішення про покладення на позивача тимчасових обов`язків приймалося Департаментом науки і освіти ХОДА, та відповідно коледж не є стороною, що формувала умови та розмірі оплати праці за тимчасове виконання обов`язків позивачем. Також вказала, що умови оплати або компенсацій не були визначені в наказі, а отже у позивача відсутні правові підстави вимагати нарахування заробітної плати за виконання цих обов`язків саме в коледжу. Крім цього, зазначила, що позивачем пропущено строк звернення до суду відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України. Ухвалою суду від 23.10.2025 року задоволено клопотання представника позивача про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Департаменту науки та освіти Харківської обласної державної адміністрації. 17.11.2025 представником відповідача Департаменту науки та освіти Харківської обласної державної адміністрації Скубак Н.В. через систему Електронний суд подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказала, що наказом Департаменту науки і освіти ХОДА від 12.01.2022 № 6-к покладено тимчасово на Міщенко Світлану Григорівну - заступника директора Харківського машинобудівного фахового коледжу з виховної роботи та практичного навчання, виконання обов`язків директора Харківського машинобудівного фахового коледжу з 17.01.2022 до призначення у встановленому законодавством порядку керівника зазначеного вище коледжу за результатами конкурсного відбору. Наказ видано, оскільки Посадовою інструкцією заступника директора з виховної роботи та практичного навчання Харківського машинобудівного фахового коледжу не передбачено виконання обов`язків директора під час його відсутності. Наказом, яким на [PERSON] було покладено тимчасово виконання обов`язків, не передбачено встановлення доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутнього керівника. Нарахування та здійснення грошових виплат (заробітної плати, надбавок, доплат тощо) не входить до повноважень Департаменту науки і освіти ХОДА і здійснюється безпосередньо закладами освіти як юридичними особами. Також зазначила, що відповідно до п. 6.6 Статуту Харківського машинобудівного фахового коледжу умови і показники преміювання працівників Фахового коледжу, порядок встановлення надбавок за високі досягнення у праці або на період виконання особливо важливих робіт, доплат для працівників за суміщення посад, розширення зон обслуговування, виконання обовязків тимчасововідсутніх працівників визначаються окремими положеннями, що розробляються трудовим колективом Фахового коледжу та затверджується директором Фахового коледжу у встановленому законодавством порядку. Крім того, зазначила, що позивачем пропущено строк для звернення до суду відповідно до ст. 233 КЗпП України. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву, в якій просили розгляд справи проводити за їх відсутності, позов підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача Харківського машинобудівного фахового коледжу в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, в якій вона просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача Департаменту науки та освіти ХОДА в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, в якій вона просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В позовній заяві позивач зазначає, що з 03.09.1999 року вона працювала на різних посадах у Харківському машинобудівному фаховому коледжі. 01.09.2021 року наказом № 177 від 13.08.2021 р. позивача було призначено на посаду заступника директора з виховної роботи та практичного навчання за контрактом до 31.08.2026 року. Однак, документів на підтвердження вищевказаних обставин позивачем до суду не надано. Наказом директора Департаменту науки та освіти Харківської обласної державної адміністрації від 12.01.2022 року, на [PERSON] , яка є заступником директора з виховної роботи та практичного навчання Харківскього машинобудівного фахового коледжу, тимчасово - з 17.01.2022 року та до призначення керівника, покладено виконання обов`язків директора вказаного закладу освіти. Відповідно до наказу т.в.о. директора Харківського машинобудівного фахового коледжу Корнієнко Д. від 19.08.2024 року № 182, [PERSON] звільнено з посади заступника директора з виховної роботи коледжу з 26.08.2024 року за ст. 39 КЗпП України за власним бажанням. Також вказаним наказом передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку за період з 01.09.2022 31.08.2023 р. 14 календарних днів, за період з 01.09.2023 26.08.2024 р. 36 календарних днів. Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 97 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок, посадових окладів працівникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються роботодавцем з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника (ст. 47 КЗпП України). Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. З матеріалів справи вбачається, що наказ про покладення на позивачку обов`язків директора Харківського машинобудівного фахового коледжу не містив положень про встановлення надбавки/доплати або іншої зміни умов оплати праці. Факт тимчасового виконання нею обов`язків директора закладу освіти сам по собі не створює безумовного обов`язку роботодавця (відповідача) щодо виплати надбавки/доплати, якщо така виплата прямо не передбачена умовами оплати праці. Позивачкою не доведено наявності нормативного чи договірного зобов`язання відповідача щодо нарахування і виплати доплати/надбавки, а саме укладення відповідного наказу та/або додаткової угоди, якою б вона передбачалася. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України (в редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч. 2 ст. 233 КЗпП України). У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року (ст. 234 КЗпП України). Зі змісту позовної заяви вбачається, що при звільненні позивача [PERSON] 26.08.2024 року, відповідачем - Харківським машинобудівним фаховим коледжем було проведено розрахунок з нею, але жодних доплат за тимчасове виконання нею обов`язків директора закладу освіти здійснено не було. З відповіді на звернення [PERSON] , наданої Харківським машинобудівним фаховим коледжем від 18.07.2025 вбачається, що згідно з наказом Департаменту науки та освіти ХОДА від 12.01.2022 року № 6-к на [PERSON] було покладено тимчасове виконання обов`язків директора вказаного закладу освіти. Проте, у вказаному наказі не було передбачене питання про встановлення доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутнього керівника, у зв`язку з чим доплата за тимчасове виконання вказаних обов`язків не нараховувалась та не виплачувалась. Також на запит [PERSON] надано відомість про нарахування грошових виплат (надбавок) заробітної плати за період з 01.09.2021 по 01.07.2024 р. Позивачка протягом більш ніж двох років не вимагала оплати за виконання обов`язків директора закладу освіти, та відповідно знала або повинна була знати про відсутність нарахування доплати/надбавки у відповідний період виплати заробітної плати та/або при здійсненні розрахунку при звільненні 26.08.2024 року, однак звернулася до суду лише 27.08.2025 року, тобто після спливу встановленого частиною 1 статті 233 КЗпП України строку. Клопотання про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску позивачкою не заявлялося. Таким чином, позивачка звернулася до суду після спливу встановленого законом тримісячного строку, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed