Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 650 грн 00 коп. та понесені судові витрати у загальному розмірі 2 422 грн 40 коп.. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 13.06.2024 первинний кредитор, ТОВ «Селфі Кредит», за договором споживчого кредиту №1567305 надав відповідачці кредит у сумі 2 000 грн 00 коп. строком на 350 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,5% за кожен день. 13.06.2024 первинний кредитор перерахував відповідачці на карту [NUMBER] суму кредиту. Однак відповідачка кредит не повертає та не сплачує відсотки за його користування. 18.12.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу №18/12/24 відповідно до умов якого первинний кредитор передав право вимоги за кредитним договором №1567305 від 13.06.2024 укладеним з відповідачкою. В порушення умов договору відповідачка зобов`язання за договором належним чином не виконала, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 9 650 грн 00 коп., з яких: заборгованість за кредитом у сумі 2 000 грн 0 коп.; заборгованість за відсотками (за період по 19.08.2024) у сумі 2 010 грн 00 коп., заборгованість за відсотками (за період з 20.08.2024) у сумі 5 640 грн 00 коп.. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.10.2025 призначено судове засідання у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про судове засідання 24.11.2025 о 09-30 год.. Цією ухвалою відповідачу встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали подати суду відзив та докази у обґрунтування заперечень. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.11.2025 відкладено судовий розгляд на 23.12.2025 о 09-50 год.. Вказаною ухвалою зобов`язано АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УНІВЕРСАЛ БАНК» у строк до 10.12.2025 надати суду виписку по рахунку за карткою № [NUMBER] , яка належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у період 13.06.2024 -16.06.2024, із зазначенням контрагентів та призначенням платежу, фінансовий номер телефону, електронну пошту останньої. При зверненні до суду з позовом представник позивача просив розгляд справи провести в спрощеному позовному провадженні та за відсутності представника позивача. Копія ухвали суду з супровідним листом направлені відповідачці за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. Однак документи повернулися до суду з відміткою пошти адресат відсутній за вказаною адресою від 14.11.2025, 04.12.2025. Крім того, при подачі позову до суду позивачем надано докази відправлення копії позову відповідачу. Судом отримана інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачки. У зв`язку з цим відповідачка повідомлялася про дату та час розгляду справи шляхом оприлюднення оголошення на сайті суду на порталі «Судова влада України», оголошення оприлюднено 28.10.2025, 26.11.2025. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відтак відповідачка є такою, що належно повідомлена про дату і місце розгляду справи. Таким чином згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України немає перешкод для судового розгляду. Відзив на позовну заяву відповідачка не подала. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного: Суд встановив, що 13.06.2024 первинний кредитор, ТОВ «Селфі Кредит», за договором споживчого кредиту №1567305 надав відповідачці кредит у сумі 2 000 грн 00 коп. строком на 350 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,5% за кожен день. 13.06.2024 первинний кредитор перерахував відповідачці на карту [NUMBER] суму кредиту. Договір укладений з відповідачкою через електронний кабінет у електронній формі та набував чинності з моменту переказу кредитних коштів. Кредитор виконав свої зобов`язання, а саме згідно платіжного доручення кошти у сумі 2 000 грн 00 коп. перерахував відповідачу на банківську карту № [NUMBER] у банку АТ «Універсал Банк» та/або «Monobank». Однак відповідачка кредит не повертає та не сплачує відсотки за його користування. 18.12.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу №18/12/24 відповідно до умов якого первинний кредитор передав право вимоги за кредитним договором №1567305 від 13.06.2024 укладеним з відповідачкою. Відповідачка скористалася кредитними коштами, однак всупереч умовам договору, належним чином не виконала свого зобов`язання. У результаті цього загальний розмір заборгованості згідно з розрахунком заборгованості становить 9 650 грн 00 коп., з яких: заборгованість за кредитом у сумі 2 000 грн 0 коп.; заборгованість за відсотками (за період по 19.08.2024) у сумі 2 010 грн 00 коп., заборгованість за відсотками (за період з 20.08.2024) у сумі 5 640 грн 00 коп.. Факт отримання кредитних коштів також підтверджується інформацією витребуваною у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». Так контактні дані відповідачки вказані (фінансовий номер телефону, адреса електронної пошти): [NUMBER] . Також з інформації про рух грошових коштів по картці № [NUMBER] , відкритої на ім`я відповідачки вбачається, що 13.06.2024, тобто на день укладення кредитного договору, відбулося поповнення картки на суму 2 000 грн 00 коп.. Із встановленого вбачається, що між сторонами виникли цивільні правовідносини врегульовані ст.ст. 512, 514, 516, 526, 625, 626, 628, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно частини 12 та 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведеними положеннями закону передбачено укладення договорів у електронній формі, що відповідає письмовій формі правочину. Таким чином суд вважає, що сторони у належний спосіб уклали договір. Положеннями ч. 1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Аналіз наведених положень закону дає підстави стверджувати, що передбачено таке зобов`язання як кредит. Так передбачено надання коштів у кредит за яким кредитор зобов`язується надати кошти, а боржник має повернути у встановлений строк та сплатити проценти за користування. При цього закон передбачає, що сторони зобов`язані виконувати свої обов`язки належним чином. Боржник має виконати свої обов`язки належним чином та у строк. За положеннями п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України судовим способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов`язку в натурі. Тобто заявлена сума боргу може бути стягнута за рішенням суду. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі аналізу зазначених положень суд констатує, що доведеність обґрунтованості вимог та заперечень покладається на сторони. Позивач подав усі докази на підтвердження правовідносин з відповідачем. Натомість відповідач не надав доказів на спростування доказів позивача. У зв`язку з цим відсутні підстави сумніватися у доказах позивача. З наведених положень закону та встановлених обстави вбачається, що відповідачка отримала кошти у кредит, але не повернула їх належним чином та не сплатила проценти. Відтак суд вважає, що право позивача порушене і підлягає захисту, а тому необхідно стягнути заявлену суму заборгованості за договором кредиту у загальному розмірі 9 650 грн 00 коп.. Крім того слід стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію понесених судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп.. На підставі зазначеного і

Outcome: approved