Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

[PERSON] (по тексту рішення [PERSON] , заявник) звернулася до Ізяславського районного суду Хмельницької області із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви вказує, що проживає в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбу з яким маєм чотирьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що разом із сім`єю проживала без реєстрації в с. Хотень Перший Шепетівського району Хмельницької області, однак протягом останніх трьох років [PERSON] вчиняє щодо неї та спільних дітей (одного із синів) психологічне та фізичне насильство. За покликанням заявника, вона була змушена викликати поліцію, оскільки [PERSON] вчиняє психологічне насильство, що проявляється шляхом висловлювання нецензурними словами, погрозами фізичною розправою. Звертає увагу і на те, що [PERSON] , як кривдник перебуває на обліку осіб, що вчинили домашнє насильство. При цьому, він, постійно вчиняє психологічне та фізичне насильство, щодо неї та дітей, що лише погіршує ситуацію. Зазначає, що це все відображається на її та здоров`ї дітей. У зв`язку із вчиненням домашнього насильства [PERSON] неодноразово зверталася за захистом своїх прав, зокрема, останній неодноразово притягувався за це до адміністративної та кримінальної відповідальності. За таких обставин, [PERSON] просить суд видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , поклавши на нього на строк шість місяців обов`язки: заборона наближатися на відстань ближче 500 метрів до місця її проживання, що в [ADDRESS] ; заборона особисто чи через третіх осіб розшукувати [PERSON] та членів її сім`ї, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборона вести листування, телефонні переговори з заявником або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. До початку судового розгляду по суті заявником подано письмову заяву про розгляд без її участі. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся в установленому порядку; заяв, пов`язаних із судовим розглядом не подавав. Крім того, він вважається повідомленим на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України у зв`язку із завчасним розміщенням оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши доводи заявника, перевіривши наявні письмові матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як судом встановлено, заявник [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , від якого дане подружжя має чотирьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб та свідоцтвами про народження дітей (а.с.5-9). Згідно довідки Плужненської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області №1073 від 08.12.2025 усі вказані вище особи проживали без реєстрації місця проживання по [ADDRESS] . При цьому, як встановлено з матеріалів справи, на даний час заявник з чотирма дітьми проживає без зареєстрованого місця проживання по [ADDRESS] . Також, судом з`ясовано, що згідно вироку Ізяславського районного суду Хмельницької області від 04.09.2025, який набрав законної сили 07.10.2025, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено покарання у виді одного року пробаційного нагляду. Застосовано до [PERSON] обмежувальні заходи, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, а саме проходження програми для кривдників строком 3 (три) місяці. На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покладено на [PERSON] : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою для кривдників. Вказаним вироком встановлено, що [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за фактами вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних із вчиненням домашнього насильства. Зокрема, 03.09.2024 о 00 год 30 хв [PERSON] , будучи протягом року підданим адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП згідно постанови судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 08.12.2023 року № 675/1933/23, перебуваючи за місцем проживання, що [ADDRESS] , вчинив відносно своєї дружини [PERSON] насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, які виразились у висловлюванні нецензурною лайкою, погрожуванні фізичною розправою, тобто протиправні дії, які завдали психологічних страждань потерпілій, за що 17.10.2024 працівниками Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області щодо [PERSON] складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення, який спрямовано на розгляд до Ізяславського районного суду. Також, 12.09.2024 о 23 год. [PERSON] , будучи протягом року підданим адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП згідно постанови судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 08.12.2023 №675/1933/23, перебуваючи за місцем проживання, що [ADDRESS] , вчинив відносно своєї дружини [PERSON] насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, які виразились у висловлюванні нецензурною лайкою, погрожуванні фізичною розправою, тобто протиправні дії, які завдали психологічних страждань потерпілій, за що 17.10.2024 працівниками Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області щодо [PERSON] складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення, який спрямовано на розгляд до Ізяславського районного суду Хмельницької області. Постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22.10.2024 [PERSON] визнано винним за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень. Також, 23.12.2024 о 23 год 30 хв [PERSON] , перебуваючи у [ADDRESS] , вчинив відносно своєї дружини [PERSON] , насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного та фізичного характеру, які виразились у висловлюванні нецензурною лайкою, словесному приниженні, та нанесенні удару ногою в живіт, при цьому не завдавши тілесних ушкоджень, тобто протиправні дії, які завдали психологічних та фізичних страждань потерпілій, за що 14.01.2025 працівниками Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області щодо [PERSON] складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення, який направлено на розгляд до Ізяславського районного суду Хмельницької області. Постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22.01.2025 [PERSON] визнано винним за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шістдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень. Не зважаючи на неодноразові притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані із вчиненням домашнього насильства, останній продовжив вчиняти систематичне психологічне насильство відносно дружини [PERSON] , а саме: 13.06.2025 близько 17 год 30 хв [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем проживання, що у [ADDRESS] , з метою вчинення відносно своєї дружини [PERSON] домашнього насильства, розпочав словесний конфлікт з потерпілою, під час якого вчинив відносно неї дії психологічного насильства, що виразились у словесних образах, використанні нецензурної лайки, погрозах фізичною розправою, словесному приниженні, залякуванні та демонстрації своєї фізичної переваги. Внаслідок систематичних протиправних дій [PERSON] систематично переживала психологічне насильство, вчинене її чоловіком [PERSON] через залякування, погрози, словесні образи, приниження та агресію, патологічний стан, коли емоційні потреби та самооцінка стають залежними від поведінки та стану близької особи, яка страждає від залежності (в даному випадку алкогольної залежності чоловіка), що призвело її до стану емоційного виснаження, погіршення психічного здоров`я (тривожні розлади, дезадаптивний стан), вразливості, соціальної ізоляції та руйнування стосунків, зниження якості життя та втрати життєвих перспектив. Систематичний стрес під час ситуацій домашнього насильства у вказаний період та 13.06.2025 спричинив негативні реакції на фізичному рівні (тремор рук, порушення сну, інші проблеми зі здоров`ям); емоційні реакції (виснаження, тривогу, гнів, нестійкість, вразливість, пасивність); когнітивні реакції (неуважність, занепокоєність); міжособистісні реакції (недовіру, дратівливість, страх, що нікому непотрібна). Конфліктні ситуації, які постійно створює [PERSON] та накопичуваний стрес, змінили життя потерпілої [PERSON] , а систематичні образи, відчуття безпорадності, емоційна вразливість та чутливість до тиску навколишнього середовища - спричинили психологічні страждання. На базі безнадійності та відчаю, накопичення негативних переживань, невміння керувати своїми почуттями, у потерпілої сформувався високий рівень емоційної вразливості, а як наслідок спалахи роздратованості, недовірливість, нездатність захистити себе від болісних переживань та емоційного перегорання. Насильницькі дії [PERSON] відносно [PERSON] викликали у неї побоювання за свою безпеку (страх побиття), спричинили безнадію, емоційну невпевненість, втрату підтримки та завдали шкоди психічному здоров`ю жінки. Крім цього, як встановлено зі змісту постанови Ізяславського районного суду Хмельницької області від 03.10.2024 у справі № 675/1411/24, 02.09.2024 о 22 год. 00 хв. [PERSON] в [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно дружини [PERSON] , а саме, ображав її нецензурними словами, висловлював погрози, погрожував фізичною розправою, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Також [PERSON] був підданий адміністративному стягненню за порушення вимог термінового заборонного припису серії АА № 248957 від 02.09.2024, так як 12.09.2024 о 23 год. 00 хв. перебуваючи за місцем свого проживання в [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини [PERSON] , а саме: висловлювався на її адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Вказана обставина підтверджується постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22.10.2024 у справі № 675/1638/24, яка набрала законної сили 04.11.2024. Суд констатує, що [PERSON] неодноразово та систематично вчиняє домашнє насильство відносно заявника та дітей, не виконує термінових заборонних приписів стосовно кривдника, які заборонють йому в будь-який спосіб контактувати з дружиною [PERSON] . Дані обставини підтверджуються постановами Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15.12.2025 у справі 675/2042/25, від 19.12.2025 у справі 675/2076/25. Обставини щодо вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо своєї дружини та неповнолітніх дітей підтверджуються і оглянутими та дослідженими безпосередньо матеріалами перевірки за заявами [PERSON] №803 від 21.09.2023, №28 від 16.01.2025, №1209 від 16.09.2024, №1314 від 10.10.2024, №1277 від 30.09.2024. При всьому цьому, судом враховано також наступне. Основним нормативно-правовим актом, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, є Закон України від 07.12.2017 №2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (по тексту рішення - Закон №2229-VIII). Відповідно до п.п. 3, 4, 7, 9, 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Однією з основних засад запобіганню та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правничу допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2229-VIII). За змістом ч. 1 ст. 21 Закону № 2229-VIII постраждала особа має право, в тому числі, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства, звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону №2229-VIII). Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 4, 8 ст. 26 Закону №2229-VIII право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України (по тексту рішення ЦПК України). Із положень ч. 1 ст. 350-1 ЦПК України слідує, що заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. У заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено, в тому числі, обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності) (п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України). Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). Із матеріалів даної справи вбачається, що [PERSON] неодноразово вчиняв домашнє насильство стосовно своєї дружини [PERSON] , у зв`язку з чим його неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності. Вчинення [PERSON] домашнього насильства зафіксовано і відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Факти вчинення [PERSON] домашнього насильства встановлено постановами суду в справах про адміністративні правопорушення. Крім того, вироком суду, який вказаний вище, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. Врахувавши характер вчинених [PERSON] протиправних дій, ризики їх продовження та очевидну високу вірогідність повторного вчинення ним домашнього насильства, взявши до уваги відсутність у нього реального щирого каяття та нагальну необхідність захисту прав заявника та їх спільних дітей від насильства в сім`ї, суд прийшов до висновку про можливість застосування до нього обмежувального припису у вигляді заборони наближатися на відстань ближче 500 метрів до місця проживання постраждалої особи; заборони особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу та її дітей, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборони вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №756/3859/19 зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону №2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (по тексту рішення - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Тому доводи заявника про щодо видачі обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав кривдника є обгрунтованими, оскільки забезпечать їй гарантії на спеціальні засоби правового захисту, які передбачені Законом № 2229-VIII. У цій справі суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) робить висновок, що існує вкрай високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. За таких обставин, суд, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII, вважає, що вимоги про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , викладені у її заяві, підлягають задоволенню. Підстави для розподілу судових витрат відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved