Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

25.02.2025р. до суду надійшов вищезазначений позов, яким представник позивача просить про стягнення з відповідача - гр. [PERSON] на користь позивача заборгованості в розмірі 6450грн., та судових витрат в розмірі сплаченого позивачем судового збору 2422,40грн., посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідач добровільно не виконує зобов`язань за кредитним договором між ним, [PERSON] та ТОВ «ЛІНЕУРА Україна», надавши відповідні докази, а також докази оплачених судових витрат. Крім того, 30.04.2025р. від представника позивача надійшла заява про стягнення з гр. [PERSON] на користь позивача ще судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10500грн. 28.05.2025. до матеріалів справи надійшли письмові пояснення на позов відповідача, якими він, стверджуючи, що він ніякого кредитного договору ніколи, в тому числі і 10 липня 2021 року з ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» не укладав та кредитні кошти від ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» ніколи, в тому числі і 10 липня 2021 року не отримував. Викладене підтверджується виписками по картковому рахунку на ім`я відповідача в «Ощадбанку» від 28.05.2025 року за період з 01.01.2021 до [INFO] , а також випискою особового рахунку з Укргазбанка на ім`я відповідача [PERSON] за цей же період - з 01.01.2021 до 31.12.2021, з яких вбачається, що [PERSON] ніяких кредитних коштів не отримував, та на його рахунки кредитні кошти у вказані періоди не надходили. У відділенні Укргазбанка у 2021 році він, відповідач, отримував заробітну плату, а у відділенні Ощадбанка - пенсію за віком на пільгових умовах (електрогазозварник). У відділенні Ощадбанка він отримав 2(дві) виписки: на стару банківську карту і нову картку після заміни першої картки. Інших рахунків у вищеназваних банках та в інших банках, на твердження відпловідача, - він не мав і не має станом на теперішній час. У позовній заяві вказано, що 10 липня 2021 року ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» йому, зазначає відповідач, перераховані кредитні кошти в сумі 2000грн. на банківську картку № [NUMBER] , але, стверджує відповідач - в нього ніколи не було такої картки. Крім того, відвопідач просить суд в задоволенні позовної заяви відповідачу відмовити у зв`язку з тим, що позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та умов, на яких було складено Договір від 10 липня 2021 року, він, відповідач, зобов`язався погасити отримані кошти в якості кредиту протягом 30-ти днів, отже, з цього моменту в позивача (або ТОВ «ЛІНЕУРА Україна») виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з останнього дня погашення зазначених кредитів - тобто, - 10 серпня 2024 року, а з позовними вимогами позивач звернувся до суду лише 25 лютого 2025 року (згідно вихідного номеру кореспонденції), тобто, - з пропуском строку позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи та умов, на яких було складено Договір від 10 липня 2021 року він, відповідач, зобов`язався погасити отримані кошти в якості кредиту на протязі 30 днів. Отже, з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду з позовом, про стягнення заборгованості. Так, останнім днем погашення зазначених кредитів є 10 серпня 2021 року, а з позовними вимогами позивач звернувся до суду лише 25 лютого 2025 року. 10.06.2025р. адвокат Пархомчук С.В. - представник відповідача надав суду заперечення на клопотання(заяву), де просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, зазначивши, що строк позивної давності не підлягає застосуванню до позовних вимог про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, зазначаючи, що обставини, на які посилається відповідач у додаткових поясненнях як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог в повному обсязі - є необґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не мають братися судом до уваги. Також просив розглядати справу в його відсутності. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність обгрунтованих підстав для відмови у задоволенні вимог позову за наступних підстав. З вимог позовної заяви вбачається, що 10.07.2021р. між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №2121915 в електронній формі шляхом його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит в розмірі 2000грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом з фіксованою відсотковою ставкою 1,90 % в день. 24 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» в особі директора Пшеничного А.І. та ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено Договір факторингу №02-24122001, у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги . Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №02-24122001 від 24.12.2021 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2121915 від 10.07.2021 року в сумі 6450грн., з яких: 2000,00 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту; 4450грн. прострочена заборгованість за процентами. За правилом ч.1ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.1ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а ч.1 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з вимогами ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч1.ст.1048 цього Кодексу). Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Вразі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ПК України). Згідно зі статтями 526,530,610,612ч.1 ЦК України - зобов`язання мають виконуватись належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті530,631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст.261 ЦК України). З наданих позивачем доказів у виді копій документів вбачається, що відповідач у період з 01.01.2021 до 31.12.2021 отримав кредит за кредитним договором від 10 липня 2021 року з ТОВ «ЛІНЕУРА Україна», однак з банківських роздруківок рахунків відповідача, наданих відповідачем, вбачається, що кредитні кошти йому в цей період не надходили; на це заперечення представником позивача суду не надано інших доказів (у т.ч. оригіналу договору) або клопотань про витребування доказів судом. Крім того, оскільки, на твердження відповідача, строк позовної давності щодо вимог позивача давно минув і від нього не надходило клопотання про його поновлення, судом встановлено наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст.ст.256 і 257 ЦК України). Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до положень ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається в разі пред`явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, що подана до ухвалення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вимоги позову, досліджені та надані суду позивачем докази, а також заперечення стосовно вимог позову з боку відповідача, суд дійшов до переконання про наявність обгрунтованих підстав для відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропущення позивачем строку позовної давності, оскільки представник позивача, стверджуючи, що строк позовної давності не пропущений, оскільки він був продовжений на період воєнного стану, однак не зазначив причин, які конкретно перешкоджали позивачу звернутися до суду з вимогами, зазначеними у позові, а також - яким чином ці причини пов`язані з воєнним станом в Україні. Судова практика підтверджує, що попри надзвичайні умови, сам факт воєнного стану, не є автоматичною підставою для поновлення строків звернення до суду. Так, Верховний Суд у низці рішень (зокрема, від 11.10.2025 у справі №520/1810/23) зазначив: "Саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку, без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду" Тобто, суд вимагає конкретних доказів, серед них, наприклад: відсутність доступу до інтернету або системи «Електронний суд»; перебування в зоні активних бойових дій чи обстрілів; евакуація, окупація території, втрата документів або відсутність можливості пересування; тривала відсутність зв`язку, поштових чи банківських послуг; інші підтверджені обставини, які реально перешкоджали зверненню до суду. Крім того, з огляду на вимогу заяви представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, судом встановлено, що відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі відмови в позові - на позивача. Тому, оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, - заява про розподіл судових витрат представника ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» Пархомчука С.В. також не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed