Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04.10.2000 року вона набула право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 23.07.2024 р позивач звернулась до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про реєстрацію прав власності на квартиру. Однак, 02.10.2024 р. отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 75356169, яке мотивоване тим, що на сьогоднішній день неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01.01.2013р. на будь-який об`єкт нерухомого майна, розташований в місті Авдіївка, в тому числі на зазначений у запиті об`єкт, розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначене рішення унеможливлює реалізацію позивачкою своїх прав, як власника, а також позбавляє іншим чином можливості розпоряджатися своїм майном. Звернення до суду з позовом є єдиною можливістю позивача відновити порушені права, у зв`язку з чим, посилаючись на ст.392 ЦК України, просить визнати за нею право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідач своїм процесуальним правом не скористався, відзив на позов не подав. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] подала заву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Враховуючи викладене суд вважає за можливе розглянути справу без учасників справи, за наявними матеріалами. Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив. 04.10.2000 р. між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла за себе та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] (продавці), та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, загальною площею 47,2 кв.м., приведена площа 49,2 кв.м, у тому числі жилою площею 28,7 кв.м. Отже, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.10.2000 року позивач набула право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно реєстраційного надпису на документі про право приватної власності, КП «Бюро технічної інвентаризації міста Донецька» від 12.10.2000 року за реєстровим номером №5085, записаним в реєстрову книгу за №36 засвідчено, що квартира [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . У 2004 р. позивач уклала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище після одруження з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 28.08.2004 р. Відповідно до технічного паспорту квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , квартира складається з двох кімнат, загальною площею 47,2 кв.м., приведена площа 49,2 кв.м, у тому числі жилою площею 28,7 кв.м., що складається з двох кімнат, з яких: 1-а кімната 11,70 кв.м, 2-а кімната 17,0 кв.м; кухня окрема 7,90 кв.м, в якій розташована 1 комфорочна газова (електрична) плита; 1 раковина, ванна кімната 2,60 кв.м, з центральним гарячим теплопостачанням (водонагрівною колонкою); туалет 1,0 кв.м, коридор 7,00 кв.м, балкон (лоджія) 20 кв.м. Висота приміщень 2,65 кв.м. Відповідно до статті 13 Закону України «Про власність», який втратив чинність у зв`язку з прийняттям ЦК України 2004 року, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Громадянин набував права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом (частина друга статті 12 цього Закону) Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про власність» наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Крім того, за положеннями статті 128 Цивільного кодексу Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві. Таке правове регулювання правовідносин з права власності на майно застосовується до прав, які виникли, або могли виникнути до січня 2004 року. Приписами чинної ст. 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Отже, 12.10.2000 року позивач набув права власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , як у розумінні ЗУ «Про власність» (який діяв на момент виникнення правовідносин), так і у розумінні діючої ст. 328 ЦК України. Стаття 181 ЦК України визначає поняття нерухомої та рухомої речі. Зокрема, до рухомих речей відносяться речі, які можна вільно переміщувати у просторі; до нерухомих належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення, на відміну від рухомих речей, підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України). Отже вирішуючи спір, що випливає з правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України та тривають до цього часу, суд, вирішуючи питання про набуття права власності на майно, відповідно до положень статті 5 цього Кодексу виходить з положень законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, встановлює час та підстави виникнення права власності, з`ясовує чи відноситься майно до нерухомих речей та чи підлягає воно реєстрації відповідно до законодавства, яке діяло на той час та на момент виникнення спору. При цьому, встановлюючи правовий статус майна, суд, відповідно до статей 181, 188 ЦК України встановлює і вид цього майна (нерухоме майно, рухоме майно, зокрема гараж, будівельні матеріали, складна річ тощо). Судом встановлено, що [PERSON] є власником нерухомого майна у розумінні ст. 181 ЦК України. В період з 09.06.1998 по 06.08.2012 державна реєстрація прав на нерухоме майно здійснювалась у відповідності до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 №121, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 26.06.1998 за №399/2839. Відповідно до п.1.4-1.6 вказаної Інструкції державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.). Державну реєстрацію прав власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства-бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за позивачем у КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька» 12.10.2000 року за реєстровим номером №5085, записаним в реєстрову книгу за №36. З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб судом встановлено, що КП «БТІ м. Донецька» зареєстроване за адресою: м. Донецьк, вул. Кобозева, 66. Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-IХ «Про утворення та ліквідацію районів» в Донецькій області утворений Донецький район (з адміністративним центром у місті Донецьк) у складі територій Амвросіївської міської, Донецької міської, Іловайської міської, Макіївської міської, Харцизької міської, Ясинуватської міської територіальних громад. Населені пункти Донецького району Донецької області включені до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р. Вся територія Донецького району Донецької області є тимчасово окупованою російською федерацією територією України з 07.04.2014 року відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004. 23.07.2024 р позивач звернулась до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про реєстрацію прав власності на квартиру. Однак, 02.10.2024 р. позивач отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 75356169, яке мотивоване тим, що згідно отриманої відповіді Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області на вищевказаний запит повідомлено, що до 01.01.2013р. державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснювали Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька» (код ЄДРПОУ 03336670), комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Ясинуватської міської ради» (код ЄДРПОУ 33796504). Дана інформація міститься на відбитках печаток на реєстраційних надписах в документах, що посвідчують право власності на об`єкти нерухомого майна. До квітня 2014 року архівні справи на паперових носіях щодо об`єктів нерухомого майна, розташованих у м. Авдіївка, зберігались у БТІ у місті Ясинувата Донецької області. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014р. в місті Ясинувата органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зазначений населений пункт знаходиться на тимчасово окупованій території України. Таким чином, на сьогоднішній день неможливо отримати від бюро технічної інвентаризації інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013року набудь-який об`єкт нерухомого майна, розташований в місті Авдіївка, в тому числі на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відтак, суд приходить до висновку, що станом на дату звернення до суду доступу до реєстраційних справ, які зберігаються у КП «БТІ м. Донецька», позивач та державні реєстратори не мають. 03.08.2004 набув чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а з 01.01.2013 в Україні запроваджено систему державної реєстрації прав. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2018 р. № 484) затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Приписами абз.1 п.3 ч.3 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. У той же час судом встановлено, що 23.07.2024 р. позивач звернулася до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про реєстрацію прав власності на квартиру. Однак, 02.10.2024 р. позивач отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 75356169, яке мотивоване тим, що до квітня 2014 року архівні справи на паперових носіях щодо об`єктів нерухомого майна, розташованих у м. Авдіївка, зберігались у БТІ у місті Ясинувата Донецької області. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014р. в місті Ясинувата органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зазначений населений пункт знаходиться на тимчасово окупованій території України. На сьогоднішній день неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01.01.2013р. на будь-який об`єкт нерухомого майна, розташований в місті Авдіївка, в тому числі на зазначений у запиті об`єкт, розташований за адресою: [ADDRESS] . Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Предметом даної справи є визнання за [PERSON] права власності на квартиру, оскільки це право не визнається іншими учасниками цивільних відносин. Підставою позову є ст. 392 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правову позицію щодо застосування статті 392 ЦК України і звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18. Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачається у статті 16 ЦК України. У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Так, застосування такого способу захисту прав, як звернення з позовом про визнання права на речові права, можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов`язальних відносинах. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Наведений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 344/16879/15-ц. Судом встановлено, що [PERSON] є власником, але не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з відсутністю відомостей про право власності у державному реєстрі речових на нерухоме майно та об`єктивною неможливістю внести вказані відомості до реєстру з зазначених вище причин. При цьому суд зазначає, що у [PERSON] відсутній інший, окрім звернення до суду, шлях для відновлення свого порушеного права власності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання за [PERSON] права власності на квартиру. На підставі викладеного,

Outcome: approved