Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовною заявою [PERSON] (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фешнтаун» (відповідач) про стягнення компенсації за порушення умов праці за понаднормову роботу в нічну зміну, за невиплату по листам тимчасової непрацездатності, компенсацію в обмеженні у відпустці всупереч діючому законодавству на протязі всього періоду роботи. 01 жовтня 2025 року до суду надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фешнтаун» (направлена до суду засобами поштового зв`язку 26 вересня 2025 року) про вирішення питання розподілу судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) при розгляді справи № 372/5303/24. У вказаній заяві представник відповідача просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час розгляду справи у суді першої інстанції, у розмірі 61 000 (шістдесят одна тисяча) гривень 00 копійок. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, заяву передано для розгляду головуючому судді Янченку А.В. Відповідно до частини 4 статті 270 Цивільного процесуального кодексу України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідачем було подано заперечення на клопотання позивача про вирішення питання розподілу судових витрат, у яких ТОВ «Фешнтаун» вказав на безпідставність та необґрунтованість доводів позивача. У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до частини 5 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2025 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фешнтаун» про стягнення компенсації за порушення умов праці за понаднормову роботу в нічну зміну, за невиплату по листам тимчасової непрацездатності, компенсацію в обмеженні у відпустці всупереч діючому законодавству на протязі всього періоду роботи, відмовлено у повному обсязі. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з положеннями частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що 11 вересня 2025 року, до закінчення судових дебатів, представником відповідача було зроблено заяву про наявність у ТОВ «Фешнтаун» витрат на професійну правничу допомогу та зазначено, що докази на підтвердження розміру цих витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Заява представника ТОВ «Фешнтаун» про вирішення питання розподілу судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) при розгляді справи № 372/5303/24 із документами, що підтверджують розмір понесених витрат, направлена до суду засобами поштового зв`язку 26 вересня 2025 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем дотримано процесуальний порядок та строки, передбачені частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, щодо подання заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та надання доказів на підтвердження їх розміру. Суд, дослідивши заяву відповідача, заперечення позивача та матеріали цивільної справи, дійшов такого висновку. Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до статті 131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Згідно з частинами першою та другою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом частини першої та пункту 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правничої допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»). За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). За вимогами частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial