Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

ТОВ «ФК ««Ейс»» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 592433351 від 27.07.2021 у розмірі 16 259, 47 грн та понесені судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 27.07.2021 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] уклали Кредитний договір № 592433351. У Кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов, у тому числі щодо розміру кредиту, грошової одиниці, в якій надано кредит, строку та умов користування коштами, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. У свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав ні перед первісним кредитором, ні перед позивачем, у зв`язку чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою суду від 09.10.2025 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Заходи забезпечення позову не вживались, інші процесуальні дії не проводились. Представник ТОВ «ФК «ЕЙС» у позовній заяві зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, просив розглянути справу без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення рекомендованої кореспонденції. Відповідач причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав, заяви про розгляд справи без його участі не надходило. Крім того, про місце, дату та час слухання справи відповідач повідомлений належним чином, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. З урахуванням одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд доходить таких висновків. Судом встановлено, що 27.07.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії № 592433351 /а.с.11-14/. Згідно з умовами договору відповідачу надано кредит у сумі 8500,00 грн., який має бути повернутий до 23.08.2021. Кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме 23.08.2021. Відповідно до п. 1.8. Договору, сторони погодили, що встановлений у п. 1.7. Догвоору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплат всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Згідно з п. 1.9. Договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю процети за користування кредитом, які нараховуються: - виключно на період строку, визначеного п. 1.7. Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним; - за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8.Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п.1.7. договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8.Договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. Факт видачі відповідачу коштів за кредитним договором підтверджується копією платіжного доручення /а.с.24/. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 28.11.2018 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, згідно з умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшли права вимоги до боржників, у тому числі до боржника [PERSON] за Договіром кредитної лінії № 592433351 /а.с.31-34/, що також підтверджується копіями Додаткової угоди № 19, Додаткової угоди № 26, Додаткової угоди № 27, Додаткової угоди № 31, Додаткової угоди № 32, реєстру прав вимоги № 153 від 28.09.2021, Акту звірки взаємних розрахунків, протоколу узгоджження предмету факторингової операції та обсягу переданих праввимог згідно з Реєстром прав вимоги № 153 від 28.09.2021 /а.с.36-40, 42-46/. 05.08.2020 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, згідно з умовами якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшли права вимоги до боржників, у тому числі до боржника [PERSON] за Договіром кредитної лінії № 592433351 /а.с.47-49/, що також підтверджується копіями Додаткової угоди № 2, Додаткової угоди № 3, реєстру прав вимоги № 10 від 31.07.2023, протоколу узгоджження предмету факторингової операції та обсягу переданих праввимог згідно з Реєстром прав вимоги №10 від 31.07.2023, платіжної інструкції /а.с.51-55/. 08.07.2025 між ТОВ «ФК «ЕЙС» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 08/07/25-Е, згідно з умовами якого до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшли права вимоги до боржників, у тому числі до боржника [PERSON] за Договіром кредитної лінії № 592433351 /а.с.56-59/, що також підтверджується копіями Акту прйиому-передачі реєстру боржників, платіжних інструкцій /а.с.63-65/. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за Договіром кредитної лінії № 592433351. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. За частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, заборгованість відповідача перед позивачем становить 16 259,47 грн., з яких: 5280,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 10 979,47 грн. прострочена заборгованість за процентами; Наявність заборгованості підтверджується копією розрахунку заборгованості, виписки з особового рахунку за кредитним договором № 592433351 /а.с.66-69/. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК Укра/їни передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконав, позовні вимоги не спростував, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає про таке. З п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України вбачається, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано: - копію Договору надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09.07.2025, укладеного між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «ФК «Ейс»; - копію протоколу погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09.07.2025; - копією Додаткової угоди № 25770532338 до Договору про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09.07.2025; - копію акту прийому-передачі наданих послуг, відповідно до якого вартість складання позовної заяви ТОВ «ФК «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 592433351 від 27.07.2021 становить 5000,00 грн., вивчення матеріалів справи 1000,00 грн., підготовка адвокатського запиту 500,00 грн., підготовка та подача клопотання про витребування доказів 500,00 грн.; - копію довіреності від 04.12.2024, якою ТОВ «ФК «Ейс» уповноважило адвоката Тараненка А.І. представляти інетери довірителя, зокрема в судах. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Крім того, у постанові Верховного Суду від 18 липня 2024 року у справі № 638/6000/22 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Клопотань від відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду не надходило. Отже, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд, виходячи з положень ст.137 ЦПК,

Outcome: approved