Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

04.08.2025 року до Центрально-Міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було подано позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яку 12.08.2025 року було уточнено. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2014 року в цивільній справі № 177/2379/14-ц з [PERSON] на користь [PERSON] (до укладення шлюбу " [PERSON] ") на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з 1 / 4 частини заробітку (доходу) щомісяця, на 1 / 6 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття. Свою заяву обґрунтовує наступним: 08 червня 2007 року, між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 259, та який за Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2014 року було розірвано. У зв`язку зі вступом в шлюб з іншим чоловіком, [PERSON] , змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Від шлюбу народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка зараз проживає разом з відповідачкою. 18 вересня 2014 року рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області у цивільній справі № 177/2379/14-ц з позивача [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 / 4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. 12 травня 2020 року, позивач вступив у шлюб з [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), який зареєстрований Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділі держаної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 128. В шлюбі з [PERSON] , [INFO] народився син [PERSON] . Окрім, того у дружини позивача [PERSON] є донька від першого шлюбу [PERSON] [INFO] , яка проживає разом з позивачем та його дружиною. Батько дитини - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку. Таким чином, станом на сьогоднішній день, у позивача [PERSON] на утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей, [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Отже обставини змінилися таким чином, що позивач не в змозі сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини у визначеному судом розмірі 1 / 4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно та вважає, що з урахуванням зміни його матеріального становища та сімейного стану, розмір аліментів має бути зменшений на 1/6 частину заробітку (доходу) щомісячно. В судове засідання, 23.12.2025 року, сторони та їх представники не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 08 червня 2007 року, між [PERSON] , та відповідачкою - [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 259, та який за Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2014 року було розірвано. Від шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка зараз проживає разом з відповідачкою. 18 вересня 2014 року, Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області у цивільній справі № 177/2379/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги викладені в позовній заяві про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини є необґрунтованими з огляду на наступне. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Те ж саме, закріплено і у частинах 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України N 789- XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, де держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. При цьому, частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено способи - виконання батьками обов`язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно вимог статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа №415/4386/16-ц, провадження №61-21056св18. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № З "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує Десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і чи ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Позивачем разом з позовною заявою не надано належних та допустимих доказів того, що змінився матеріальний стан платника, а саме погіршився, що є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. При цьому, виходячи з положень чинного законодавства, доступ дитини до даних благ не залежить від перебування батьків у шлюбі. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише отримують та використовують їх від імені дітей. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину. Таким чином, суд встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення його позову, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження дитини від іншого шлюбу, знаходження на його утриманні дитини другої дружини від її першого шлюбу, сама по собі не є свідченням погіршення матеріального стану позивача та не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) від 06 червня 2022 року у справі № 523/8403/19 (провадження № 61-14523св21). Можна зробити висновок, що позивач у позовній заяві та доданими доказами по справі не довів належними та допустимими доказами зміни сімейного стану, що він не спроможний сплачувати призначений судом розмір аліментів. Позивач у позовній заяві вказує про неможливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, але це твердження не підтверджується належними та допустимими доказами. Отже, позовні вимоги викладені у позовній заяві недоведені та необґрунтовані. Факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Такого висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи № 715/2073/20. Також позивач вказує у позовній заяві на те, що у теперішньої дружини є донька від першого шлюбу. Наголошуємо ч. 1 ст. 268 СК України вказано, що мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Позивач жодними допустимими доказами не доводить свого обов`язку щодо утримання падчерки, не надає доказів на підтвердження матеріального становища її матері та інших працездатних родичів, які мають обов`язок щодо її утримання. Таким чином, окрім факту народження нової дитини та самого по собі факту наявності у другої дружини дитини від іншого шлюбу, батьком якої не є позивач, платник аліментів повинен також довести суду і надати відповідні докази на підтвердження того, що тепер його матеріальний стан погіршився. Як зазначено у постанові Верховного Суду у справі № 715/2073/20, зменшення розміру раніше стягнутих аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Також позивач є військовослужбовцем, що підтверджується матеріалами доданими до позовної заяви. Тому зазначене свідчить про те, що платник аліментів має стабільний дохід. Яким чином, народження другої дитини вплинуло на матеріальний стан позивача по справі не доведено жодними належними та допустимим доказами. Однак, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту ухвалення судового рішення, суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів того, що він сплачує аліменти за судовими рішенням та не має заборгованості зі сплати аліментів. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, та наявні підстави, визначені ст.192 СК України, що дають можливість для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Таким чином, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог, а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed