Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач [PERSON] звернувся до Любашівського районного суду з позовом , у якому просив усунути перешкоди у користуванні належними йому на праві приватної власності земельними ділянками із кадастровими номерами 5123380900:01:003:0037 та 5123380900:01:003:0038 , зобов`язавши відповідача повернути земельні ділянки і не чинити перешкод у її використанні. В обґрунтування вимог позивач вказує, що йому на праві приватної власності належать із земельними ділянками із кадастровими номерами 5123380900:01:003:0037 та 5123380900:01:003:0038, які були передані ним у оренду ФГ «Нива». У 2025 році строк оренди за даними договорами спливав і він вирішив не продовжувати його і обробляти земельні ділянки самостійно, але виявилося , що рішенням про державну реєстрацію 29 квітня 2023 року та 21.10.2024 р. державним реєстратором Зеленогірської селищної ради Галіборщ А.М. здійснено державну реєстрацію права оренди земельних ділянок із кадастровими номерами 5123380900:01:003:0037 та 5123380900:01:003:0038 ТОВ «Асана-Агро» на підставі договорів оренди землі, але він договорів оренди землі із ТОВ «Асана-Агро» не укладав і не підписував, такі договори є неукладеними та їх визнавати недійсними не потрібно. За таких обставин, позивач просив позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання 05 грудня 2025 року не з`явилися. Представник позивача [PERSON] - адвокат Пілюк Р.В. надав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та представника, позов просив задовольнити (а.с.192). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні 24 грудня 2025 року позовні вимоги підтримали, із підстав викладених у позові. Відповідач: Представник відповідача ТОВ «Асана- Агро» - адвокат Комісар О.В. у задоволенні позову просив відмовити, вказуючи зокрема на те, що [PERSON] разом із своєю дружиною у 2023 році були за місцем знаходження ТОВ «Асана-Агро», де були підписані договори оренди землі, він отримував орендну плату, тобто умови договору виконувалися сторонами. Висновок експерта є неналежним та недопустимим доказом, оскільки надані на дослідження експериментальні зразки підписів [PERSON] та страхові поліси із вільними зразками підпису були долучені до справі у неналежний спосіб, до того ж документи із вільними зразками підпису [PERSON] експерт взагалі до уваги не прийняв. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Зеленогірська селищна рада Подільського району Одеської області надала до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника, заперечень не має, пояснень не надходило. Процесуальні дії у справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 лютого 2025 року зазначену справу передано судді Вужиловському О.В. (а.с.21). Ухвалою від 07 лютого 2025 року позовну заяву [PERSON] залишено буз руху (а.с.22). Ухвалою від 13 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в спрощеному порядку із викликом сторін (а.с.25). Ухвалою від 12 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.63). Ухвалою від 02 червня 2025 року призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу та провадження у справі зупинено (а.с.66). Ухвалою від 22 липня 2025 року поновлено провадження у справі (а.с.85). Ухвалою від 16 вересня 2025 року задоволено заяву представника відповідача ТОВ «Асана-Агро» адвоката Комісара О.В. про відвід судді Вужиловського О.В., справу передано для авторозподілу (а.с.131). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 вересня 2025 року зазначену справу передано судді Дармакукі Т.П. (а.с.132). Ухвалою від 17 вересня 2025 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.133). Ухвалою від 21 жовтня 2025 року визнано явку позивача [PERSON] у підготовче судове засідання обов`язковою (а.с.158). Ухвалою від 12 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.188). Ухвалою від 05 грудня 2025 року поновлено судовий розгляд у справі , з метою з`ясування у позивача питання щодо призначення повторної експертизи (а.с.198). Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами, що [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 4,4608 га, кадастровий номер 5123380900:01:003:0037, яка розташована на території Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акту на право власності на землю та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 401603020 від 30 жовтня 2024 року (а.с. 12, 36). 26 квітня 2023 року зареєстроване право оренди земельної ділянки за ТОВ «АСАНА-АГРО», на підставі договору оренди землі б/н від 13 квітня 2023 між ТОВ «АСАНА-АГРО» та [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 401602996 від 30 жовтня 2024 року, земельна ділянка, площею 4,3487 га, кадастровий номер 5123380900:01:003:0038, належить на праві приватної власності [PERSON] ; 21 жовтня 2024 року зареєстроване право оренди земельної ділянки за ТОВ «АСАНА-АГРО», на підставі договору оренди землі б/н від 10 серпня 2024 між ТОВ «АСАНА-АГРО» та [PERSON] (а.с.13) Відповідачем ТОВ «АСАНА-АГРО» надано договір від 13 квітня 2023 р., укладений між [PERSON] та ТОВ «АСАНА-АГРО», оренди земельної ділянки площею 4,4608 га, кадастровий номер 5123380900:01:003:0037 (а.с.32) , а також договір від 10 серпня 2024 р., укладеного між [PERSON] та ТОВ «АСАНА-АГРО», оренди земельної ділянки площею 4,3487 га , кадастровий номер 5123380900:01:003:0038 (а.с.32-34, 38-40). Пред`являючи позов, [PERSON] стверджує, що він вказані вище договори оренди не укладав, не підписував, підпис у договорі вчинений іншою особою. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 10 липня 2025 року № 1393/25-21, складеного судовим експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ, підпис від імені [PERSON] у договорі оренди землі 0035/2023 від 13 квітня 2023 р. щодо оренди земельної ділянки , кадастровий номер 5123380900:01:003:0037 , а також у договорі оренди землі б/н від 10 серпня 2024 р. щодо оренди земельної ділянки , кадастровий номер 5123380900:01:003:0038 виконані не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 76-82). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно, правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. У ч.3 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням (ст.205 ЦК України). Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Відповідне регулювання міститься і в положеннях ЦК України про договір. У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно із ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені у ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] обгрунтовував свої вимоги тим, що договори оренди не укладав, не підписував, підпис у договорі вчинений іншою особою. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 10 липня 2025 року № 1393/25-21, складеного судовим експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ, підпис від імені Топчієнка І.М. у договорі оренди землі 0035/2023 від 13 квітня 2023 р. щодо оренди земельної ділянки , кадастровий номер 5123380900:01:003:0037 , а також у договорі оренди землі б/н від 10 серпня 2024 р. щодо оренди земельної ділянки , кадастровий номер 5123380900:01:003:0038 виконані не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 76-82). Відповідно до пункту 1.7 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 , передбачено, що експериментальні зразки посвідчуються органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта). У посвідчувальному написі зазначаються прізвище, ім`я та по батькові виконавця, а також особливості зразка (написані лівою рукою, спеціальним шрифтом тощо). Із матеріалів справи вбачається, що судовому експерту разом із ухвалою про призначення по справі судово-почеркознавчої експертизи від 02 червня 2025 року були направлені експериментальні зразки почерку [PERSON] (а.с.66). Проте, експериментальні зразки почерку [PERSON] , які були надані експерту для дослідження , не посвідчені судом (суддею), який призначив експертизу, також у справі відсутні відомості про те, за яких обставин були відібрані ці зразки почерку, адже у судовому засіданні, у якому було вирішено питання про призначення експертизи, [PERSON] присутній не був. За таких обставин, висновок експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 10 липня 2025 року № 1393/25-21, викликає сумнів у його правильності. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», висновок експерта є доказом в цивільному процесі. Він не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Частиною 2 ст. 113 ЦПК України передбачено, що якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Згідно з Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5, повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз). Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. У судовому засіданні сторони заперечили щодо призначення повторної експертизи. Враховуючи, що експертом досліджувалися експериментальні зразки підпису [PERSON] , які отримані у неналежний спосіб, суд дійшов висновку про недопустимість доказу - висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 10 липня 2025 року № 1393/25-21, складеного судовим експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ. З огляду на зазначене, позивачем не доведено , що він не підписував договір оренди землі 0035/2023 від 13 квітня 2023 р. , а також договір оренди землі б/н від 10 серпня 2024 р. Крім того, на спростування доводів [PERSON] про те, що договори оренди належних йому земельних ділянок не укладалися, відповідач надав відомості по розрахунку орендної плати щодо отримання позивачем від ТОВ «АСАНА-АГРО» орендної плати у натурі , крім того 11 вересня 2025 року [PERSON] отримав від керівника ТОВ «АСАНА-АГРО» орендну плату у повному обсязі, про що написав відповідну розписку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року в справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) зазначила про те, що укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені у ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше). Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18)). У судовому засіданні встановлено, що орендар ТОВ «Асана-Агро» користувався земельними ділянками та сплачував орендну плату, а [PERSON] приймав такі платежі, а тому відсутні підстави стверджувати про використання земельних ділянок Товариством з обмеженою відповідальністю «Асана-Агро» без відповідних правових підстав. Зазначені докази вказують на те, що між сторонами існували договірні відносини, що свідчить про наявність волевиявлення позивача на укладення договору оренди землі 0035/2023 від 13 квітня 2023 р. та договору оренди землі б/н від 10 серпня 2024 р., незважаючи на заперечення ним факту підписання цього правочину. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З огляду на наведене, доводи позивача не є доказами у справі в розумінні ст. 76 ЦПК України, тобто є недопустимими доказами у цій справі згідно з ст. 78 ЦПК України. Інших доказів, які б встановлювали факт непідписання позивачем спірних договорів оренди землі матеріали справи не містять. Таким чином, факт непідписання договорів позивачем у справі не встановлений. За викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні власністю необхідно відмовити у зв`язку з недоведеністю. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, тому на підставі ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися.

Outcome: dismissed