Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє її представник адвокат Комарницький Е.Г., звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить: - змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки\~ [PERSON] , [INFO] за рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23.04.2018, ухваленого в цивільній справі №\~343/393/18, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно; - стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП:\~ [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не\~але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку,\~щомісячно та до досягнення нею повноліття, починаючи з дня набрання\~рішенням суду законної сили; - припинити стягнення аліментів на підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23.04.2018, ухваленого в цивільній справі №\~343/393/18, з дня набрання законної сили рішення у даній справі; - судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що враховуючи працездатність відповідача, задовільний стан здоров`я відповідача, рівність прав як позивача так і відповідача щодо обов`язків по вихованню та утриманню дитини, а також можливість відповідача сплачувати аліменти, вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів, присуджених судовим рішенням, а саме, рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23.04.2018, яке ухвалено в цивільній справі №\~343/393/18, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, та до досягнення нею повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. У судове засідання призначене 16.12.2025 позивачка [PERSON] та представник адвокат Комарницький Е.Г. не з`явились. Останній через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити без їх участі і зазначив про підтримання позовних вимог, які просять задоволити, та про вудсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому Законом порядку, про що свідчать оголошення на офіційному сайті Долинського районного суду про виклик в судове засідання та судова повістка, яка направлялась відповідачу рекомендованою кореспонденцією, повернулась в Долинський районний суд з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У встановлений судом строк, відзиву на позовну заяву відповідач не надав. ІІ. Процесуальні дії у справі: 12 листопада 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 04.11.1950, що набрала чинності для України 11.09.1997, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що представник відповідач клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направляв, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за відсутності відповідача. Приймаючи до уваги наведені вище положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, те, що відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання, однак в таке повторно не з`явився, сторона позивачки не заперечила щодо ухвалення заочного рішення, а тому ухвалою суду від 16.12.2025 постановлено провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Беручи до уваги те, що учасники справи в судове засідання призначене 16.12.2025 не з`явились, суд ухвалює рішення без участі учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенню ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Розгляду справи відбулося за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України та не є порушенням прав сторін щодо участі у розгляді справи, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до копії рішення Долинського районного суду Івано Франківської області від 23.04.2018, яке набрало законної сили 24.05.2018, справа №343/393/18, з відповідача [PERSON] стягуються на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень щомісячно, які стягувати з часу звернення в суд з позовом з 06.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із пред`явленням позивачкою позову про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину, з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача. ІV. Оцінка суду: дослідивши письмові докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до положень ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Як передбачено ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Положеннями ст. 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Судом встановлено, що з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Позивачка (одержувачка аліментів) на даний час бажає змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням суду. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до вказаної норми СК України, а саме те, що: «спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів», слід застосовувати в контексті змісту норм, якими передбачено: обставини визначення способу стягнення аліментів; спосіб визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини; відповідні обставини, які підлягають перевірці та враховуються при визначенні способу та розміру стягнення аліментів. При цьому слід зауважити, що ст. 192 СК України у даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки норма ст. 181 СК України не містить посилань чи тверджень, які б вказували на необхідність застосування ст. 192 СК України, тобто обставин, які б підлягали перевірці судом у випадку заявлення вимог про зміну саме розміру аліментів. Слід вважати, що законодавцем при констатації у вказаній частині статті «спосіб аліментів… змінюється…» вказано на необхідність, а не можливість здійснення зміни способу аліментів і це безальтернативне твердження вказує, також, і те, що обставини, перевірка яких передбачена при застосуванні ст. 192 СК України у даному випадку значення не мають. Мають ж значення фактично згадані загальні обставини, які перевіряються судом при вирішенні питання про стягнення аліментів. Фактично судом вирішується питання про стягнення аліментів новим способом, тобто у новій формі, з перевіркою обставин, що мають значення на час розгляду справи без перевірки обставин, що мали значення в минулому. Тобто, спосіб стягнення аліментів встановлюється по новому з перевіркою нових, існуючих обставин. Окрім цього, право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів (правовий висновок, викладений в постановах Верховного Суду від 10.10.2019, справа № 644/4836/18 (провадження № 61-13257св19); від 24.02.2020, справа № 539/3532/18 (провадження № 61-10880св19)). У абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України законодавець розширив можливості того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (отримувача аліментів) щодо вибору способу стягнення аліментів. Із вказаної норми закону, також можна зробити висновок про те, що він не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися можливістю зміни способу стягнення аліментів. Позивачка звернулась до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів, що в повній мірі відповідає вимогам ч. 3 ст. 181 СК України. Звернувшись до суду з даним позовом про зміну способу стягнення аліментів позивачка фактично просить стягувати передбачений законом мінімум на дитину, що визначений ст. 182, 183 СК України. Суд, застосовуючи вимоги вказаних статей, у випадку відсутності певних істотних обставин, що можуть вплинути на визначення такого мінімального розміру зобов`язаний встановити саме такий розмір. Такими, істотними обставинами, що давали б підставу стягувати аліменти в іншому розмірі, відмінному від мінімального слід вважати, наприклад, наявність поганого стану здоров`я платника аліментів (важкої хвороби, каліцтва, тощо), утриманців у платника аліментів, надзвичайно скрутного матеріального стану платника, що обумовлений об`єктивними обставинами, наявності значних доходів у дітей або отримувача аліментів, що забезпечують їх повноцінне утримання, тощо. Спосіб та розмір ж стягнення, про який просить позивачка є тим гарантованим державою мінімумом на утримання дитини, який забезпечить необхідний матеріальний мінімум для її утримання. А тому, з урахуванням наведеного вище, позовні вимоги підлягають задоволенню. Окрім цього, суд зазначає, що, згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, стягнення аліментів в новому розмірі слід розпочати з часу набрання даним рішенням законної сили. V. Розподіл судових витрат: оскільки позивачка [PERSON] при пред`явленні даного позову була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача [PERSON] в дохід держави суд стягує судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. Стосовно понесених позивачкою [PERSON] витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Оскільки стороною позивачки не подано суду доказів про розмір понесених судових витрат, як і не заявлено про подання таких у порядку абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України, дані витрати не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, ст. 3, 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, ст. 51 Конституції України, ст. 150, 180, 182-184 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved