Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання договору оренди, у якій просить суд розірвати договір оренди, укладений між [PERSON] та [PERSON] 15 грудня 2015 року з тих підстав, що за даним договором не виплачується орендна плата. Стислий виклад позиції позивача. Як вказує у позові позивач, його мати [PERSON] за життя уклала договір оренди земельної ділянки площею 4,05 га., яка знаходиться на території Новоцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] , із відповідачем [PERSON] 09 грудня 2020 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач вступив у спадщину після померлої матері та є власником земельної ділянки площею 4,0416 га., яка знаходиться на території Новоцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] . Далі, як вказує позивач, у відповідності до п. 3 статті 148-1 Закону України «Про оренду землі», яка визначає, зо до особи, яка набула право власності на земельну ділянку , протягом одного місяця з дня набуття права власності зобов`язана повідомити про це ї користувачів, що і було зроблено [PERSON] . Однак, як вказує позивач, на даний час орендна плата за користування земельною ділянкою не виплачена з 2015 року по теперішній час. З посиланням на ст..ст. 15,21,22, 24, 32 Закону України «Про оренду землі», Постанову Верховного суду від 25.04.2018 року у справі № 378/556/16-ц, а також на Практику Європейського суду з прав людини, просить суд задовольнити позов та розірвати договір оренди від 15.12.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Стислий виклад позиції відповідача. 23.10.2025 року відповідачем до суду був поданий відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не визнає даний позов ви ходячи з наступного. Відповідачем не заперечується, що 15 листопада 2015 року, матір позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали договір оренди земельної ділянки, яка розташована на території Новоцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] , площею 4,05 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номером: 5120885200:01:002:0953, строком на 49 років. 20 листопада 2015 року орендна плата за вказаним договором була виплачена у повному обсязі. [INFO] [PERSON] померла. 09 грудня 2020 року право власності на вказану земельну ділянку було оформлено за позивачем [PERSON] . У лютому 2022 року [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] про визнання договору оренди земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , недійним (справа № 495/1104/22). Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області позовні вимог [PERSON] були задоволені, т вказаний договір був визнаний недійним, однак, Постановою Одеського апеляційного суду від 19.03.2024 року у задоволенні позову позивачу було відмовлено. Як вказує у відзиві відповідач,твердження позивача про те, що орендна плата на даний час не виплачується є безпідставними. Так, 20 листопада 2015 року відповідач [PERSON] виконала свої зобов`язання щодо сплати орендної плати у повному обсязі, оскільки за бажанням [PERSON] їй була передана вся сума орендної плати за даним договором, що підтверджується розпискою від 20.11.2015 року, в якій зазначено про отримання [PERSON] повної суми грошових коштів за договором оренди на 49 років. Таким чином, як вказує відповідач, ст.. 141 Земельного Кодексу України не може бути застосована, оскільки оплата орендної плати відбулась повністю, що виключає факт несплати відповідачем орендної плати. Тобто, зобов`язання за даним договором виконано у повному обсязі, і спадкоємець не має правових підстав вимагати їх змін. Також, відповідач вказує про те, що позивач посилається на той факт, що ним було повідомлено відповідача про набуття права власності на земельну ділянку в межах одного місяця. Згідно ст.148-1 Земельного Кодексу України, таке повідомлення має бути вручено особисто під розписку або направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Однак, як вказує відповідач, вказана позивачем інформація не відповідає дійсності, оскільки відповідач не отримував жодного повідомлення у порядку, визначеному законом. Тільки у лютому 2022 року, під час судового процесу у справі № 495/1104/22, в якому [PERSON] хотів визнати вищевказаний договір недійсним, відповідачу стало відомо про виникнення права власності у позивача шляхом спадкування. Після чого, 15 березня 2022 року відповідачем рекомендованим листом з описом вкладення було надіслано позивачу Додаткову угоду щодо заміни сторони Договору оренди від 15.11.2015 року у двох екземплярах. Цей рекомендований лист був отриманий позивачем [PERSON] , однак, додаткова угода до цього часу ним не підписана. На підставі викладеного , відповідач просить суд відмовити у задоволенні даного позову. Процесуальні дії у суді. 18.03.2025 до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору оренди. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2025 справа передана на розгляд судді Шевчук Ю.В. Ухвалою суду від 19.03.2025 по даній позовній заяві відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 20.05.2025 року. 19.05.2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшло клопотання про перенесення розгляду справи та надання можливості ознайомитись із матеріалами справи. 17.09.2025 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та залучення в якості доказів наданих документів : копії розписки [PERSON] від 20.11.2015 року; копії поштового повідомлення з описом вкладення Служби кур`єрської доставки ; копії Постанови Одеського апеляційного суду від 19.03.2024 року. 23.10.2025 року від відповідача у справі надійшов до суду відзив на дану позовну заяву з додатками. 04.11.2025 року до суду надійшла заява від відповідача [PERSON] , згідно якої вона просить розглянути справу за наявними у справі доказами, що додані до відзиву, та просить справу розглядати без її присутності. 17.11.2025 року від відповідача у справі до суду надійшла заява, згідно вона, на виконання ували суду про витребування доказів, надала до суду витребувану судом інформацію, а саме: довідку про виплату орендної плати за користування земельною ділянкою за договором оренди від 15.12.2025 року ; та повідомила щодо інформації про продовження заповнення податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи про те, що відповідач у справі [PERSON] є фізичною особою-підприємцем ІІІ групи, а згідно п.п.297.1.4 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої-третьої груп звільняються від сплати земельного податку за земельні ділянки, що використовуються ними для провадження господарської діяльності, тобто відповідач [PERSON] не подає податкову декларацію стосовно сплати єдиного податку. Суборендар - ТОВ ДП «СВІТАНОК-АГРО» є платником єдиного податку IV групи , земельний податок сплачується суборендарем відповідно до вимог чинного законодавства. Однак, ТОВ ДП «СВІТАНОК-АГРО» не є стороною у даній справі, а [PERSON] не є розпорядником податкових звітів та інших документів вказаного суб`єкту господарювання. Також, відповідач вказує, що заперечує проти задоволення позовних вимог позивача та просить розглянути справу без її присутності. 19.11.2025 року до суду надійшла заява від [PERSON] , згідно якої він просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зобов`язати відповідача сплатити оренду плату за період з 2020 року по теперішній час, у розмірі, вказаному у договорі, та витребувати у відповідача відомості, вказані в ухвалі суду про витребування доказів від 19.03.2025 року, та приєднати до справи письмові пояснення по даній справі. 23.12.2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 24 грудня 2025 року, без її присутності, проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на дану позовну заяву. 23.12.2025 року від позивача [PERSON] до суду надійшла заява, згідно якої він просить справу розглянути без його присутності, та врахувати описки, допущені позивачем при написанні дати оспорюваного договору по тексту позовної заяви. До даної заяви позивачем додана копія Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.01.2023 року про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. Підстави розгляду справи за відсутності сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, згідно якої він просить справу розглянути без його присутності, та врахувати описки, допущені позивачем при написанні дати оспорюваного договору по тексту позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала на адресу суду заяву, згідно якої просить судове засідання, призначене на 24 грудня 2025 року, без її присутності, проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на дану позовну заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 15 листопада 2015 року, матір позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали договір оренди земельної ділянки, яка розташована на території Новоцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] , площею 4,05 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номером: 5120885200:01:002:0953, строком на 49 років. Згідно п.4.1. вказаного договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі 100,00 гривень за один рік користування вищевказаною земельною ділянкою шляхом отримання коштів готівкою орендодавцем. Загальна сума орендної плати 4900,00 гривень. За бажанням орендодавця можливо отримання всієї суми орендної плати за 49 років користування земельною ділянкою одноразовою платою шляхом отримання коштів готівкою або перерахування грошових коштів через фінансові установи. Приймання-передача коштів провадиться шляхом написання розписки орендодавцем у присутності двох свідків. [INFO] [PERSON] померла. На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.12.2020 року, позивач [PERSON] є її спадкоємцем майна за законом після смерті [PERSON] а саме : земельної ділянки, яка розташована на території Новоцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] , площею 4,05 га. У лютому 2022 року [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки з підстав того, що в оспорюваному договорі не міститься відомостей щодо нормативно-грошової оцінки орендованої земельної ділянки. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 січня 2023 року позовні вимоги позивача буди задоволені, визнано недійним договір оренди земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Постановою Одеського апеляційного суду від 19.03.2024 року вищевказане рішення суду першої інстанції було скасовано. Ця Постанова в касаційному порядку не була оскаржена та набрала законної сили. При розгляді даної справи в суді апеляційної інстанції судом були досліджені умови укладення вищевказаного договору оренди земельної ділянки. Серед іншого, суд апеляційної інстанції у Постанові від 19.03.2024 року зазначив : «……колегія суддів враховує, що при укладенні оспорюваного договору оренди землі, сторони погодили усі істотні умови договору, зокрема розмір орендної плати та порядок її сплати, умови використання земельної ділянки. Позивач підписав оспорюваний договір та передав земельну ділянку у користування відповідачеві, який її прийняв та виконував умови договору, сплатив позивачеві орендну плату відповідно до вимог п. 4.1 оспорюваного договору, а позивач отримав орендну плату.» «При цьому колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позовної заяви позивача про те, що орендна плата за використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4,0416 га у розмірі 100 грн. за рік є вочевидь несправедливою та, всупереч принципу добросовісності, має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду фізичної особи орендодавця. Однак, згідно п. 4.4. договору оренди землі, розмір орендної плати може переглядатися за згодою сторін один раз на рік у разі, зокрема, зміни цін і тарифів, таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що у даному випадку правомірним буде внесення змін до оспорюваного договору після здійснення нормативної грошової оцінки землі, оскільки саме при внесенні змін до договору буде дотримано баланс між поставленими цілями та використаними засобами та досягнуто справедливої рівноваги між інтересами власника земельної ділянки та необхідністю дотримання фундаментальних прав орендаря, який мав «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право. Отже, позивач має право звернутися до відповідача з вимогою про збільшення розміру орендної плати». У відповідності до ч. 5 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, вищевикладені обставини щодо отримання орендної плати, встановлені Постановою Одеського апеляційного суду від 19.03.202 року є такими, що не потребують доказування. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову та висновки суду. Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» зазначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У частині першій статті 626 ЦК України, визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Права та обов`язки орендодавця та орендаря встановлені статтями 24 та 25 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до пункту 3 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Згідно із положеннями статей 21,22 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт. Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про оренду землі»,орендар земельної ділянки зобов`язаний, зокрема своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Разом з цим докази, які подаються до суду, підлягають оцінці відповідно до ст. 89 ЦПК України, за якою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За відсутності будь-якого логічного та обґрунтованого пояснення з боку відповідача щодо зібраних по справі доказів, зокрема, що стосується не передання земельних ділянок у користування позивачу, фактичного отримання грошових коштів за оренду земельних ділянок, суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони. Ретельно дослідивши матеріали даної справи, надані сторонами докази, суд приходить до висновку про те, що обставини укладення оспорюваного договору вже були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, який, серед іншого, встановив та вказав про факт отримання [PERSON] , як власника земельної ділянки, орендної плати від [PERSON] . Також, суд приймає до уваги додану до відзиву розписку щодо розрахунку за договором оренди №б/н від 20.11.2015 року, написану у присутності свідків [PERSON] , [PERSON] про те, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 4900,00 гривень у якості оплати за користування земельною ділянкою. Грошові кошти отримані [PERSON] в повному обсязі. Претензій щодо розміру, порядку сплати та перегляду орендної плати не має. Також у сказаній розписці зазначено, що ця розписка прочитана [PERSON] уголос та підписана власноручно. Як вбачається з опису - вкладення та накладної Укрпошти від 23.10.2025 року, відзив відповідача [PERSON] разом із додатками, у тому числі копією вказаної розписки, були направлені на адресу позивача у справі. Після цього жодних зауважень або заперечень щодо вказаної розписки, як і клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи вказаної розписки від позивача до суду не надходило. Будь-яких інших доказів на спростування отримання [PERSON] грошових коштів за вказаним договором суду не надано. Таким чином, приймаючи до уваги обставини, встановлені Постановою Одеського апеляційного суду від 19.03.2024 року у справі № 495/1104/22 та розписку про отримання [PERSON] грошових коштів за договором оренди земельної ділянки у повному обсязі, у суду не має підстав ставити під сумнів факт отримання [PERSON] грошових коштів за вказаним договором у повному обсязі. Тобто, обов`язок відповідача [PERSON] , як орендатора земельної ділянки, виконаний останньою у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються у разі відмови у позові на позивача.

Outcome: dismissed