Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відсутність заперечень відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 447961-КС-001 від 06 лютого 2022 року у розмірі 11 634 грн 16 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 лютого 2022 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено кредитний договір № 447961-КС-001 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» виконало свої зобов`язання за вказаним договором та надало відповідачці кредитні кошти у розмірі 10 000 грн шляхом перерахування на її банківську картку № [NUMBER] . [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у результаті чого станом на 30.10.2025 утворилася заборгованість у загальній сумі 11 634 грн 16 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 8 963 грн 80 коп.; суми прострочених процентів 2 670 грн 36 коп. Позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість у зазначеному розмірі, а також судові витрати, що становлять 2 422 грн 40 коп. судового збору. Відповідачка [PERSON] відзиву на позов не подала. ІІ. Процесуальні дії у справі 24 листопада 2025 року суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та постановив здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці було запропоновано подати відзив на позовну заяву. Також суд вказаною ухвалою за клопотанням представника позивача витребував докази від банківської установи. Копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви з доданими матеріалами направлена відповідачці на її зареєстровану адресу проживання. 11.12.2025 надійшла відповідь від банківської установи на виконання ухвали суду від 24.11.2025 про витребування доказів. Представник позивача Танцуріна Є.В. в позовній заяві просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] не подала відзиву чи інших письмових пояснень, а також не повідомила суд про зміну своєї адреси. Рекомендоване поштове відправлення, надіслане за зареєстрованою адресою її проживання повернуто до суду з відміткою оператора поштового зв`язку «закінчення терміну зберігання», що свідчить про невиконання відповідачкою обов`язку з отримання кореспонденції. Суд установив, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилася без поважних причин, відзиву на позов не подала, а представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність усіх передбачених частиною першою статті 280 ЦПК України умов для ухвалення заочного рішення. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 висловив правову позицію, згідно з якою надсилання судових документів рекомендованою кореспонденцією на зареєстровану адресу особи є достатнім для визнання повідомлення належним, оскільки отримання такого листа адресатом перебуває поза контролем відправника. Аналогічну позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (провадження №11-268заі18), зазначивши, що належне повідомлення вважається здійсненим у разі надсилання документа на дійсну адресу особи. Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18, поштові відправлення, повернуті через «закінчення терміну зберігання» або з аналогічним формулюванням, вважаються належно врученими, якщо вони були направлені на реальну адресу реєстрації фізичної особи. Отже, суд вжив усіх належних заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи та надання їй можливості реалізувати своє право на захист. IІІ. Підстави для ухвалення заочного рішення Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення за наявності таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки; відповідач не подав відзиву на позов; позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. З огляду на встановлені обставини та наявність усіх зазначених підстав, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи відповідно до статей 280281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 06 лютого 2022 року ТОВ «Бізнес позика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 447961-КС-001 про надання кредиту (а.с. 3336). Того ж дня, 06 лютого 2022 року, [PERSON] прийняла (акцептувала) зазначену пропозицію на умовах, визначених офертою. Прийняття пропозиції підтверджено введенням одноразового ідентифікатора «G-9201» та підписанням договору електронним підписом, як це передбачено законодавством (а.с. 3740). Згідно з витягом від 30.10.2025, у персональних даних, вказаних [PERSON] в анкеті клієнта в інформаційно-телекомунікаційній системі, зазначено прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, РНОКПП, номер телефону, адресу електронної пошти, банківську картку № [NUMBER] для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. Крім того, відповідачка зазначила бажану суму кредиту 10 000 грн та дату отримання кредиту 06 лютого 2022 року (а.с. 42). 06 лютого 2022 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено кредитний договір № 447961-КС-001 (а.с. 29-32), за умовами якого відповідачці було надано кредит у сумі 10 000 грн (п. 2.6 Договору) на строк 8 тижнів (п. 2.3 Договору) із терміном дії договору до 03.04.2022 (п. 2.7 Договору). Сторони погодили: процентну ставку 0,70924162 % за один день користування кредитом (п. 2.4 Договору); комісію за надання кредиту у розмірі 1 500 грн (п. 2.5 Договору). Договір № 447961-КС-001 підписано відповідачкою 06 лютого 2022 року о 21:11:25 шляхом введення одноразового ідентифікатора «G-9201» через інформаційно-телекомунікаційну систему позивача. Під час підписання договору відповідачка повторно підтвердила свої персональні дані та банківські реквізити. Одночасно з укладенням договору відповідачка підписала паспорт споживчого кредиту (а.с. 2324). Візуальна форма послідовності дій клієнта у системі ТОВ «Бізнес позика» підтверджує зазначені обставини (а.с. 41). 01 грудня 2025 року АТ КБ «Приватбанк» листом № 20.1.0.0.0/7-251125/110296-БТ повідомило суд, що [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) емітовано платіжну картку № [NUMBER] (а.с. 71). Також надано виписку по рахунку № [NUMBER] за період з 06.02.2022 по 03.04.2022 (а.с. 72), яка підтверджує факт отримання відповідачкою кредитних коштів та користування ними. Також на підтвердження перерахування коштів відповідачці за кредитним договором № 447961-КС-001 від 06 лютого 2022 року, позивач надав витяг з платіжної системи (а.с. 43). Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 30.10.2025 загальна сума заборгованості відповідачки за кредитним договором № 447961-КС-001 від 06 лютого 2022 року становить 11 634 грн 16 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 8 963 грн 80 коп.; суми прострочених процентів 2 670 грн 36 коп. (а.с. 1221). Вказана сума підтверджена також довідкою позивача за підписом директора товариства (а.с. 22). Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. На момент розгляду справи відповідачка не надала суду жодних доказів сплати зазначеної заборгованості. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Укладення електронного договору про споживчий кредит Загальні вимоги до чинності правочину визначено статтею 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави й суспільства, його моральним засадам; волевиявлення сторін має бути вільним та відповідати їхній внутрішній волі; правочин вчиняється у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину не встановлена прямо, але одна зі сторін чи інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на визначених законом підставах, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, оформлена в електронній формі. Такий договір укладається й виконується у порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний електронний документ з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, вважається оригіналом такого документа. Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення до нього. За умови надання доступу до таких документів їх включення не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положення статті 12 зазначеного Закону передбачають, що електронний правочин вважається підписаним у разі використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису; електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора (SMS-коду чи іншого засобу), що дозволяє ідентифікувати користувача; аналога власноручного підпису (факсиміле) за письмовою згодою сторін. Абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України встановлено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Суд встановив, що 06 лютого 2022 року відповідачка у власному особистому кабінеті на вебсайті ТОВ «Бізнес позика» подала заявку на отримання кредиту та підтвердила укладення договору № 447961-КС-001 шляхом введення одноразового цифрового ідентифікатора, надісланого через SMS. Це підтверджує акцепт оферти на умовах, визначених кредитним договором. Перед укладенням договору відповідачка отримала у своєму особистому кабінеті проєкт договору та додатки, а також ознайомилася з Правилами кредитування, що відповідає вимогам частин першої та другої статті 9 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи наведене, суд вважає, що кредитний договір № 447961-КС-001 від 06 лютого 2022 року укладено належним чином, у формі та порядку, які відповідають вимогам законодавства. Цей договір містить усі істотні умови, а використання одноразового ідентифікатора є належним способом підтвердження волевиявлення сторін. З аналогічною правовою позицією виступив Верховний Суд у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, де підтверджено, що договір, підписаний одноразовим паролем-ідентифікатором, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. На підтвердження факту надання кредиту матеріали справи містять платіжний документ про перерахування відповідачці 10 000 грн на вказаний нею банківський рахунок. Платіж здійснено через платіжну систему, яка відповідає вимогам стандарту безпеки PCI DSS. Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.06.2023 у справі № 263/3470/20, відповідно до якої належним доказом надання кредиту є підтвердження переказу коштів на рахунок позичальника через платіжну систему. Переказ коштів підтверджується також випискою по банківському рахунку відповідачки. За таких обставин, відповідачка отримала обумовлені договором кошти, у зв`язку з чим зобов`язана повернути їх та сплатити встановлені договором платежі у визначені строки. Розрахунок заборгованості та доказування її розміру Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Під час ухвалення рішення суд встановлює: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України). Позивач довів факт укладення кредитного договору № 447961-КС-001 від 06 лютого 2022 року, відповідно до якого відповідачці надано кредит строком на 8 тижнів (з 06.02.2022 по 03.04.2022), що підтверджується текстом договору, паспортом споживчого кредиту, анкетними даними відповідачки та платіжними документами про перерахування коштів на її банківський рахунок. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування», є чітким, зрозумілим та узгоджується з умовами договору. Щоденні нарахування процентів за договором здійснювалися виключно в межах строку його дії та за процентною ставкою, погодженою сторонами. Матеріалами справи підтверджується, що 20.02.2022 відповідачкою здійснено часткове погашення заборгованості за кредитом, а саме: сплачено частину тіла кредиту у сумі 1 036 грн 20 коп., проценти за користування кредитом у сумі 1 063 грн 80 коп. та комісію за надання кредиту у сумі 1 500 грн 00 коп. Зазначені платежі відображені у розрахунку заборгованості, а також підтверджуються банківською випискою та іншими платіжними документами, долученими до справи. Отже, суд, оцінивши наданий розрахунок заборгованості у сукупності з договором, випискою з банківського рахунку відповідачки, довідкою позивача про стан заборгованості та іншими доказами, дійшов висновку про правильність визначення позивачем розміру заборгованості за тілом кредиту та процентами, а також про відповідність такого розрахунку вимогам законодавства і умовам договору. Висновки суду Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, яка передбачає оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, з урахуванням принципів верховенства права, змагальності сторін і диспозитивності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 447961-КС-001 від 06 лютого 2022 року є обґрунтованими. Вони підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Матеріали справи свідчать, що між сторонами укладено кредитний договір у належній формі з дотриманням вимог чинного законодавства, кредитні кошти у сумі 10 000 грн фактично надано відповідачці шляхом їх перерахування на вказаний нею банківський рахунок, проте у визначені договором строки кредит та проценти за користування ним у повному обсязі не повернуті. Згідно з положеннями статей 1054 та 1048 ЦК України відповідачка як позичальник зобов`язана повернути отримані кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі й у строки, встановлені договором. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 447961-КС-001 від 06 лютого 2022 року у розмірі 11 634 грн 16 коп. (з урахуванням частково сплаченої суми), яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 8 963 грн 80 коп.; суми прострочених процентів 2 670 грн 36 коп. Зазначений розмір заборгованості підтверджено наданим позивачем розрахунком, довідкою про стан заборгованості та банківською випискою, яким суд надав оцінку як належним, допустимим і достатнім доказам у розумінні статті 89 ЦПК України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Судом встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 2?422 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 14.11.2025 (а.с. 11). Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика» підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2?422 грн 40 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved