Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області за підсудністю з Широківського районного суду Дніпропетровської області надійшла вказана цивільна справа. В обґрунтування позовних вимог представник позивача за первісним позовом посилався на те, що відповідно до укладеного Договору № 2791202 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.01.2022 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (торгова марка Credit7) та [PERSON] відповідач отримала кредит у розмірі 15000,00 гривень, строком на 360 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно - телекомунікаційної системи та підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Кредитні кошти були перераховані відповідачу на платіжну картку. 28.06.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ - ФІНАНС» було укладено договір відступлення прав вимоги № 28/06/23, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 2791202 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.01.2022 перейшло до ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ - ФІНАНС». [PERSON] не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов Кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість відповідача перед позивачем, що становить 77548,50 грн., яка складається з: 15000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 62548,50 грн. - заборгованість за нарахованими процентами. Позивач просить стягнути вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати. Провадження у справі відкрито 13.06.2024 суддею Петрюк Т.М. Представником відповідача за первісним позовом подано до суду зустрічний позов, який обґрунтовано наступним. Позивачу за Кредитним договором встановлена стандартна процентна ставка, 1,99% в день (726,35 % річних). Встановлений у Кредитному договорі розмір процентів перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеним, не відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання Позивачем зобов`язань за цим договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Із урахуванням заявлених Позивачем вимог, розмір тіла кредиту складає 15 000,00 гри, процентів 62 548,50 гри., що дорівнює 413 % від тіла кредиту. Такий розмір процентів при застосуванні цих умов призводить до встановлення непропорційно великої суми компенсації, тобто понад 50 % вартості кредиту і плати за користування кредитними коштами. Крім того, деякі положення укладеного між [PERSON] та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» Договору № 2791202 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 січня 2022 року вводять [PERSON] , як споживача послуг, в оману та містять ознаки нечесної підприємницької практики з боку надавача цих послуг. Як передбачено п. 1.4. Кредитного договору встановлено, що стандартна процентна ставка становить 1,99% в день; знижена процентна ставка також становить 1,99% в день. В той же час, згідно з п. 1.5. Кредитного договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає:за стандартною ставкою 45 138,26 % річних, за зниженою ставкою 45 138,26 % річних. Здійснюючи елементарний математичний підрахунок є очевидним, що оскільки сума кредиту становить 15 000 грн., то відповідно з п. 1.5. Кредитного договору 45 138,26 грн. відсотків річних у відсотковому співвідношенні становить 300 % на рік, що суперечить п. 1.4. Кредитного договору, яким встановлена відсоткова ставка 1,99% в день, що становить 726,35 % річних. Визначення такого розміру процентів підтверджує незаконність закріплення в оспорюваному договорі відповідного розміру процентної ставки, що є непропорційно великою сумою компенсації за невиконання (прострочення) виконання зобов`язань позичальником. У зв`язку з наведеним, просить суд визнати недійсними пункти 1.4. та 1.5. Договору № 2791202, як такі, що є несправедливими у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, а також вводять споживача в оману та містять ознаки нечесної підприємницької практики. Ухвалою судді Петрюк Т.М. від 13.09.2024 зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Представником відповідача за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» подано до суду відзив на зустрічний позов. Вважає, що зустрічна позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Звернувшись до Товариства із заявою про отримання кредиту та ініціювавши укладення кредитного договору, позивач за зустрічним позовом була обізнана про встановлені у Товаристві умови кредитування. Позивач також не скористалася своїм правом відмовитись від Договору, що передбачене п.5.3 Договору, та не повернула кошти кредиту, а натомість використала їх на власні потреби. Укладений між сторонами Договір відповідає вимогам чинного законодавства, позивач була ознайомлена з його умовами, висловила своє волевиявлення шляхом підписання Договору, отримала за Договором кошти та не повернула їх як помилково отримані. Оригінали електронного паспорту споживчого кредиту та договору були розміщені в особистому кабінеті позивача в день його укладення. Окрім того, позивач користувалась послугами Товариства та кредити на аналогічних умовах за відповідними кредитними договорами погашено в повному обсязі, окрім договору № 2564882 від 10.11.2021, що є підтвердженням її обізнаності з процедурою укладення кредитних договорів, а також з обізнаністю та погодженням з умовами кредитування, що діють у Товаристві. Від представника відповідача за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» надійшли письмові пояснення, в яких просить відмовити в задоволенні зустрічного позову, оскільки відповідно до умов Кредитного договору, сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Також договір містить інформацію про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту. Підписавши Кредитний договір, Відповідач погодилася з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Відповідач мала можливість не вступати у кредитні відносини із товариством, якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим. Разом з цим, Відповідач погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Ухвалою суду від 19.12.2024 підготовче провадження закінчено та справа призначена до судового розгляду. 14.07.2025 згідно протоколу повторного авторозподілу, справа надійшла на розгляд судді Челюбєєву Є.В. Ухвалою судді від 14.07.2025 справа прийнята до провадження та визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії судового розгляду. У судовому засіданні представник відповідача за зустрічним позовом просив відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом. Підтримав позовні вимоги за зустрічним позовом та просив їх задовольнити. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач за первісним позовом в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача за зустрічним позовом ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» в судове засідання не з`явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника відповідача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд доходить наступних висновків. Судом встановлено, що 07.01.2022 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір № 2791202 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За цим договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати відповідачу грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до п.1.2. Договору сума кредиту складає 15000,00 грн. Згідно п.1.3. Договору строк кредиту 360 днів, що може бути змінений (у бік зменшення), в порядку та на умовах, визначених в п.4.2. Договору. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що відповідач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі . Пунктом 1.4. Договору передбачено, що стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Знижена процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Клієнт до 27.01.2022 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Клієнт розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Клієнта, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для Клієнта лише як для учасника Програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Якщо Клієнт є учасником Програми лояльності - розмір зниженої процентної ставки, зазначений в Договорі, має значення, що є меншим за розмір стандартної процентної ставки, зазначеної в Договорі. Якщо Клієнт не є учасником Програми лояльності, розмір зниженої процентної ставки дорівнює розміру стандартної процентної ставки, з зв`язку з чим цей підпункт Договору носить технічний характер та не має юридичного змісту для Клієнта. Відповідно до п.1.5 орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою 45138,26 % річних, за зниженою ставкою - 45138,26% річних. Як вбачається з п.1.7. Договору обчислення орієнтовної реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту базується на припущенні, що Договір залишається дійсним протягом погодженого сторонами строку та, що товариство та клієнт виконають обов`язки на умовах та у строки, визначені Договором. Згідно п.3.1 та 3.2 Договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". До періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається перша дата сплати процентів, вказана в Графіку платежів. У випадку, якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день. Відповідно до п 3.4 Договору розмір процентної ставки, встановлений в п.1.4 Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. Пунктом 4.2. Договору сторони визначили, що часткове дострокове повернення кредиту за цим Договором повинно здійснюватися у відповідну дату платежу, що вказана в Графіку платежів для сплати процентів. У разі, якщо часткове дострокове повернення кредиту відбулося не в дату платежу, Графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміни всіх наступних дат платежів, починаючи з дати дострокового часткового повернення кредиту від якої, з урахуванням встановленої Договором періодичності сплати, обраховуються наступні дати платежу, обмежуючись загальною кількістю платежів, що встановлена в початковому Графіку платежів (з урахуванням фактичного платежу з дострокового часткового повернення кредиту), що в свою чергу призводить до зменшення строку кредиту. В пункті 5.3 Кредитного договору визначено, що відповідач має право відмовитись від укладення кредитного Договору без пояснення причин, письмово повідомивши Товариство про це не пізніше 14 календарних днів з моменту підписання та отримання примірника цього Договору та повернувши загальну суму кредиту, одержану згідно з цим Договором. Також відповідач має право на звернення до Національного банку України у разі порушення Товариством, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із Клієнтами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки). Підписуючи цей договір відповідач за первісним підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА Україна», розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом №67-ОД від 14.06.2021, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. (пункт 9.9 Договору) Відповідно до реквізитів Договору № 2791202 від 07.01.2022, укладеного між сторонами, відповідач підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Р395». Відповідно до зазначених вище умов договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало їй кредит в сумі 15000,00 грн., шляхом перерахування 07.01.2022 на платіжну картку, емітовану на ім`я [PERSON] , що підтверджується випискою про рух коштів по картці відповідача за період з 07.01.2022-12.01.2022, наданою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». 28.06.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ - ФІНАНС» було укладено договір відступлення прав вимоги № 28/06/23, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 2791202 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.01.2022 перейшло до ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ - ФІНАНС». На підтвердження переходу прав вимоги позивач надає договір відступлення прав вимоги № 28/06/23 від 28.06.2023, акт приймання передачі реєстру боржників, витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 28/06/23, а також платіжну інструкцію № 110 на підтвердження оплати за договором відступлення прав вимоги. Згідно розрахунку заборгованості за договором № 2791202 від 07.01.2022 загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 28.06.2023 становить 77548,50 грн., яка складається з: 15000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 62548,50 грн. - заборгованість за нарахованими процентами. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Положеннями частини першої статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Статтею 208 ЦПК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 1047 договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином судом встановлено, що укладений Договір № 2791202 від 07.01.2022 відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 639, 1047, 1055 ЦК України. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд доходить висновку, що між відповідачем та Первісним кредитором укладено у належній формі договір кредиту, Первісним кредитором виконані умови договору кредиту належним чином, надано відповідачеві кредитні кошти. Право вимоги за договором перейшло до позивача внаслідок заміни кредитора. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів повернення нею у повному обсязі отриманих у кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, у межах визначеного сторонами строку кредитування як Первісному кредиторові, так і новому кредитору. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зібрані докази вказують на те, що первісний кредитор ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» і [PERSON] уклали в електронній формі кредитний договір, у якому досягли згоди з усіх істотних умов, а саме щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо. Так, умовами договору передбачено, що кредит надається строком на 360 днів. Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком до Договору передбачено, що кредит надається на період з 07.01.2022 по 02.01.2023. Суд перевірив розрахунок заборгованості, отриманий від первісного кредитора умовам самого Кредитного договору з огляду на узгоджений сторонами порядок нарахування процентів та їх розмір, строк, протягом якого таке нарахування проведене і вважає його вірним, оскільки нарахування процентів здійснювалося первісним кредитором в межах строку кредитування та за відсотковою ставкою, узгодженою сторонами у Договорі. Позивачем, після отримання права вимоги, нарахування процентів за Кредитним договором не здійснювалося. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо вимог зустрічного позову, то суд доходить наступних висновків. Відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України. Як роз`яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсними правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб - сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з інформацією необхідною для отримання споживчого кредиту споживачем для прийняття усвідомленого рішення. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту укладання договору. У постанові Верховного Суду від 07.02.2022 у справі 758/2575/17 зазначено, що відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 нього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Відповідно до ч.2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. На думку суду, первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» дотримано вимоги ст. 1048, ч.2 ст. 1056-1 ЦК України щодо встановлення розміру процентів за користування кредитом та інформація щодо розміру процентів була надана позивачу за зустрічним позовом, оскільки останньою не заперечується (визнається) укладення договору на вищезазначених умовах. У зустрічній позовній заяві представник позивача за зустрічним позовом вказує, що п. 1.4. Договору суперечить нормам п.5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», де зазначено, що є несправедливою умовою договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Однак суд зауважує, що така компенсація може застосовуватися у випадку невиконання зобов`язання, однак, не може застосовуватися за відсутності факту прострочення боржником виконання свого зобов`язання. Разом з тим, проценти відповідно до ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України є платою за користування кредитними коштами та нараховуються в межах строку дії кредитного договору незалежно від його виконання. Оскільки, нараховані відповідно до ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України проценти за користування кредитом, не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», на думку суду, відсутні підстави для визнання умов кредитного договору в частині передбачених процентів за користування кредитом, несправедливими та, у зв`язку з цим, недійсними. Крім того, суд зауважує, що представником позивача за зустрічним позовом безпідставно ототожнено проценти за користування кредитом із розрахунком реальної річної процентної ставки. Проценти за користування кредитом містять правове регулювання у нормах ст. 1048, 1056-1 ЦК України, тоді як розрахунок реальної річної процентної ставки, яка передбачена згідно зі ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» та розрахунок якої здійснюється відповідно до Постанови Правління Національного Банку України № 16 від 11.02.2021 «Про затвердження правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит». Таким чином, реальна річна процентна ставка є певним показником, який розраховується відповідно до вимог Національного банку і має відображатися у споживчих кредитних договорах, проте цей показник не має прямого відношення до суми процентів за користування кредитом, які позичальник сплачує за кредитним договором. Також суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів, однак [PERSON] правом споживача відмовитись в односторонньому порядку протягом 14 днів не скористалася та продовжувала користуватися кредитом на погоджених сторонами умовах. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17). Враховуючи судову практику, ініціювання спору позивачем є саме ухиленням від виконання обов`язків за договором та є неприпустимим зі сторони боржника, а відтак і позовні вимоги позивача за зустрічним позовом є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи, що [PERSON] , підписуючи кредитний договір підтвердила, що ознайомлена з умовами кредитування, які в тому числі містять умови про нарахування процентів, розмір та порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про безпідставність доводів позивачки про порушення її прав споживача при укладенні спірного договору. На підставі викладеного вище, враховуючи, що позивачем за зустрічним позовом не доведено належним чином обґрунтованість підстав зустрічного позову, а саме, наявність законних підстав для визнання окремих умов кредитного договору недійсними, тому позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, представник позивача за первісним позовом просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України - При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач за первісним позовом надає копію договору про надання юридичних послуг № 03/07/2023 від 03.07.2024, акт приймання - передачі наданих послуг № 18 до договору про надання юридичних послуг, платіжну інструкцію № 319 від 27.11.2023 на підтвердження оплати за надання юридичних послуг. З урахуванням всіх наведених вище обставин, на підставі поданих позивачем за первісним позовом доказів, пропорційності та співмірності понесених судових витрат відносно предмета спору, суд доходить висновку про задоволення вимоги про відшкодування відповідачем позивачеві понесених судових витрат за надання правничої допомоги та про стягнення з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. на відшкодування понесених витрат за надання правничої допомоги.

Outcome: approved