Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач ТОВ «Консалт Солюшенс» в особі представника Коваленка С.О. звернулося до суду з позовною заявою, якою просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 31 347,74 грн, яка складається із: 24 057,10 грн інфляційне збільшення; 7 290,64 грн 3% річних за користування грошовими коштами, а також судові витрати в розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.11.2007 між АБ «Факторіал-Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № Э_431/23_07, відповідно до якого Кредитодавець надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти у сумі 50 000,00 грн, зі сплатою 24 відсотків за користування Кредитом. Банк належним чином виконав зобов`язання за Кредитним договором та видав Позичальнику грошові кошти в сумі 50 000,00 грн, що підтверджується Заявою на видачу готівки № 40996112 від 09.11.2007. У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов Кредитного договору № Э_431/23_07 від 09.11.2007, утворилася заборгованість, в результаті чого кредитор був вимушений звернутися до суду з позовною заявою за захистом своїх порушених прав. 20.07.2009 рішенням Московського районного суду м. Харкова у справі № 2-5313/2009 позовну заяву АБ «Факторіал-Банк» до [PERSON] про розірвання кредитного договору та стягнення суми боргу задоволено. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь АБ «Факторіал-Банк» суму заборгованості по невиконаним зобов`язанням у розмірі 49 089,20 грн, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 490,89 грн, суму сплачену за інформаційне-технічне забезпечення процесу 30,00 грн, а всього на суму 49 610,09 грн. Правовідносини, що були предметом судового розгляду витікали з Кредитного договору № Э_431/23_07 від 09.11.2007. 23.03.2009 на підставі рішення Загальних зборів Акціонерів Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» був затверджений передавальний акт, у відповідності до якого до ПАТ «Фідобанк» були передані всі активи та зобов`язання Акціонерного банку «Факторіал-Банк» (ідентифікаційний код 14350784), зареєстрованого Національним банком України 01 грудня 1992 року (реєстраційний № 131), який був правонаступником Акціонерного банку «Приват Ексел», внаслідок чого ПАТ «Фідобанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного банку «Факторіал-Банк» та Акціонерного банку «Приват-Ексел». 19.01.2021 було проведено електронний аукціон № UA-EA-2020-12-23 000001-b за лотом № GL1N019277 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за 7 кредитними договорами, що забезпечені транспортними засобами, 220 кредитних договорів, що забезпечені заставою та 267 без заставних кредитних договорів. Переможцем визнано ТОВ «Консалт Солюшенс» ЄДРПОУ: 42251700, що підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-EA 2020-12-23-000001-b. 03.02.2021 між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL1N019277_204/1 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 27, за змістом пункту 1 якого Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом «Основні договори», надалі за текстом Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. За змістом пункту 324 Додатку 1 до Договору № GL1N019277_204/1 про відступлення права вимоги від 03.02.2021, до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до відповідачки [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , за Кредитним договором № Э_431/23_07 від 09.11.2007. ТОВ «Консалт Солюшенс» сплатило ПАТ «Фідобанк» кошти в порядку пункту 4 Договору до моменту набуття чинності Договором у розмірі 1 805 235,04 гривень без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 55 від 28.01.2021. Таким чином, ТОВ «Консалт Солюшенс» є правонаступником АБ «Факторіал-Банк» та ПАТ «Фідобанк» у правовідносинах, що виникли на підставі Кредитного договору №Э_431/23_07 від 09.11.2007. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 20.07.2009 у справі № 2-5313/2009 відповідачкою [PERSON] не виконувалося, сума заборгованості по кредиту після ухвалення вказаного рішення є незмінною та становить 49 610,09 грн. Станом на сьогодні, вказане грошове зобов`язання є невиконаним, відповідачка ухиляється від повернення кредитних коштів на шкоду кредитору. У зв`язку з тим, що відповідачка безпідставно користується грошовими коштами, у ТОВ «Консалт Солюшенс» виникло законне право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних за користування коштами. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, у відповідності до вимог ст. 274 ЦПК України. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачці направлено копію позовної заяви з додатками до неї, ухвалу про відкриття провадження у справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку відповідачки до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позовних вимог, не надіслано, зустрічну позовну заяву не пред`явлено. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов до такого. Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що 09.11.2007 між АБ «Факторіал-Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № Э_431/23_07, відповідно до якого Кредитодавець надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти у сумі 50 000,00 грн, зі сплатою 24 відсотків за користування Кредитом. Банк належним чином виконав зобов`язання за Кредитним договором та видав Позичальнику грошові кошти в сумі 50 000,00 грн, що підтверджується Заявою на видачу готівки № 40996112 від 09.11.2007. У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов Кредитного договору № Э_431/23_07 від 09.11.2007, утворилася заборгованість, в результаті чого кредитор був вимушений звернутися до суду з позовною заявою за захистом своїх порушених прав. 20.07.2009 заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова у справі № 2-5313/2009 позовну заяву АБ «Факторіал-Банк» до [PERSON] про розірвання кредитного договору та стягнення суми боргу задоволено. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь АБ «Факторіал-Банк» суму заборгованості по невиконаним зобов`язанням у розмірі 49 089,20 грн, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 490,89 грн, суму сплачену за інформаційне-технічне забезпечення процесу 30,00 грн, а всього на суму 49 610,09 грн. Правовідносини, що були предметом судового розгляду витікали з Кредитного договору № Э_431/23_07 від 09.11.2007. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 23.03.2009 на підставі рішення Загальних зборів Акціонерів Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» був затверджений передавальний акт, у відповідності до якого до ПАТ «Фідобанк» були передані всі активи та зобов`язання Акціонерного банку «Факторіал-Банк» (ідентифікаційний код 14350784), зареєстрованого Національним банком України 01 грудня 1992 року (реєстраційний № 131), який був правонаступником Акціонерного банку «Приват Ексел», внаслідок чого ПАТ «Фідобанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного банку «Факторіал-Банк» та Акціонерного банку «Приват-Ексел». Вказане підтверджується відповіддю ПАТ «Фідобанк» за вих. № 03-434 від 07.05.2021 з копією Статуту ПАТ «Фідобанк». (а.с.22-23). Надалі, 19.01.2021 було проведено електронний аукціон № UA-EA-2020-12-23 000001-b за лотом № GL1N019277 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за 7 кредитними договорами, що забезпечені транспортними засобами, 220 кредитних договорів, що забезпечені заставою та 267 без заставних кредитних договорів. Переможцем визнано ТОВ «Консалт Солюшенс» ЄДРПОУ: 42251700, що підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-EA 2020-12-23-000001-b. (а.с.29-30). 03.02.2021 між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL1N019277_204/1 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 27, за змістом пункту 1 якого Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом «Основні договори», надалі за текстом Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. (а.с.31-34). За змістом п. 2 Договору, за цим Договором Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку № 1 до цього Договору, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (інфляційних втрат, 3% річних), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, права, що випливають із судових справ, виконавчих проваджень, право отримання коштів від реалізації заставного майна за Основними договорами. Розмір Прав вимоги, які переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів. Відповідно до п. 324 Додатку 1 до Договору № GL1N019277_204/1 про відступлення права вимоги від 03.02.2021, до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до відповідачки [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , за Кредитним договором № Э_431/23_07 від 09.11.2007. (а.с.35-37). ТОВ «Консалт Солюшенс» сплатило ПАТ «Фідобанк» кошти в порядку пункту 4 Договору до моменту набуття чинності Договором у розмірі 1 805 235,04 гривень без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 55 від 28.01.2021. (а.с.38). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, ТОВ «Консалт Солюшенс» є правонаступником АБ «Факторіал-Банк» та ПАТ «Фідобанк» у правовідносинах, що виникли на підставі Кредитного договору №Э_431/23_07 від 09.11.2007. Представник позивача у позовній заяві зазначає, що заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 20.07.2009 у справі № 2-5313/2009 набрало законної сили, відповідачкою [PERSON] не виконувалося та не виконується, сума заборгованості по кредиту після ухвалення вказаного рішення є незмінною та становить 49 610,09 грн. Станом на сьогодні, вказане грошове зобов`язання є невиконаним, відповідачка [PERSON] ухиляється від повернення кредитних коштів на шкоду кредитору, у зв`язку з чим у ТОВ «Консалт Солюшенс» виникло законне право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних за користування коштами. Згідно із наданим з боку позивача розрахунком заборгованості за вказаним вище Кредитним договором за період прострочення грошового зобов`язання з 02.04.2017 до 23.02.2022, відповідачка [PERSON] має заборгованість у розмірі 31 347,74 грн, яка складається із: 24 057,10 грн інфляційне збільшення; 7 290,64 грн 3% річних за користування грошовими коштами. (а.с.12-14). Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд звертає увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц. У пункті 8.22. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому, компенсаторний характер процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та пункті 6.19. постанови від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 також викладена правова позиція, у відповідності до якої, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Первісний кредитор АБ «Факторіал-Банк» (правонаступником якого наразі є позивач) скористався правом звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту, звернувшись у 2007 році до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання кредитного договору та стягнення суми боргу за кредитом, вимоги якого задоволено заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.07.2009. З ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 14.02.2018 по справі № 564/2199/15-ц. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів саме на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Розрахунок інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання та 3% річних від простроченої суми міститься в матеріалах справи та є обґрунтованим. Такий розрахунок відповідачкою не спростований. Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачкою рішення суду, сам розрахунок заборгованості не оспорюється відповідачкою,право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося зі зверненням до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, та з цього часу інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а також аналізуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Консалт Солюшенс» до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат, 3% річних за користування грошовими коштами є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судовий збір включено до складу судових витрат. Згідно із платіжною інструкцією № 271 від 09.07.2025, при пред`явленні позовної заяви до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. (а.с.11). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на результат вирішення спору та задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 144 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача у розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved