Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє її представник адвокат Мельник Микола Андрійович, звернулася до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про припинення права спільної часткової власності на нерухоме майно та визнання права власності на нерухоме майно. Просить: - припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/8 частку житлового будинку з реєстраційним номером 1625292346227, загальною площею 41,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частку житлового будинку з реєстраційним номером 1625292346227, загальною площею 41,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/8 частку земельної ділянки з кадастровим номером 4622782300:01:004:0073, загальною площею 0.2342 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частку земельної ділянки з кадастровим номером 4622782300:01:004:0073, загальною площею 0.2342 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позову представник позивача покликається на наступне. Вказує, що [PERSON] є співвласницею земельної ділянки з кадастровим номером 4622782300:01:004:0073, площею 0,2342 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), та житлового будинку з реєстраційним номером 1625292346227, загальною площею 41,5 кв.м., що розташований в с. Великі Грибовичі Жовківського району. Співвласницею вищезазначеного нерухомого майна також є відповідач [PERSON] , що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №403597177 від 13.11.2024 року та Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №403595147 від 13.11.2024. Відповідно до відомостей зазначених у вищезазначених інформаційних довідках, [PERSON] належить частка земельної ділянки та житлового будинку у розмірі 1/8, а позивачці, в свою чергу, частка у розмірі 7/8. Зазначає, що позивачка не один раз засобами телекомунікаційного зв`язку та особисто пропонувала викупити у відповідачки її частку у нерухомому майні. Однак станом на сьогодні у зв`язку із напруженими відносинами між позивачкою та родичами відповідачки остання відмовляється від продажу своєї незначної частки у розмірі 1/8 позивачці. Вказує, що у зв`язку із вищенаведеним, позивачка змушена звернутись до суду із позовом про припинення права власності відповідачки на підставі ч. 1 ст. 365 Цивільного кодексу України. Звертає увагу суду, що умови передбачені ч. 1 ст. 365 Цивільного кодексу України, щодо припинення права відповідачки на частку у спільному майні дотримані. Звертає увагу, що загальна площа житлового будинку складає 41,5 кв.м. Отже, частка позивачки у праві власності складає 36,31 кв.м. (7/8), натомість частка відповідачки складає 5,19 кв.м. (1/8), що є незначною часткою у спільній власності на житловий будинок. Відповідно до технічного паспорта житловий будинок складається із двох кімнат 14,7 кв.м. та 16,7 кв.м. (житлова площа 31,4 кв.м.), кухні 6,7 кв.м. та коридору 3.4. кв.м. (нежитлова площа 10,1 кв.м.). Із вищенаведеного вбачається, що без реконструкції частка відповідачки не може бути виділена в натурі. Також загальна площа земельної ділянки №4622782300:01:004:0073 становить 0,2342 га. У зв`язку із цим частка позивачки у праві власності складає 0,2049 га (7/8), а частка відповідачки складає 0,0293 га (1/8), що є незначною часткою у спільній власності на житловий будинок. Окрім цього, звертає увагу, що у зв`язку із напруженими стосунками між позивачкою та відповідачкою спільне користування вищезазначеним нерухомим майно є неможливим. Також неможливість спільного користування житловим будинком та земельною ділянкою пов`язана із незначною часткою права власності відповідачки у спільному нерухомому майні. Окрім цього припинення права власності відповідачки на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки, оскільки відповідачці на праві власності належить квартира [ADDRESS] , де і проживає відповідачка. У зв`язку із неможливістю виділу частки відповідачки в натурі, неможливістю спільного проживання та користування нерухомим майном та відсутністю істотної шкоди інтересам відповідачки, у разі припинення права власності відповідачки на житловий будинок та земельну ділянку, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 21 грудня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 18 лютого 2025 року. Протокольною ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 18 лютого 2025 року задоволено клопотання представника відповідача Русенка Р.І. про відкладення підготовчого судового засідання у зв`язку із його залученням у справу в якості представника відповідача та наданням доступу до електронної справи в підсистемі "Електронний суд". Підготовче судове засідання відкладено на 16 квітня 2025 року. Протокольною ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 16 квітня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача Русенка Р.І. про відкладення підготовчого судового засідання у зв`язку із його участю як захисника у судовому засіданні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у розгляді кримінального провадження. Підготовче судове засідання відкладено на 02 липня 2025 року. 02 липня 2025 року від представника відповідача Русенка Р.І. надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання, призначеного на 02 липня 2025 року, у зв`язку із тим, що він, як захисник обвинуваченого братиме участь у судовому засіданні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з розгляду кримінального провадження. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 02 липня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 05 серпня 2025 року, зокрема, з тих підстав, що представник позивача в підготовчому судовому засіданні пояснив, що ним усі докази подані, будь-які клопотання відсутні, а тому просив призначити справу до судового розгляду, а відповідачка та її представник в підготовче судове засідання втретє не прибули, представник відповідача вчергове, втретє звернувся до суду із заявою про відкладення підготовчого судового засідання з причин його зайнятості, однак протокольною ухвалою в такому було відмовлено з підстав затягування розгляду справи. Протокольною ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 05 серпня 2025 року у зв`язку із першою неявкою сторони відповідача в судове засідання розгляд справи відкладено на 06.11.2025. Представник відповідача Русенко Р.І. звернувся 31.10.2025 із письмовою заявою про ознайомлення із матеріалами справи, з якими ознайомився 31.10.2025, що стверджується його розпискою в заяві (а.с. 97). Протокольною ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 06.11.2025 у зв`язку із повторним клопотанням представника відповідача Русенка Р.І. про відкладення судового засідання, до якого додав копію листка непрацездатності, розгляд справи відкладено на 23.12.2025. В судове засідання 23 грудня 2025 року позивач не прибула, її представник Мельник М.А. у судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. В судове засідання 23 грудня 2025 року відповідач та її представник не прибули. 22 грудня 2025 року від представника відповідача Русенка Р.І. втретє надійшло клопотання про відкладення судового засідання. Мотивував таке клопотання тим, що як представник позивача братиме участь у судовому засіданні у Яворівському районному суду Львівської облаті у цивільній справі. Суд розцінює втретє подане клопотання представником відповідача про відкладення розгляду справи як таке, що подане з метою затягування розгляду справи. Суд враховує, що сторона відповідача жодного разу не прибула ні в підготовчі судові засідання, ні в судові засідання, а представник відповідача тричі звертався з клопотаннями про відкладення підготовчого судового засідання та тричі з клопотаннями про відкладення судового засідання. Відповідач та її представник відзиву на позовну заяву не подавали. Свого відношення до позову стороною відповідача не висловлено. Зважаючи на дотримання судом вимог норм ст. 223 ЦПК України, ст. 240 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без сторони відповідача, яка не з`явилися у судове засідання без поважних причин такої неявки, оскільки підстви для відкладення судового засідання чи оголошення перерви відсутні. У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи в порядку, встановленому ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позову підлягає до задоволення у повному обсязі з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності; аналогічне положення й міститься у ч. 1 ст. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, земля (земельна ділянка) (глава 27 ЦК України, Земельний кодекс України). Згідно із статтею 317 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1,2 ст. 321 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Встановлено, що позивач [PERSON] є співвласницею на праві приватної спільної часткової власності земельної ділянки з кадастровим номером 4622782300:01:004:0073, площею 0,2342 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у розмірі частки 7/8, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8), та співвласницею на праві приватної спільної часткової власності житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] , з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1625292346227, загальна площа якого 41,5 кв.м., у розмірі частки 7/8, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7). Із інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєсру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 403595147 та № 403597177 вбачається, що позивачеві [PERSON] на праві спільної часткової приватної власності у розмірі частки 7/8, а відповідачеві [PERSON] на праві спільної часткової приватної власності у розмірі 1/8 частки відповідно, належить земельна ділянки з кадастровим номером 4622782300:01:004:0073, площею 0,2342 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та житловий будинок в [ADDRESS] , з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1625292346227, загальна площа якого 41,5 кв.м. (а.с. 9-10). Суд враховує, що загальна площа житлового будинку складає 41,5 кв.м. Отже, частка позивачки у праві власності складає 36,31 кв.м. (7/8), натомість частка відповідачки складає 5,19 кв.м. (1/8), що є незначною часткою у спільній власності на житловий будинок. Відповідно до технічного паспорта житловий будинок складається із двох кімнат 14,7 кв.м. та 16,7 кв.м. (житлова площа 31,4 кв.м.), кухні 6,7 кв.м. та коридору 3.4. кв.м. (нежитлова площа 10,1 кв.м.). Із вищенаведеного вбачається, що без реконструкції частка відповідачки не може бути виділена в натурі. Також загальна площа земельної ділянки №4622782300:01:004:0073 становить 0,2342 га. У зв`язку із цим частка позивачки у праві власності складає 0,2049 га (7/8), а частка відповідачки складає 0,0293 га (1/8), що є незначною часткою у спільній власності на житловий будинок. Суд бере до уваги наведене стороною позивача про те, що позивачка неодноразово пропонувала викупити у відповідачки її частку у нерухомому майні, однак станом на час розгляду справи у зв`язку із напруженими відносинами між позивачкою та родичами відповідачки остання відмовляється від продажу своєї незначної частки у розмірі 1/8 позивачці. У зв`язку із напруженими стосунками між позивачкою та відповідачкою спільне користування вищезазначеним нерухомим майно є неможливим. Неможливість спільного користування житловим будинком та земельною ділянкою пов`язана із незначною часткою права власності відповідачки у спільному нерухомому майні. Припинення права власності відповідачки на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки, оскільки відповідачці на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , де і проживає відповідачка. Із відповіді Львівської міської ради від 07.01.2025 на запит суду вбачається, що відповідачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 02.01.2025 вбачається, що відповідачка зареєстрована за вищевказаною адресою із 15 липня 1971 року. Отже, відповідач на час розгляду справи забезпечена житлом, придатним для постійного проживання, і припинення її права на частку у спільному спірному майні за вимогою іншого співвласника, не завдасть їй істотної шкоди та не позбавить її права на житло. Частинами першою - третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 365 Цивільного кодексу України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Для припинення права на частку в майні на підставі позову інших співвласників достатньо наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій статті 365 ЦК України обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) в якій зазначено, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». Відповідно до частини 2 статті 365 Цивільного кодексу України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. З метою захисту та гарантування прав та інтересів співвласника, щодо якого виноситься рішення про припинення права власності, частина друга вказаної статті встановлює обов`язок попереднього внесення співвласниками-позивачами вартості частки у спільному майні на депозитний рахунок суду. Зазначені положення не уточнюють, коли саме має бути внесена грошова сума, проте в будь-якому випадку це має відбутися до прийняття рішення судом. Відповідно до звіту про оцінку майна, предметом позову є 1/8 житлового будинку та 1/8 земельної ділянки, вартість яких складає 35 108,37 грн. вартість земельної ділянки та 52 569,25 грн вартість житлового будинку. Отже, загальна вартість спірного нерухомого майна 87 677,62 грн (а.с. 11-34). Суд враховує, що на виконання вимог ст. 365 ЦК України представником позивача долучено до матеріалів справи копію платіжної інструкції, що підтверджує сплату вартості частки спірного майна на депозитний рахунок суду на суму 87667.70 грн (а.с. 88). Таким чином, суд враховує, що частка відповідача у спільному майні є незначною, неможливість виділу такої частки в натурі, неможливість спільного проживання та користування нерухомим майном та відсутність істотної шкоди інтересам відповідача, у разі припинення її права власності на частку житлового будинку та земельної ділянки з виплатою їй грошової компенсації. Перевіривши юридичну та фактичну обгрунтованість доводів позивача, мотивів позову, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позову шляхом припинення права спільної часткової власності [PERSON] на 1/8 частку житлового будинку з реєстраційним номером 1625292346227, загальною площею 41,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнання за [PERSON] права власності на 1/8 частку житлового будинку з реєстраційним номером 1625292346227, загальною площею 41,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; припинення права спільної часткової власності [PERSON] на 1/8 частку земельної ділянки з кадастровим номером 4622782300:01:004:0073, загальною площею 0.2342 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнання за [PERSON] права власності на 1/8 частку земельної ділянки з кадастровим номером 4622782300:01:004:0073, загальною площею 0.2342 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають 87667,70 грн. грошової компенсації в рахунок припинення права спільної часткової власності на 1/8 частку житлового будинку з реєстраційним номером 1625292346227 та на 1/8 частку земельної ділянки з кадастровим номером 4622782300:01:004:0073, які знаходяться на депозитному рахунку суду згідно із квитанцією до платіжної тінструкції на переказ готівки № 1 Львівське РУ ТВБВ 10013/0326 РМ-12824 від 04.08.2025 року. Установлені судом обставини та зібрані по справі докази, оцінені кожен окремо на їх належність, достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, за правилами ст. 89 ЦПК, свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено 968,96 грн судового збору (а.с. 40). У зв`язку із задоволенням позовних вимог документально підтверджені судові витрати, а саме, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved