Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Стислий зміст вимог позивача. 23.05.2025 позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова із позовною заявою, в якій просить позбавити його матір [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно нього. Рух справи. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27.05.2025 відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з викликом учасників. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.09.2025 закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позиції учасників справи. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що шлюб між його батьками [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Київського районного суду міста Харкова від 28.01.2013 (cправа № 2018/14294/2012). Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17.06.2024 (справа № 632/502/24) встановлено факт, що [PERSON] самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з яким проживає однією сім`єю з 27.05.2021 за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що його мати [PERSON] мешкає за кордоном, має значну заборгованість по сплаті аліментів на його утримання, присуджених до виплати Первомайським (нині Златопільським) міськрайонним судом Харківської області відповідно до судового наказу, виданого 19.10.2021 у справі № 632/2093/21. З відповіді Державної прикордонної служби України від 23.10.2024 АСВП № 6764421 щодо перетину державного кордону України боржником [PERSON] вбачається, що остання перетнула кордон на виїзд 06.11.2022. Позивач зазначає, що зв`язок з матір`ю втрачений, вона ухиляється від виконання материнських обов`язків: не приймає участі у його вихованні, не цікавився його успіхами, навчанням, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не забезпечує грошовими коштами, необхідними на харчування та лікування, купівлю одягу. Батько [PERSON] самостійно, без участі та підтримки з боку матері вирішує усі питання, що виникають у його повсякденному житті. Відповідач [PERSON] правом подання відзиву на позовну заяву не скористалася. У поясненнях третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради зазначив, що відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Під час розгляду питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради з`ясовано, що дитина, разом з батьком, [PERSON] , мешкають за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, письмовий висновок щодо розв`язання спору надає орган опіки та піклування за місцем проживання дитини в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Златопільської міської ради Харківської області, який вже міститься в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до Департаменту служб не приходила, пояснення не надавала. Враховуючи вищевикладене, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради не заперечує проти позову. Участь у справі сторін. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав у повному обсязі та зазначив, що з 2021 року не підтримує ніяких зв`язків із матір`ю. Так, після розлучення батьків у 2013 році, він залишився проживати із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Там він проживав разом із нею до 2021 року разом із вітчимом та їх спільною дитиною. За цей період часу з 2013 по 2021 рік відносини з матір`ю були погані, вона не хотіла витрачати на нього кошти, не піклувалася. Придбанням необхідних речей і одягу займалися батько та бабуся (мати відповідача) [PERSON] . На батьківські збори до школи мати ніколи не ходила, більше опікувався цим питанням вітчим. До лікарів водила бабуся. Тобто, мати взагалі не цікавилася його життям, перед війною взагалі виїхала до Канади, і більше вони взагалі не спілкувалися. Батько приїзжав до м. Києва на машині та забирав його на канікули, і у 2021 році, коли йому виповнилося 14 років, батько забрав його назавжди у м. Златопіль, де вони вдвох проживають до теперішнього часу. Представник позивача - адвокат Непокупний М.А. у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду не з`явилася, клопотань про відкладення судового розгляду не надала. Відповідно до п. 4) ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування) місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ опіки та піклування виконавчого комітету Златопільської міської ради Харківської області, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, [PERSON] у судове засідання не з`явилися, просили розглядати справу за їх відсутності та задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Враховуючи наявність в матеріалах справи достатніх даних про права і взаємовідносини сторін та належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, суд вирішує справу за відсутності [PERSON] , та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їхній сукупності та надавши їм належну правову оцінку, приходить до наступного. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом установлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у м. Харкові, батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 11.07.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції, актовий запис про народження № 2617. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28.01.2013 у справі № 2018/17294/2012, яке набрало законної сили, шлюб між батьками позивача [PERSON] , який зареєстрований 25.11.2006 у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області (актовий запис № 253), розірваний. Цим судовим рішенням встановлено, що подружжя шлюбно-сімейні відносини не підтримують з травня 2012, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, шлюб подружжя носить формальний характер, їх подальше спільне життя і збереження сім`ї неможливе. Неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу буде проживати разом з матір`ю. Судовим наказом Первомайського (нині Златопільського) міськрайонного суду Харківської області від 19.10.2021 у справі № 632/2093/21, який набрав законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку при щомісячному нарахуванні, починаючи стягнення з 18.10.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Цим судовим рішенням встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстрований 25.11.2006 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайський реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 253, який рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28.01.2013 розірваний. Від спільного життя сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Дитина на час подання заяви про видачу судового наказу мешкає разом зі стягувачем - [PERSON] . Постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 24.11.2021 за даним судовим наказом відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Станом на 01.05.2025 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за цим виконавчим провадженням становить 86439,99 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 29.04.2025. Актом про сумісне проживання, складеного депутатом Златопільської міської ради Харківської області 21.03.2024 [PERSON] зі слів сусідів [PERSON] , [PERSON] , засвідчено про те, що [PERSON] , [INFO] , дійсно з 27.05.2021 проживає разом із сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та сам опікується неповнолітньою дитиною, позбавленою материнського піклування. Актом обстеження умов проживання, складеного начальником Служби у справах дітей виконавчого комітету Златопільської міської ради Харківської області від 01.05.2025 встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] , [INFO] , разом із сином [PERSON] , [INFO] , який самостійно виховує дитину. Мати дитини [PERSON] , мешкає за межами України з 2022. З довідки директора КЗ "Златопільський ліцей № 6" Златопільської міської ради Харківської області від 26.12.2024 № 01-27/668 [PERSON] та характеристики на учня [PERSON] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно навчався у даному закладі з 8 класу. За час навчання мати [PERSON] не цікавилася навчанням дитини, не відвідувала жодних батьківських зборів. Батько, [PERSON] відповідально ставився до виховання дитини, надавав допомогу класному керівнику, регулярно відвідував школу та батьківські збори. Відповіддю Державної прикордонної служби України, здійсненої на запит державного виконавця № 265505635 у межах виконавчого провадження № [NUMBER], підтверджено, що відповідач [PERSON] перетнула державний кордон у напрямку виїзд 06.11.2022. Рішенням Первомайського (нині Златопільського) міськрайонного суду Харківської області від 17.06.2024 у справі № 632/502/24, яке набрало законної сили, встановлено факт того, що [PERSON] , [INFO] , самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з яким проживає однією сім`єю з 27.05.2021 за адресою: [ADDRESS] . Згідно Висновку голови органу опіки та піклування виконавчого комітету Златопільської міської ради Харківської області Бакшеєва М. від 24.11.2024 № 01-34/3799 вбачається наступне. До органу опіки та піклування виконавчого комітету Златопільської міської ради Харківської області звернувся [PERSON] із заявою про доцільність позбавлення батьківських прав його колишньої дружини - [PERSON] відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , та призначення заявника піклувальником дитини. Відповідно до заяви [PERSON] , його колишня дружина (рішення суду про розірвання шлюбу від 28.01.2013), [PERSON] з 24.11.2021 мешкає за кордоном та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: не бере участі у вихованні дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не сплачує аліментів (загальна сума заборгованості станом на 23.10.2024 складає 67674,99 грн), тому всі питання щодо виховання сина заявник вирішує самостійно. Документи, надані заявником стали підставою для розгляду справи на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Златопільської міської ради (далі - Комісія), яке відбулося 14.11.2024. Комісія вивчила відповідні документи, а саме: заяву [PERSON] про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] ; характеристику [PERSON] , учня 11-Б класу Златопільського ліцею № 6, де вказано, що мати не бере участі у вихованні сина, не відвідує батьківські збори, натомість батько дитини відповідально ставиться до виховання та підтримує зв`язок з класним керівником; копію рішення Київського районного суду м. Харкова від 28.01.2013 про розірвання шлюбу між матір`ю та батьком дитини; копію відповіді на запит до Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником ( [PERSON] ) державного кордону; копію рішення Первомайського (нині Златопільського) міськрайонного суду Харківської області від 17.06.2024 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини [PERSON] ; акт обстеження умов проживання із зазначенням факту проживання дитини разом з батьком; копію розрахунку заборгованості за аліментами [PERSON] від 23.10.2024, загальна сума за яким складає 67674,99 грн; копії паспорту та ІПН [PERSON] ; копії свідоцтва про народження, паспорту та ІПН [PERSON] ; дублікат карти ІПН [PERSON] ; копію витягу про реєстрацію місця проживання [PERSON] ; довідку з КЗ «Златопільський ліцей № 6» про навчання дитини в 11-Б класі; копію довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] . З посиланням на ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч.ч. 2,3 ст. 150, ст. 180 та ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України, якими передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків та можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, орган опіки та піклування виконавчого комітету Златопільської міської ради Харківської області виснував про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] є її сусідом, який постійно проживає з 2021 року за адресою: [ADDRESS] разом із батьком [PERSON] . Мати [PERSON] вона ніколи не бачила, просто знає, що вона десь є і у неї інша сім`я і діти. Зі слів позивача, він ані грошей, ані подарунків від неї ніколи не отримував, а батько звертався із заявою про стягнення з неї аліментів. Зазначила, що позивач навчався у місцевій школі, куди ходив тільки батько. Тільки батько піклувався про дитину, про мати взагалі нічого не чути, навіть не знає, як її ім`я. Вказала, що [PERSON] завдяки батькові виріс дуже гарним хлопцем, погано, що без материнського піклування. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] є її сусідом, який з літа 2021 року постійно проживає за адресою: [ADDRESS] разом із батьком [PERSON] . Його мати вона ніколи не бачила. Батько повністю займається вихованням і утриманням дитини. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з частиною 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до статті 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 150 СК України закріплено обов`язок батьків виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати до самостійного життя та поважати її. Частиною 1 статті 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають також переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними, що визначено частиною 1 статті 163 Сімейного кодексу України. Згідно ч.1 статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом Відповідно до положень статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до вимог статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років . Верховний Суд у постанові від 29.01.2024 у справі № 185/9339/21 зазначив, що при досягненні повноліття особа втрачає правовий статус дитини в розумінні закону, проте сімейні відносини між батьком/матір`ю та сином/дочкою після досягнення дитиною повноліття не припиняються, між ними зберігається правовий зв`язок як батьків та дитини. Це відповідно означає й існування між ними взаємних особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які є чинними впродовж усього життя, а окремі з них навіть після смерті одного з них. Тож і після досягнення дитиною повноліття батьки, які не позбавлені батьківських прав стосовно такої дитини, зберігають певні права та обов`язки відносно неї, які ґрунтуються на факті їх кровного споріднення. Із повноліттям дитини з`являються права батьків на утримання і піклування з боку повнолітніх сина/дочки та виникають відповідні кореспондуючі їм обов`язки. Батьки, не позбавлені батьківських прав, є спадкоємцями за законом своєї дитини. У разі подання позову про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дитини суд не може відмовити у такому позові з тієї підстави, що під час розгляду цивільної справи і вирішення спору по суті дитина досягла повноліття. Незважаючи на досягнення дитиною повноліття, суд має встановити обґрунтованість чи необґрунтованість передбачених статтею 164 СК України підстав позову про позбавлення відповідача батьківських прав та ухвалити відповідне судове рішення. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що факт та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських досягнення дитиною повноліття під час розгляду спору по суті та ухвалення відповідного судового рішення не може впливати на правовий результат вирішення справи судом, оскільки суд має оцінювати у сукупності факти виконання/невиконання батьками своїх обов`язків щодо дитини за період до її повноліття, які й стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Приписи СК України прав стосовно сина/дочки після досягнення ними повноліття. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зауважує, що досягнення дитиною повноліття під час розгляду цивільної справи судом не може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. Викладений підхід дозволить, зокрема, запобігти зловживанню відповідачами своїми процесуальними правами шляхом умисного затягування розгляду справи (чекаючи досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку) та уникнути ситуацій, коли внаслідок дій суду через значне навантаження, тимчасову відсутність судді, зміну складу суду, наявність підстав для зупинення провадження у справі, ухвалення судом заочного рішення про позбавлення батьківських прав та перегляду надалі такого рішення за заявою відповідача зі спливом значного проміжку часу тощо, справа не буде розглянута до повноліття дитини. При цьому сформульований підхід до вирішення описаної правової проблеми не обмежує відповідача у доведенні перед судом своїх заперечень проти позову про позбавлення його батьківських прав. З наведених підстав Верховний Суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав лише з тієї підстави, що на час ухвалення рішення по суті спору дитина досягла повноліття, оскільки такий висновок не відповідає завданням цивільного судочинства, які полягають у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав, і не враховує необхідність першочергового забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості згідно зі статтею 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03.12.1986. Європейський суд з прав людини, практику та рішення якого суди мають застосовувати як джерело права відповідно до Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", у справі "Хант проти України" від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. При цьому, на перше місце ставляться "як найкращі інтереси дитини", оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Це крайній захід впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання обов`язків по вихованню своєї дитини, не піклується про її утримання, виховання та особистий розвиток. Відповідач не цікавиться життям дитини, не піклується про стан її здоров`я, навчання, не проявляє батьківської турботи, не створює належних умов для виховання та розвитку, чим порушує право дитини на сім`ю та належне батьківське піклування. Згідно з ч.ч. 5, 6 статті 9 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Подані позивачем [PERSON] документи підтверджують вжиття заходів до відповідача щодо необхідності належного виконання батьківських обов`язків, однак відповідач свідомо ухиляється від їх виконання. Таким чином, суд погоджується з дослідженим висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно її сина [PERSON] . Щодо судових витрат. За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, при зверненні до суду позивачем понесені витрати на оплату судового збору. Зважаючи на задоволення позовних вимог, витрати позивача з оплати судового збору підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved