Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

У липні 2025 року до Решетилівського районного суду надійшла вищевказана позовна заява, вимоги якої обґрунтовані тим, що 02 жовтня 2020 року між відповідачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» було укладено кредитний договір № 103015459 (далі - Договір). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальниці. Згідно з умовами Договору [PERSON] отримала кредит у сумі 12000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, однак належним чином не виконувала умови кредитного договору. Також у позові зазначено, що 18 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги боржників, зокрема, за кредитним договором № 103015459. Станом на дату подання позову у відповідачки виникла заборгованість в сумі 35172,58 грн, яка складається із заборгованості за: тілом кредиту - 9741,00 грн, та заборгованості за процентами - 25431,58 грн. Посилаючись на вищезазначені обставини, представник позивача просить стягнути з відповідачки заборгованість, оскільки [PERSON] своє зобов`язання за договором не виконала. Також просить стягнути з відповідачки судові витрати у виді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Процесуальні дії по справі та позиція сторін Ухвалою судді від 30 липня 2025 року у справі відкрите спрощене позовне провадження, призначене судове засідання на 27 серпня 2025 року та зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» надати суду докази. 27 серпня 2025 року ухвалою суду було витребувано у Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» наступну інформацію: чи успішною була транзакція 02 жовтня 2020 року на банківську картку, маска картки [NUMBER] , про зарахування коштів в сумі 12000,00 грн з призначенням платежу «кошти згідно договору № 103015459»; витребувано від первісного кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» виписку про рух коштів по рахунку [PERSON] за [INFO] . Ухвалою суду від 23 вересня 2025 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачки [PERSON] про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву, відзив на позовну заяву [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , залишено без розгляду. 17 листопада 2025 року було витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» оригінали наступних доказів для огляду: заявки-анкети [PERSON] на отримання фінансового кредиту з електронним підписом [PERSON] ; договору про споживчий кредит № 103015459 від 02 жовтня 2020 року, укладений з позичальницею [PERSON] , з усіма додатками та додатковими угодами до нього з електронними підписами сторін договору у дату укладення; додатку № 1 до договору про споживчий кредит № 103015459 від 02 жовтня 2020 року з електронними підписами сторін договору; додатку № 2 до договору № 103015459 від 02 жовтня 2020 року - паспорта споживчого кредиту з електронними підписами сторін у дату укладення; первинного бухгалтерського документа щодо фактичного перерахунку грошових коштів позичальниці [PERSON] від кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» по договору про споживчий кредит № 103015459 від 02 жовтня 2020 року із зазначенням повних реквізитів отримувача; правил надання фінансових кредитів Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (в редакції від 14 вересня 2020 року) з електронними підписами сторін договору у дату укладення. У судове засідання 18 грудня 2025 року представник позивача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (а. с. 189), у позовній заяві представник позивача просив розглядати справу за відсутності представника позивача. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання 18 грудня 2025 року не з`явилися, до суду 18 грудня 2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд заяви про зупинення провадження від 17.11.2025 без участі відповідача та її представника (а. с. 205). Ухвалою суду від 18 грудня 2025 року у задоволення клопотання відповідачки [PERSON] про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 546/1059/25 за позовом [PERSON] до ТОВ «Мілоан» про захист прав споживача фінансових послуг, встановлення нікчемності умови про комісію за пролонгацію кредиту та встановлення факту невиконання обов`язку кредитора за умовами Договору про споживчий кредит № 103015459 від 02.10.2020 було відмовлено. Ураховуючи відсутність клопотань сторони відповідача про відкладення розгляду справи у разі відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження, суд вирішив продовжувати судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини справи, установлені судом Судом установлено, що 02 жовтня 2020 року [PERSON] підписала анкету - заяву на кредит № 103015459 на сайті tengo.ua, відповідно до якої: сума кредиту - 12 000,00 грн; строк кредиту - 30 днів з 02.10.2020; дата повернення кредиту 01.11.2020; сума до повернення - 19200,00 грн; складові частини сукупності вартості кредиту: 1) комісія за надання кредиту - 0,00 грн; 2) проценти за користування кредитом - 7200,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а. с. 15). 02 жовтня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 103015459 (далі - Договір) (а.с. 17-22). Відповідно до довідки про ідентифікацію, виданої ТОВ «МІЛОАН», клієнт [PERSON] , з якою укладено договір № 103015459 від 02 жовтня 2020 року, ідентифіковано ТОВ «МІЛОАН». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор - U70240; дата відправки ідентифікатора позичальнику - 01 жовтня 2020 року 14:04; номер телефону, на який відправлено ідентифікатор - [NUMBER] (а. с. 24). Згідно умов Договору позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Відповідно до п. 1.2. та 1.3. Договору, сума кредиту становить 12000,00 грн зі строком кредитування на 30 днів з 02 жовтня 2020 року. Згідно з п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 7200,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Ти процентної ставки - фіксована. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6. Договору). Пунктом 2.1. Договору передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно із пунктом 2.3.1. позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на тих самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч., сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Відповідно до п. 6.1. Договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через веб-сайт tengo.com.ua та/або відповідний мобільний додаток. Укладення товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі є юридично еквівалентним отриманню товариством ідентичного за замістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4. Договору). Окрім того у Договорі були зазначені анкетні дані відповідачки [PERSON] , зокрема: код: 2821412881, телефон [NUMBER] та електронна пошта: lesyachetverik@ukr.net. Також до позову було додано: Правила надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (в редакції від 14.09.2020); Анкету-заяву на кредит № 103015459; графік розрахунків (а.с. 7-14, 15-16, 23). Відповідно до копії платіжного доручення № 24419758 від 02 жовтня 2020 року ТОВ «Мілоан» перерахувало [PERSON] грошові кошти в сумі 12000,00 грн на кредит рах. № [NUMBER] (а. с. 25). Згідно листа АТ КБ «Приватбанк» від 20.08.2025 №20.1.0.0.0/7 - 250813/47087-БТ, наданого на виконання ухвали суду про надання доказів, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] та на вказану карту 20 жовтня 2020 року здійснено зарахування коштів в сумі 12000,00 грн (а. с. 79). Згідно з відомостями про щоденні нарахування та погашення [PERSON] відповідачці нараховувалися проценти, [PERSON] сплачувалася комісія та частково погашалась заборгованість (а. с. 26 - 30, 121 - 123). 13 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 71-МЛ/Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає), а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками (а. с. 31 - 39). Згідно з витягом з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 71-МЛ/Т від 13 травня 2021 року ТОВ «Мілоан» було відступлено право вимоги до [PERSON] , [INFO] , за кредитним договором № 103015459 від 02 жовтня 2020 року суми заборгованості 35172,58 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 9741,00 грн та заборгованості за відсотками - 25431,58 грн (а. с. 40). Окрім того, на виконання ухвали суду від 17 листопада 2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було надано суду оригінал платіжного доручення № 24419758 від 02 жовтня 2020 року, згідно якого ТОВ «Мілоан» перерахувало [PERSON] грошові кошти в сумі 12000,00 грн на кредит рах. № [NUMBER], оригінал довідки про ідентифікацію виданої ТОВ «МІЛОАН», клієнт [PERSON] , з якою укладено договір № 103015459 від 02 жовтня 2020 року, ідентифіковано ТОВ «МІЛОАН», оригінал анкети - заяви на кредит № 103015459 від 02 жовтня 2020 року, підписаної [PERSON] на сайті tengo.ua, оригінал витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 71-МЛ/Т від 13 травня 2021 року, які були оглянуті у судовому засіданні. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У порушення умов кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1,2 ст. 1046 ЦК). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Факт укладення Договору належним чином підтверджено доказами, наявними у матеріалах справи. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленостей є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису) договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Так, підписання договору відповідачем підтверджується його змістом, який містить усю необхідну для ідентифікації особи відповідачки інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, адресу місця проживання, РНОКПП, номер телефону та електронна пошта. Доказів підписання договору від імені відповідача іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачем суду не надано, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надано. Отже, суд вважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачкою. Також суд вважає доведеним позивачем та не спростованими відповідачкою факт видачі первісним кредитором кредиту за Договором в сумі 12000,00 грн та перерахування вказаних коштів відповідачці. Дана обставина підтверджується платіжним дорученням № 24419758 від 02 жовтня 2020 року, оригінал якого було надано позивачем на виконання ухвали суду, про перерахування ТОВ «Мілоан» [PERSON] грошові кошти в сумі 12000,00 грн на кредит рах. № [NUMBER] та листом АТ КБ «Приватбанк» від 20.08.2025. Матеріали справи не містять доказів погашення відповідачкою заборгованості за кредитним договором перед позивачем у повному обсязі. Отже, відповідачка умови договору порушила та у строк, установлений його умовами, кредитні кошти та проценти за користування кредитом не повернула. З цих підстав позовні вимоги щодо стягнення суми заборгованості за тілом кредиту в сумі 9741,00 грн є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. З приводу клопотання представника відповідачки про надання оригіналів для огляду та виключення копій з числа доказів у справі суд вже звертав увагу, що позивачем 09 грудня 2025 року було надано суду оригінал платіжного доручення № 24419758 від 02 жовтня 2020 року, згідно якого ТОВ «Мілоан» перерахувало [PERSON] грошові кошти в сумі 12000,00 грн на кредит рах. № [NUMBER], оригінал довідки про ідентифікацію виданої ТОВ «МІЛОАН», клієнт [PERSON] , з якою укладено договір № 103015459 від 02 жовтня 2020 року, ідентифіковано ТОВ «МІЛОАН», оригінал анкети - заяви на кредит № 103015459 від 02 жовтня 2020 року, підписаної [PERSON] на сайті tengo.ua, оригінал витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 71-МЛ/Т від 13 травня 2021 року, які були оглянуті у судовому засіданні. Щодо відсутності оригіналу кредитного договору та його обов`язкового реквізиту - електронного підпису, про що також зазначав у своєму клопотанні представник відповідачки, суд звертає на частину дванадцяту статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якої електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У свою чергу статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як установлено судом із матеріалів справи відповідачкою [PERSON] кредитний договір було підписано саме за допомогою одноразового ідентифікатора U70240, а не за допомогою електронного цифрового підпису відповідно до чинного на момент укладення договору Закону України «Про електронний цифровий підпис». Щодо стягнення заборгованості за відсотками у сумі 25431,58 грн суд зазначає наступне. Відповідно до положень п.2.3.1. кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування може бути продовжений на таких самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку кредитування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту на певну частку заборгованості по кредиту. Можливі строки продовження та максимальні ставки комісії за продовження кредиту наведені у таблиці: на 3 дні - 3,00% від поточного залишку кредиту, 7 днів - 5,00%, 15 днів - 10,00%. Як установлено з відомості про щоденні нарахування та погашення відповідачкою [PERSON] було сплачено комісію за пролонгацію договору: 05 листопада 2020 року у сумі 360,00 грн, 09 листопада 2020 року у сумі 349,00 грн, 10 листопада 2020 року у сумі 338,00 грн, 24 листопада 2020 року у сумі 328,00 грн, 09 грудня 2020 року у сумі 100,00 грн, 15 січня 2021 року у сумі 100,00 грн. Всього відповідачкою [PERSON] було сплачено комісію за пролонгацію договору на загальну суму 1575,00 грн. Щодо правомірності нарахування комісії за умовами кредитного договору суд зазначає наступне. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування» (далі також - Закон України № 1734-VIII), який набрав чинності 10 червня 2017 року. За статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України № 1734-VIII. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України № 1734-VIII Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Додатком 2 до Правил про споживчий кредит до платежів за додаткові та супутні послуги банку віднесено, у тому числі, розрахунково-касове обслуговування. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону № 1734-VIII та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості (постанова Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) вказано, зокрема, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У той же час суд вважає за необхідне зазначити наступне. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19). Як було зазначено згідно з п. 2.3.1. кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування може бути продовжений на таких самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку кредитування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту на певну частку заборгованості по кредиту. Можливі строки продовження та максимальні ставки комісії за продовження кредиту наведені у таблиці: на 3 дні - 3,00% від поточного залишку кредиту, 7 днів - 5,00%, 15 днів - 10,00%. Аналіз змісту цього пункту кредитного договору свідчить, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надається відповідачці та за які банком встановлена щомісячна комісія, а тому позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення договору про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за продовження користування кредитом, є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, на думку суду, положення пункту 2.3.1. Договору щодо сплати комісії за продовження строку користування кредитом є нікчемним. Відповідно до змісту статті 534 ЦПК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. З огляду на викладене, ураховуючи характер спірних правовідносин, на думку суду, сплачену відповідачкою комісію у сумі 1575,00 слід зарахувати в рахунок оплати заборгованості по відсоткам. Відповідно до пункту 2.2.3. Договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставкою встановлену п.1.6 договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем визначеним п.1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язання позичальника зі сплати процентів в період правомірного користування кредитом є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний період підчас прострочення, це означає, що в період правомірного користування кредитом позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Якщо після настання дати встановленої п.1.4 договору позичальник продовжуватиме користуватись кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому сторони погодили, що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства. Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення, які надані первісним кредитором ТОВ «Мілоан» в період часу з 03.10.2020 (наступний день після видачі кредиту) по 01.11.2020 (останній день користування кредитними коштами) проценти за користування кредитними коштами нараховані позикодавцем у відповідності з умовами Договору за процентною ставкою 2 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, які визначені п.1.5.2 Кредитного договору, тобто у розмірі по 240,00 грн. У подальшому, починаючи з 02.11.2020 по 31.03.2021 проценти нараховувались кредитодавцем за стандартною (базовою) процентною ставкою 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, що встановлено у пунктах 1.5.2. та 1.6 Кредитного договору. Також з наведених вище відомостей, наданих ТОВ «Мілоан» судом установлено, що відповідачем сплачено в рахунок погашення заборгованості: тіла кредиту на загальну суму 2259,00 грн: 05.11.2020 - 360,00 грн, 09.11.2020 - 349,00 грн, 10.11.2020 - 338,00 грн, 24.11.2020 - 328,00 грн, 09.12.2020 - 442,00 грн, 15.01.2021 - 442,00 грн; процентів по кредиту на загальну суму 6 401,00 грн: 05.11.2020 - 960,00 грн, 09.11.2020 - 992,00 грн, 10.11.2020 - 915,00 грн, 24.11.2020 - 1426,00 грн, 09.12.2020 - 804,00 грн, 15.01.2021 - 804,00 грн та 17.02.2021 - 500,00 грн (а. с. 26 - 30). Тобто, відповідачка неодноразово продовжувала дію кредитного договору, що відповідає змісту п. 2.3. кредитного договору. А тому первісним кредитором було правомірно нараховано відсотки на загальну суму 25431,58 грн. Однак ураховуючи те, що суд дійшов висновку про нікчемність умов договору щодо сплати позичальником комісії за продовження строку користування кредитом на суму 1575,00 грн, то розмір заборгованості за відсотками має становити 23 856,58 грн (25431,58 - 1575,00). Тобто, позов у цій частині слід задовольнити частково. З огляду на вищезазначене суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 33 597,58 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу - 9741,00 грн та заборгованості за відсотками - 23 856,58 грн. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції про сплату судового збору № 15447 від 11 липня 2025 року установлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а. с. 1). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а. с. 64). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на суму 33 597,58 грн, тобто 95,52% від ціни позову, то з відповідачки підлягають до стягнення судові витрати в розмірі 2313,88 грн. Щодо судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, які понесла сторона позивача слід зазначити наступне. Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем було долучено копії: договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року (а. с. 49); акта № 895 наданих послуг правової (правничої) допомоги від 06 липня 2025 року та детального опису наданих послуг до даного акта за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року (а. с. 51). Крім того у матеріалах справи міститься копія ордеру про надання позивачу правничої допомоги адвокатом Усенком М.І. (а. с. 52). Відповідно до договору про надання правничої допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року (далі - Договір № 0107), укладеного між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (клієнт) та адвокатським об`єднанням «АПОЛОГЕТ», клієнт замовляє, приймає та оплачує, а виконавець надає послуги правової (правничої) допомоги адвокатського захисту, представництва клієнта у всіх судах загальної юрисдикції, а також у відносинах х юридичними особами незалежно від форми власності, та надає інші послуги, необхідні для забезпечення належного захисту прав і законних інтересів клієнта. Пунктом 2.3. Договору № 0107 визначено, що вартість наданих послуг за 1 справу складає 8000,00 грн без ПДВ. Детальна інформація про справу, обсяг послуг, ціну послуг вказуються у Акті наданих послуг (пункт 2.4. Договору № 0107). Термін оплати послуг вказаний у Акті наданих послуг (пункт 2.5. Договору № 0107). Згідно з копією акта наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 06 липня 2025 року № 895 сума наданих послуг складає 8000,00 грн. Клієнт зобов`язаний зробити перерахунок суми наданих послуг на рахунок виконавця протягом 1 року з моменту підписання акта. Опис виконаної роботи вказаний у Деталізованому описі до даного акта (а.с. 31). Відповідно до детального опису наданих послуг до акта № 895 від 06 липня 2025 року за договором про надання правничої допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року адвоктаом були надані наступні послуги: усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором - 0 год. 30 хв.; ознайомлення з матеріалами кредитної справи - 2 год. 00 хв.; погодження правової позиції клієнта у справі - 0 год. 30 хв.; складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта - 3 год. 30 хв.; подання позовної заяви до суду від імені клієнта - 1 шт., усього годин - 6 год. 30 хв. (а. с. 51). На думку суду, представником позивача було доведено належним чином розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу. У той же час суд зазначає наступне. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Водночас суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial