Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» звернулось до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №1492340 від 09.05.2024 року в розмірі 54476,64 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09 травня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1492340. відповідно до якого отримав кредитні кошти в сумі 10000 грн. строком на 360 днів із процентною ставкою 1,5% Кредитні кошти були перераховані відповідачу на картку, реквізити якої були зазначені позичальником в заявці на отримання кредиту.10 травня 2024 року між сторонами було укладено додаткову угоду до Договору №1492340 відповідно до якого сторони домовились збільшити суму кредиту на 2000 грн. Загальна сума кредиту складає 12000 грн., за стандартною процентною ставкою 1,5% в день. Загальна вартість кредиту складає 74871 грн. 31 березня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено Договір факторингу №01.02-06/25, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило ТОВ «Свеа Фінанс» право грошової вимоги за кредитним договором №1492340 від 09.05.2024 , укладеним між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Свеа Фінанс». Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором в сумі 54476,64 грн., з яких: 11999 грн. заборгованість за основним боргом, 42477,64 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до вимог ч.5 ст.279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.4 ст.277 ЦПК України відповідачем суду не подано. Клопотань від сторін не надходило. Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, є правовідносинами з приводу одержання кредиту. Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 09 травня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1492340, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 10000 грн. в безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом, строком на 360 днів, зі сплатою 1,5% в день та застосовується у межах строку кредитування. Орієнтована загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом складає 64000 грн. Згідно з п.5.1 Договору №1492340, сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку визначеного в п.5.3. Договору. Даний договір укладений в електронній формі та підписаний відповідачем аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора за номером телефону. 10 травня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до Договору №1492340 відповідно до якої сторони домовились збільшити суму кредиту на 2000 грн., в зв`язку з чим загальний розмір кредиту складає 12000 грн. за стандартною ставкою за весь строк кредитування кредитом 1,5% в день Загальні витрати зазначені в Договорі на дату його укладення збільшуються та складають 64740 грн. Доказами перерахування коштів ТОВ «Селфі Кредит» на платіжну картку відповідача № [NUMBER] є довідки надані ТОВ «Пейтек» від 04.04.2025 року, відповідно до яких через систему ТОВ «Пейтек» 09 травня 2024 року було перераховано 10000 грн. та 10 травня 2024 року було перераховано 2000 грн. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Зі змісту статей 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію" (далі Закон), електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено. Так, згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, з огляду на положення вище вказаного законодавства та пункту 7.1-7.4 Договору, кредитні кошти надавалась відповідачу виключно за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи за умови ідентифікації та верифікації позичальника та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України "Про електронну комерцію". З огляду на викладене, можливо дійти висновку, що з урахуванням особливостей Договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему кредитодавця можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. Отже, 09 травня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладений правочин - договір про надання фінансового кредиту, який був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на сайті товариства і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору, зокрема підпис одноразовим ідентифікатором, що зазначений у тексті договору у розділі "Реквізити та підписи сторін". Договір підписаний сторонами по справі, що свідчить, на думку суду, про те, що сторони досягли домовленості з усіх суттєвих умов укладення договору та погоджувались на такі умови. Таким чином, суд вважає, що умови договору, в тому числі і щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, були узгоджені сторонами на момент підписання договору, позичальник погоджувався на вказані умови, крім цього, умови договору чітко прописані у тексті договору, наведено розрахунок відсотків за весь період кредитування коштами. При цьому відповідачем не спростовано надані докази і вимоги про визнання цього договору недійсним, зміни або розірвання не заявлялись. Договір, графік погашення кредиту, паспорт споживчого кредиту підписані одноразовим ідентифікатором, документи містять персональні дані відповідача, зокрема РНОКПП, місце проживання, а також номер мобільного телефону. Відповідач також не доводив неправомірне використання персональних даних сторонньою особою. Отже, підписавши 09 травня 2024 року договір про надання фінансового кредиту №1492340 та додатку угоду від 10.05.2024 року [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту 12000 грн. та сплатити позикодавцю проценти від суми позики 62871 грн. Відповідно до ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вказаної вище норми позивач надав суду докази, які доводять факт прийняття на себе сторонами кредитних зобов`язань, які кредитором виконані в повному обсязі. В свою чергу, відповідно до наданих доказів, відповідач неналежним чином виконувала умови договору, внаслідок чого з її боку утворилась заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. ст.1077,1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до дослідженого судом копії договору факторингу 31.03.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено Договір факторингу №01.02-06/25, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило ТОВ «Свеа Фінанс» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №1492340. Відповідно до витягу з реєстру боржників , який є додатком №1 до Договору факторингу від 31.03.2025 року загальна сума заборгованості складає 54476,64 грн. з яких сума основного боргу за кредитом складає 11999 грн., за відсотками 42477,64 грн. Згідно з розрахунком заборгованості за вищевказаним кредитним договором загальна заборгованість [PERSON] на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Свеа Фінанс» становить 54476,64 грн. з яких сума основного боргу за кредитом складає 11999 грн., за відсотками 42477,64 грн. також з даного розрахунку вбачається, що відповідач частково погашав кредитну заборгованість. Станом на день звернення до суду заборгованість непогашена, відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, строк за якими настав, оскільки відсутні відомості про погашення заборгованості первісному кредитору та його правонаступнику. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Платіжна інструкція №31 від 22.09.2025 року, наявна в матеріалах справи, доводить оплату позивачем 2422,40 гривні судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного, ст.ст.11, 553, 554, 627, 628, 1054, 526 ЦК України,

Outcome: approved