Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позовні вимоги ґрунтуються на невиконанні [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 17.01.2019 року, укладеним з АТ «Ідея Банк», право вимоги за яким після низки договорів факторингу (від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «СОНАТІ», а згодом до позивача) перейшло до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ». Оскільки відповідач припинив платежі з 05.07.2019 року, станом на дату закінчення строку кредитування (17.01.2022) та момент звернення до суду, утворилася заборгованість у розмірі 69 874,30 грн (тіло кредиту та відсотки), яку Позивач просить стягнути у примусовому порядку. Додатково заявляє вимогу про стягнення 1 117,99 грн інфляційних втрат та 212,49 грн трьох процентів річних, нарахованих за період прострочення після закінчення строку дії договору. Загальна ціна позову складає 71 204,78 грн. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Процесуальні дії у справі. 29 серпня 2024 року відкрито провадження у справі. Розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 17 січня 2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №Р20.00401.004804986. Договір був підписаний Позичальником власноручно, а з боку Банку з використанням аналога власноручного підпису та відтиску печатки відповідно до публічної оферти від 16 вересня 2015 року, яку Клієнт акцептував. Відповідно до умов, Банк зобов`язався надати Клієнту кредит у сумі 49 999,00 грн на поточні потреби строком на 36 місяців, до 17.01.2022 року включно. Процентна ставка на день укладення договору становила 15% річних; також договором передбачена плата за обслуговування кредитної заборгованості згідно з Графіком щомісячних платежів. Після укладення договору Банк виконав свої зобов`язання, зарахувавши 49 999,00 грн на рахунок Клієнта, з яких 4 498,16 грн було перераховано на сплату страхового внеску на користь ПрАТ «СК «Уніка Життя» за розпорядженням Позичальника. Відповідач не виконував належним чином умови Договору, здійснивши останній платіж 05.07.2019 року. У зв`язку з порушенням зобов`язань та закінченням строку кредитування (17.01.2022), право Банку на нарахування договірних процентів та комісій припинилося. Станом на 16.11.2023 року згідно з Довідкою-розрахунком, заборгованість відповідача перед Банком склала 69 874,30 грн, що включає заборгованість за основним боргом (тіло кредиту) у сумі 47 327,53 грн та заборгованість за нарахованими відсотками у сумі 22 546,77 грн. Згодом відбувся перехід права вимоги: 16 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «СОНАТІ» було укладено договір факторингу №16/11-23. Надалі, 29 грудня 2023 року, між ТОВ «ФК «СОНАТІ» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» (Фактор) було укладено Договір факторингу №29/12-23. Таким чином, ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] . Згідно з витягом із Реєстру боржників до Договору факторингу №29/12-23 від 29 грудня 2023 року, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло право вимоги за кредитним договором №Р20.00401.004804986 від 17.01.2019 року. Норми права, які застосовує суд. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч.ч. 2-3 ст. 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а у зв`язку прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Висновок суду. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подав, розмір розрахованої заборгованості не спростував. Досліджені судом письмові докази свідчать, що відповідач, отримавши кредит, належним чином не виконував умови Кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] основної заборгованості за Кредитним договором №Р20.00401.004804986 від 17.01.2019 року. Враховуючи розрахунок, наданий позивачем, сума боргу, що підлягає стягненню, становить 69 874,30 грн, яка складається з тіла кредиту та заборгованості за нарахованими відсотками. Вимоги про стягнення інфляційних втрат (1 117,99 грн) та 3% річних (212,49 грн) за період з 18.01.2022 по 23.02.2022 задоволенню не підлягають. Згідно з п. 6 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» та п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, споживач звільняється від відповідальності за прострочення у період дії карантину (до 30.06.2023) та воєнного стану. Оскільки нарахування за ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності, вони не застосовуються до споживчих кредитів у зазначені періоди. Дана позиція підтверджена постановою Верховного Суду від 06.11.2024 у справі № 201/9121/22. Щодо розподілу судових витрат, суд,

Outcome: partial