Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Заявник [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Андрійцьо Анатолій Михайлович звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення. Посилається на те, що [PERSON] на підставі наказу №464 від 05.08.1996 року, виданого Відділом народної освіти Хустської державної адміністрації, призначена на посаду вчителя математики Березівської ЗОШ І-ІІІ ступенів.\~\~ При огляду документів заявником було встановлено, що у наказі № 464 від 05.08.1996 року, виданого Відділом народної освіти Хустської державної адміністрації помилково вказано по батькові заявника як « [PERSON] » замість « [PERSON] ».\~ У зазначеному наказі була допущена помилка в частині по батькові: замість « [PERSON] » було помилково вказано « [PERSON] ». Однак, у паспорті, довідці про присвоєння ідентифікаційного коду, трудовій книжці, свідоцтві про народження, свідоцтві про одруження, дипломі по батькові заявника вказано як « [PERSON] ». Встановлення даного юридичного факту має для заявника суттєве юридичне значення і необхідне для усунення неточності, у тому числі для підтвердження трудового стажу, а також уникнення у подальшому правових проблем, які можуть виникнути під час користування та оформлення документів. В судове засідання заявник [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримали та просили такі задовольнити. Представник заінтересованої особи відділу освіти, культури, молоді та спорту Хустської РВА Закарпатської області в судове засідання не з`явився. Начальник відділу Андріана Келемен подала заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв заявника та представника заінтересованої особи про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані заявником документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України заявницю зазначено, як « [PERSON] » (а.с. 8-11). Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 09.01.1962 року уклали шлюб. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] » (а.с.14). Згідно диплому серії [NUMBER] , виданого Ужгородським державним університетом 10.06.1991 року, заявницю зазначено, як « [PERSON] » (а.с.19). Згідно трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 20.08.1991 року заявницю зазначено, як « [PERSON] (а.с.16-18). В наказі №464 від 05.08.1996 по батькові заявницю зазначено, як [PERSON] замість правильного [PERSON] (а.с.22). Виконуючи приписи ч.4ст.264 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК України) та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним заявником щодо наявності підстав для задоволення заявленої ним вимоги, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ч.1ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2ст.293 ЦПК України). За змістом п.6 ч.1, ч.2ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень п.12Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»(далі - Постанови №5 від 31.03.1995 року) на підставі ЦПК України, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звернення заявника [PERSON] до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, від якого залежить реалізація її права на пенсійне забезпечення, здійснено у спосіб, передбачений законом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмовими доказами. Відповідно до ч.ч.1, 3ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зі змісту наказу №464, про встановлення факту належності якого заявниця звернулася до суду з відповідною заявою, та наданих заявником письмових доказів, зокрема, паспорту громадянина України, свідоцтва про народження та свідоцтва про укладення шлюбу, вбачається відмінність запису наказі, по батькові заявниці « [PERSON] » при одночасній відповідності інших відомостей, внесених до документів заявника, зокрема, щодо її, дати народження, внаслідок чого суд приходить до висновку про належність заявнику вказаного вище наказу. Будь-яких інших обставин, які б спростовували належність саме заявнику [PERSON] наказу №464 від 05.08.1996 року, судом під час розгляду справи встановлено не було. Таким чином, заявник [PERSON] наділена правом на захист свого цивільного права в судовому порядку, оскільки підстави її звернення до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів свідчать про наявність обмеження її права на пенсійне забезпечення. На підставі викладеного, встановивши обставини, якими обґрунтовується заява [PERSON] , оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення вимоги [PERSON] та встановлення факту належності їй наказу № 464 від 05.08.1996 з метою реалізації права заявника, що відповідає вимогам п.6 ч.1ст.315 ЦПК України. Відповідно до ч.7ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved