Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Позивач ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернувся в Соснівський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.02.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір про надання коштів у кредит № 73167726, умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 6 000 грн. 00 коп. строком на 30 днів (з 21.02.2025 по 22.03.2025), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 1,000%, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 15.00 % від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 900 грн. 00 коп.). У разі порушення позичальником/відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4,00% пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування. Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор 67233, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу - [INFO] ). Таким чином, підписанням договору кредиту позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Кредитодавець на виконання умов кредитного договору № 73167726 від 21.02.2025, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 6 000 грн. 00 коп. за посередництвом АТ «ТАСКОМБАНКОМ», так як переказ коштів з банківського рахунку кредитодавця на картковий рахунок/електронний платіжний засіб фізичної особи технічно неможливий. Враховуючи викладені вище умови Договору кредиту № 73167726 від 21.02.2025 та додаткової угоди, та здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту, які складають - 1980 грн. 00 коп., заборгованість останнього за договором кредиту складає 17 820 грн. 00 коп., зокрема: 6 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 900 грн. 00 коп. - сума заборгованості за процентами; 900 грн. 00 коп. - сума заборгованості за комісією; 10 020 грн. 00 коп. - сума заборгованості за пенею/неустойкою; 0 грн. - сума заборгованості за процентами, нарахованими за понадстрокове користування. У подальшому, кредитодавцем/первісним кредитором відступлено право вимоги за вказаним вище Договором кредиту, зокрема ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу № 26/06/25 від 26.06.2025, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором кредиту № 73167726 від 21.02.2025. Відповідно до Реєстру прав вимог №26/06/25-02 від 26.06.2025 - кредитодавець/клієнт відступив фактору/позивачу право вимоги заборгованостей до боржників на умовах передбачених Договором факторингу № 26/06/25 від 26.06.2025, в тому числі до відповідача в сумі 17 820 грн. 00 коп., з яких 6 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 900 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками, 900 грн. 00 коп. - сума заборгованості за комісією, 10 020 грн. 00 коп. - сума заборгованості за пенею/неустойкою, 0 грн. - сума заборгованості за процентами, нарахованими за понадстрокове користування. Отже, відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основної суми боргу за Договором кредиту, заборгованості за процентами та інших нарахувань - не виконав ні перед кредитодавцем/первісним кредитором, ані перед позивачем/фактором - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», що набуло право вимоги за договором кредиту № 73167726 на підставі договору факторингу. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 73167726 у розмірі 17 820 грн. 00 коп., сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн. 00 коп. Відповідно до ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.08.2025, матеріали цієї справи передано до Придніпровського районного суду м. Черкаси, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, для розгляду за підсудністю. До Придніпровського районного суду м. Черкаси матеріали справи № 712/10182/25 надійшли 29.08.2025 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2025, справа № 712/10182/25 передана у провадження судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецької Світлани Михайлівни. Ухвалою суду від 02.09.2025 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Вказана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. До того ж, судом задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та зобов`язано АТ КБ "ПРИВАТБАНК" надати до суду інформацію щодо [PERSON] , (РНОКПП: [NUMBER] ), а саме: інформацію, щодо належності [PERSON] карткового рахунку № [NUMBER] ; інформацію про виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ «Приват Банк», [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , за період з 21.02.2025 до 24.02.2025. Ухвалою При дніпровського районного суду м. Черкаси від 27.11.2025 скасовано заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.10.2025 та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачем, через представника адвоката Конопатського О.О., 02.12.2025 подано відзив на позов, який прийнятий судом. Зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає і вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Крім того, зазначено, що вимоги про стягнення неустойки у розмірі 10020грн. 00 коп. та комісії у розмірі 900грн. 00коп. суперечать законодавству. Позивачем, через представника адвоката Ткаченко Ю.О., подано відповідь на відзив, який надійшов до суду 08.12.2025 і, яка прийнята судом. Зазначено, що комісія у розмірі 900грн. 00коп. нарахована позивачем правильно, враховуючи положення п.п.2.2.4, 6.2, 2.2, 2.2.4 кредитного договору. Крім того, зазначено, що відповідач доказів на підтвердження або спростування позовних вимог позивача до відзиву не подав, а тому, як на думку представника, відзив грунтується на припущеннях та зводиться до незгоди з доказами позивача та їх оцінки, тоді, як оцінка доказів є компетенцією суду. Також, позивачем, через представника адвоката Ткаченко Ю.О., подано заяву, яка надійшла до суду 08.12.2025, про зменшення позовних вимог, і яка прийнята судом. Зокрема, остаточно позивач просить суд: стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за договором кредиту №73167726 у розмірі 7800грн. 00коп., з яких: 6000грн. 00коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 900грн. 00коп. сума заборгованості за відсотками; 900грн. 00коп. сума заборгованості за комісією; 0грн. сума заборгованості за пенею/неустойкою; 0грн. сума заборгованості за процентами, нарахованими за понадстрокове користування. Також просить суд стягнути з відповідача на свою користь судовий збір у розмірі 2422грн. 20коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500грн. 00коп. Відповідачем відзив на заяву про зменшення позовних вимог подано не було, як і не було подано заперечення на відповідь на відзив. В судове засідання позивач/його представник не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. 16.12.2025 надійшла заява від представника адвоката Ткаченко Ю.О. про розгляд справи за її відсутності. В судове засіданні відповідач [PERSON] не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомила. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Конопатський О.О. зазначив, що сторона відповідача не визнає нараховану заборгованість по пені та комісії, враховуючи, доводи, які викладені у відзиві на позов. Не визнається розмір правничої допомоги, оскільки такий розмір 3500грн. 00коп., що зазначений позивачем, не є співмірним із розміром боргу, що визначений позивачем у заяві про зменшення позовних вимог. Тобто, розмір витрат на правничу допомогу може бути 1500грн., а не 3500грн. Відповідно, і розмір судового збору повинен бути меншим, оскільки позивач зменшив позовні вимоги. Відповідач пільг немає. Крім того, зазначив, що відповідачем визнається сума заборгованості по тілу кредиту - 6000грн. 00коп. та 900грн. 00коп. - сума заборгованості за процентами за користування кредитом. На даний час відповідачем заборгованість не погашена. Враховуючи думку учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що остаточні позовні вимоги, які викладені у заяві про зменшення позовних вимог, підлягають до часткового задоволення за таких підстав: встановлено, що 21.02.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений Договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73167726, за умовами якого (п.2.2 договору) позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6000 грн. 00 коп., строк кредитування - 30 днів із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 1,000%, які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 15.00 % від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 900 грн. 00 коп.). У разі порушення позичальником/відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4,00 % пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування. Відповідно до п.1.5 договору, заборгованість - сума грошових коштів, що складаються з суми отриманого позивальником кредиту, процентів за користування ним, комісії за надання кредиту, пені/штрафів/підвищених процентів за понадстрокове користування кредитом (в разі їх нарахування). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису - 67233, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу - [INFO]). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Крім того, Верховний Суд у постанові у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Отже, у цьому випадку мало місце укладення кредитного договору в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання споживчого кредиту, що підписаний електронним підписом та акцептований відповідачем 21.02.2025, шляхом введення одноразового ідентифікатора у вигляді коду - 67233, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу - [INFO]. Таким чином, скріпивши договір підписами, у сторін виникли взаємні права та обов`язки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Умовами Договору також визначено: 6.1. За користування Кредитом Позичальник сплачує Кредитодавцю Проценти у розмірі, визначеному пунктом 2.2. Договору. Проценти за користування Кредитом нараховуються на суму Кредиту (його залишок), виходячи із строку фактичного користування Кредитом, за кожен день (календарну дату) користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту (включно) та включаючи день (дату) його повернення, до повного погашення Заборгованості за Договором. 6.2. За надання Кредиту Позичальник сплачує Кредитодавцю Комісію за надання кредиту, яка нараховується в день надання Кредиту та підлягає сплаті Позичальником в останній день користування Кредитом відповідно до п. 2.2. Договору. Розмір Комісії, яка нараховується за надання Кредиту визначений п.п. 2.2.4. п. 2.2. Договору. Розмір Комісії за надання кредиту, яка підлягає сплаті Позичальником, включає в себе адміністративні та операційні витрати, які несе Кредитодавець під час розгляду Заявки та надання Кредиту. Комісія за надання кредиту підлягає сплаті виключно у випадку задоволення такої Заявки та укладення Договору. Послуга для Позичальника полягає в аналізі Заявки та наданні пропозицій з укладення кредитного договору, а також в швидкому прийнятті рішення щодо надання Кредиту. 6.3. Позичальник зобов`язаний повернути повністю суму отриманого Кредиту, сплатити Проценти в строк, визначений Договором та Комісію за надання кредиту, будь-яким доступним йому способом. 7.1. Позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження Строку кредитування та/ або строку виплати Кредиту, установлених цим Договором (Пролонгація) на підставі поданого до Кредитодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження Строку кредитування здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації Позичальником такого права. Ініціювання Позичальником продовження Строку кредитування відбувається без змін умов Договору в бік погіршення для Позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням Строку кредитування обираються Позичальником самостійно під час ініціювання укладення додаткової угоди про продовження Строку кредитування та визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між Сторонами, а також відображаються Позичальнику в особистому кабінеті. 7.4. Позичальник має право подовжити строк користування Кредитом необмежену кількість разів, за наявності неповернутого Кредиту/його частини на момент оформлення Пролонгації. Отже, укладаючи Договір, сторони узгодили порядок повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів за користування ним, умови пролонгації договору. Судом встановлено, що відповідачем (позичальником) не ініціювалося перед кредитодавцем питання щодо продовження строку користування кредитом (пролонгація). Отже, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами могла нараховуватися лише за період з 21.02.2025 по 22.03.2025. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору. Так, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», через партнера АТ «ТАСКОМБАНК», яке діє на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 74 від 03.08.2020, здійснено переказ грошових коштів на рахунки одержувача, до якого емітовано електронні платіжні засоби, а саме: дата операції: 21.02.2025 18:43:55, картка отримувача: [NUMBER] , сума зарахування: 6000 грн. 00 коп., TSL_ID: 08d682ab1ce5-4591- 963e1ee0ae36f4f 8, код авторизації: 178720, відправник: ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ». Додаткова інформація про платіж (згідно інформації отриманої від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»): [PERSON] ; код: 08D682AB-1CE5-4591-963E-1EE0AE36F4F8, сума 6000,00 грн., дата транзакції 21.02.2025, договір №73167726, дата договору 21.02.2025, маскований номер картки [NUMBER] . Наведене вище, підтверджується листом АТ «ТАСКОМБАНК» № 27593/47.1. від 11.07.2025. Крім того, на виконання ухвали суду від 02.09.2025 АТ КБ «ПриватБанк» надано відповідь № 20.1.0.0.0/7-250923/87888-БТ від 27.09.2025 про те, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ); відповідно до виписки по рахунку [PERSON] на цей картковий рахунок 21.02.2025 надійшли грошові кошти у розмірі 6000 грн. 00 коп., якими остання користувалася протягом певного часу. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення 21.02.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] кредитного договору № 73167726, а також отримання відповідачем кредитних коштів у загальному розмірі 6000 грн. 00 коп. на підставі вказаного вище договору. Таким чином, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за договором № 73167726 від 21.02.2025, здійснивши переказ коштів відповідачу, однак свої зобов`язання щодо їх повернення, сплати процентів та інших платежів, визначених умовами договору, за користування кредитними коштами остання не виконала у повному обсязі. Слід зазначити, що зі всіма умовами кредитування [PERSON] була ознайомлена і прийняла умови кредитного договору № 73167726 від 21.02.2025. Навіть, після отримання кредитних коштів, вона не відмовилася від договору і не повернула у повному обсязі отримані у кредит грошові кошти. У суду відсутні підстави вважати, що відповідачем оспорюються обставини укладення кредитного договору № 73167726 від 21.02.2025 між нею та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», а також факт отримання та використання кредитних коштів. Навпаки, станом на час розгляду справи, відповідач фактично визнала обставини укладання вказаного кредитного договору, його умови, факт отримання грошових коштів у кредит у розмірі 6000грн. 00коп. та нараховані позивачем проценти за користування кредитними коштами у розмірі 900грн. 00коп., враховуючи позицію її представника, яка висловлена в судовому засіданні. Відповідно до остаточної позиції сторони позивача, яка викладена у заяві про зменшення позовних вимог, що надійшла до суду 08.12.2025, за відповідачем рахується заборгованість в загальному розмірі 7800 грн. 00 коп., з яких: 6 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 900 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками (процентами), 900 грн. 00 коп. - сума заборгованості за комісією. Судом також встановлено, що 26.06.2025 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу № 26/06/25, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, зокрема і за кредитним договором № 73167726 від 21.02.2025. Згідно з п. 2.1.3. зазначеного вище договору факторингу, перехід від Клієнта до Фактора права вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Реєстр прав вимог в паперовому/електронному вигляді - є невід`ємною частиною цього Договору та підтверджує факт переходу від Клієнта/Кредитодавця до Фактора/Позивача вимоги. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 26/06/25 від 26.06.2025 відбулося відступлення ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» права вимоги за Кредитним договором № 73167726 від 21.02.2025, укладеним із [PERSON] , на загальну суму - 17 820 грн. 00 коп., з яких 6 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 900 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками, 900 грн. 00 коп. - сума заборгованості за комісією, 10 020 грн. 00 коп. - сума заборгованості за пенею (п/н у реєстрі - 213). Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж (ст. 1082 ЦК України). Водночас, при умові, якщо відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані у кредитному договорі і таке виконання було б належним, відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, що узгоджується з позицією Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15. Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відступлення права вимоги може здійснюватися на виконання різних зобов`язальних договорів. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни (постанова від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18, провадження № 12-1гс21, пункт 57). Відповідно до статті 1077 ЦК України відступлення права вимоги може відбуватись і на підставі договору факторингу. Правова природа відповідного договору незалежно від його назви визначається виходячи зі змісту прав та обов`язків сторін договору. Вказана позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/16579/20 від 07.09.2022 (п. 9.5). Слід також зазначити, що метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Вказані правові висновки висвітлені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 909/968/16 від 11.09.2018 (п. 59, 60). Отже, враховуючи зазначені вище обставини, до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», відповідно до укладеного договору факторингу № 26/06/25 від 26.06.2025 перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 73167726 від 21.02.2025. Як уже зазначалось вище, всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», ні на рахунки первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». На теперішній час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ». Крім того, під час розгляду справи, представником відповідача повідомлено, що і на цей час, заборгованість по сплаті основного боргу по кредиту - 6000грн. 00коп. та проценти за користування кредитом - 900грн. 00коп. відповідачем сплачені не були. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу належності виконання зобов`язань за кредитним договором, який регулюється нормами Цивільного Кодексу України та положеннями укладеного кредитного договору. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1-3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського Кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ст. 1056-1 ЦК України). До того ж, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. На час розгляду справи кредитний договір № 73167726 від 21.02.2025, та договір факторингу № 26/06/25 від 26.06.2025 недійсними, розірваними чи припиненими не визнані. Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані вказаний строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. За остаточними позовними вимогами, які викладені у заяві про зменшення позовних вимог, позивач не просить про стягнення із відповідача на свою користь пені/неустойки у розмірі 10020грн. 00коп., про що було зазначено у первісній редакції позову, а тому ці позовні вимоги судом не вирішуються. Між тим, й на цей час позивач просить стягнути з відповідача на свою користь комісію у розмірі 900грн. 00коп. На думку суду, ці позовні вимоги, як і вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту - 6000грн. 00коп., проценти за користування кредитом - 900грн. 00коп., підлягають до задоволення. Так, як зазначалося вище, комісія передбачена п. 2.2.4 кредитного договору у розмірі 15% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі становить 900грн. 00коп. Крім того, п.6.2 цього договору передбачено, що за надання Кредиту Позичальник сплачує Кредитодавцю Комісію за надання кредиту, яка нараховується в день надання Кредиту та підлягає сплаті Позичальником в останній день користування Кредитом відповідно до п. 2.2. Договору. Розмір Комісії, яка нараховується за надання Кредиту визначений п.п. 2.2.4. п. 2.2. Договору. Розмір Комісії за надання кредиту, яка підлягає сплаті Позичальником, включає в себе адміністративні та операційні витрати, які несе Кредитодавець під час розгляду Заявки та надання Кредиту. Комісія за надання кредиту підлягає сплаті виключно у випадку задоволення такої Заявки та укладення Договору. Послуга для Позичальника полягає в аналізі Заявки та наданні пропозицій з укладення кредитного договору, а також в швидкому прийнятті рішення щодо надання Кредиту. Таким чином, доводи сторони відповідача, які викладені у відзиві на позов та під час судового засідання, про, начебто, неправомірність нарахування позивачем такого платежу, як комісія, є безпідставними, а також є помилковим посилання й на те, що ця комісія вже врахована при визначенні денної процентної ставки 1% та не може бути ще раз нарахована позичальнику, як окрема сума. Так, відповідно до умов кредитного договору, з відповідачем був укладений саме споживчий кредитний договір, тобто у кредит були отримані гроші для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, а тому в цьому випадку мають застосовуватись саме норми Закону України "Про споживче кредитування". Крім того, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" визначено, що для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Отже, до вказаного вище кредитного договору правомірно включена умова щодо сплати комісії. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд погоджується, що заборгованість [PERSON] по кредитному договору № 73167726 від 21.02.2025 становить у розмірі 7800 грн. 00коп. (6000грн. 00коп. - заборгованість по тілу кредиту, 900грн. 00коп. - проценти за користування кредитом, 900грн. 00коп. - комісія). Матеріали справи свідчать про те, що грошові кошти у розмірі 6000 грн. 00 коп. надавалися і отримані відповідачем на строк 30 днів зі сплатою процентів (відсотків) за користування кредитом, сплатою комісії та інших платежів. При укладенні договору позичальник була ознайомлена з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи договір, [PERSON] усвідомлювала та підтвердила, що умови договору для неї зрозумілі. Отже, під час розгляду справи, встановлено, що позивачем відповідачу були перераховані кредитні кошти саме на той картковий рахунок, який і був вказаний відповідачем, і вона ці кошти витрачала на різні споживчі потреби. Установивши, що кредитний договір № 73167726 від 21.02.2025 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та була ознайомлена з сукупною вартістю кредиту. Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», надав відповідачу у повному обсязі інформацію стосовно умов кредитування, зауважень при його укладенні остання не висловила. Крім того, і на час розгляду цієї справи [PERSON] не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту повернення нею заборгованості за кредитним договором № 73167726 від 21.02.2025. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликався позивач, як на підставу своїх остаточних вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи позицію сторони відповідача, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, які викладені у заяві про зменшення позовних вимог, у повному обсязі, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає загальна заборгованість за кредитним договором № 73167726 від 21.02.2025 у розмірі 7800 грн. 00 коп. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп., з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 579937592.1 від 24.07.2025. Таким чином, оскільки позовні вимоги ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» задоволено у редакції заяви про зменшення позовних вимог, що надійшла до суду 08.12.2025, то справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі - 1060 грн. 53 коп., тобто 43,78% від сплаченої суми судового збору - 2422грн. 20коп. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то суд керується нормами ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024, що укладений між адвокатом Ткаченко Ю.О. та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ»; акти приймання-передачі справ на надання правничої допомоги (додатки №1 до договору від 01.11.2024); витяг з акту №16-П приймання-передачі наданої правничої допомоги від 11.07.2025, в якому зазначені види робіт (наданих послуг), їх вартість, зокрема і щодо боржника [PERSON] ; ордер адвоката серії АХ № 1149961 від 01.11.2024; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2099 від 03.04.2018; довіреність від 12.12.2024, витяг з ЄДРПОУ; платіжну інструкцію № 579937082.1 від 11.07.2025 про здійснення ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» адвокату Ткаченко Ю.О. оплати згідно із актом №16-П приймання наданої правничої допомоги від 11.07.2025 за договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024 на суму 350000 грн. 00 коп. Відповідно до витягу з акту №16-П приймання наданої правничої допомоги від 11.07.2025 за договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024 виконавець (адвокат Ткаченко Ю.О.) надав, а замовник (ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ») прийняв правничу (правову) допомогу загальною вартістю 3500 грн. 00 коп. Зазначений акт містить детальний опис робіт, час, витрачений на надання юридичних послуг, вартість та загальну сума - 3500 грн. 00 коп. Як на думку суду, вказані докази є належними та допустимими. Слід зазначити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові у справі № 201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження № 61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження №61-15005св19). У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Як на думку суду, знайшли своє підтвердження доводи сторони позивача про понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката під час розгляду цієї цивільної справи в розмірі 3500 грн. 00 коп. Між тим, під час розгляду справи, стороною відповідача такі витрати визнані на суму 1500грн. 00коп. При цьому, заперечується необхідність сплати відповідачем розміру витрат на правничу допомогу у розмірі 3500грн. 00коп., що вважає неспівмірним розміру позовних вимог, враховуючи подану заяву про зменшення позовних вимог. А тому, як на думку суду, буде справедливим стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 1500грн. 00коп. Інших підстав для зменшення розміру таких витрат судом не встановлено. На підставі викладеного та,

Outcome: partial