Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відсутність заперечень відповідача 18 листопада 2025 року до суду надійшла позовна заява, у якій [PERSON] просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 03 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 147. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 03 вересня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося у зв`язку із різними поглядами на шлюб та сім`ю. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, вони проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам позивача. Відповідачка [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подавала. ІІ. Процесуальні дії у справі 20 листопада 2025 року суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та постановив здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці було запропоновано подати відзив на позовну заяву. Позивач [PERSON] подав заяву, у якій він просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] не подала відзиву чи інших письмових пояснень, а також не повідомила суд про зміну своєї адреси. Водночас вона була належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки суд надіслав ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими матеріалами на її зареєстровану адресу проживання. Поштове відправлення не було вручено відповідачці, оскільки, згідно з рекомендованим повідомленням, воно не було отримане під час доставки. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 висловив правову позицію, згідно з якою надсилання судових документів рекомендованою кореспонденцією на зареєстровану адресу особи є достатнім для визнання повідомлення належним, оскільки отримання такого листа адресатом перебуває поза контролем відправника. Аналогічну позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (провадження №11-268заі18), зазначивши, що належне повідомлення вважається здійсненим у разі надсилання документа на дійсну адресу особи. Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18, поштові відправлення, повернуті через «закінчення терміну зберігання» або з аналогічним формулюванням, вважаються належно врученими, якщо вони були направлені на реальну адресу реєстрації фізичної особи. Отже, суд вжив усіх належних заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи та надання їй можливості реалізувати своє право на захист. IІІ. Підстави для ухвалення заочного рішення Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення за наявності таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки; відповідач не подав відзиву на позов; позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. З огляду на встановлені обставини та наявність усіх зазначених підстав, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи відповідно до статей 280281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим цього ж дня Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 147 (а.с. 6). У подружжя є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). У сімейних відносинах сторін виник тривалий та глибокий розлад, спричинений несумісністю характерів і різними поглядами на спільне життя, унаслідок чого шлюбні відносини фактично припинені. Подружжя проживає окремо, між ними відсутні спільний побут, взаєморозуміння та підтримка. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, який наполягає на його розірванні, оскільки примирення між сторонами є неможливим. Суд не встановив жодних перешкод для розгляду та задоволення позову про розірвання шлюбу. V. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновок суду Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України та була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції». Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен із подружжя у взаємовідносинах між собою та зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в ньому та його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки або чоловіка до укладення шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, реальні причини позову, враховує наявність неповнолітньої дитини та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановить, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що між подружжям склався тривалий та незворотний конфлікт, обумовлений відсутністю спільних життєвих інтересів, взаєморозуміння та підтримки, що унеможливлює збереження шлюбу. Сторони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства та не мають наміру відновлювати сімейні стосунки. З матеріалів справи вбачається, що позивач наполягає на розірванні шлюбу та має стійке волевиявлення щодо його припинення. Беручи до уваги, що шлюбні відносини фактично припинені, а їхнє відновлення неможливе, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. VІ. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом судовий збір не сплачено, оскільки позивач звільнений від його сплати на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір, як особа з інвалідністю ІІ групи (а.с. 8-9). Отже, судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп. підлягає стягненню з відповідачки на користь держави. Враховуючи викладене,

Outcome: approved