Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

покликаючись порушення його прав як споживача, позивач у поданій через систему "Електронний суд" 09 жовтня 2025 року позовній заяві просить - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу еквівалент 300 грн. у грошовому вираженні (у національній валюті - гривні) за виконання умов акції "Кешбек за фідбек!", замість бонусів "Алло Гроші"; - стягнути з відповідача пеню у розмірі 3% від суми 300 грн. за кожен день прострочення виконання зобов`язання, з 05.10.2025 і до дня фактичного виконання, - стягнути з ТОВ "Алло" збитки у подвійному розмірі вартості зобов`язання (600 грн.) за введення споживача в оману та порушення принципу добросовісності, - стягнути з ТОВ "Алло" судові витрати. 14 жовтня 2025 року позивач у поданій через систему "Електронний суд" заяві просить збільшити позовні вимоги, доповнивши їх таким пунктом: - визнати дії ТОВ «Алло» такими, що перешкоджають його свободі слова та праву на поширення інформації, гарантованим ст.34 Конституції України та ст.10 Європейської конвенції з прав людини, у зв?язку з відмовою опублікувати відеовідгук від 15.10.2025, у якому позивач висловив критику недоброчесної діяльності відповідача, а також відмовою надати конкретне обґрунтування та дані відповідальної особи; ?? - визнати зазначені дії відповідача продовженням системного порушення прав споживача та свободи вираження поглядів, що є складовою предмета даного позову. 22 жовтня 2025 року позивач подав через систему "Електронний суд" заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просить: 1) зобов`язати ТОВ "АЛЛО" не пізніше ніж у п?ятиденний строк з дня набрання рішенням суду законної сили внести зміни до офіційного вебсайту компанії, а саме: - замінити неінформативне та приховане гіперпосилання, що веде на сторінку з детальними умовами акції на чітку та зрозумілу кнопку (елемент інтерфейсу користувача), яка відповідає загальноприйнятим принципам Ul-дизайну (зокрема доступності, видимості, контрастності та логічного розміщення); - забезпечити, щоб зазначена кнопка була візуально доступною для користувача без необхідності додаткових дій (розгортання прихованих блоків, вчитування в текст, тощо); - або розмістити детальні умови акції безпосередньо на сторінці її опису, на одному рівні з основною рекламною інформацією. 2) Зобов`язати ТОВ «АЛЛО» нарахувати та виплатити позивачу еквівалент 300 грн. у грошовому вираженні (у національній валюті) за виконання умов акції «Кешбек за фідбек!» за відгук від 05.10.2025; нарахувати та виплатити позивачу еквівалент 300 грн. у грошовому вираженні за виконання умов акції за відгук від 15.10.2025; виплатити 140 грн. у грошовому вираженні за ненарахування обіцяних коштів за замовлення №307096315, які мали бути нараховані до 18.10.2025. 3) Стягнути з ТОВ «АЛЛО» пеню у розмірі 3% від суми зобов?язань, визначених нижче, у національній валюті гривні, за кожен день прострочення, а саме: ??за невиплату 300 грн. (відеовідгук від 05.10.2025) пеня нараховується з 05.10.2025 до дня фактичної виплати або до дати винесення судового рішення; ??за невиплату 300 грн. (відеовідгук від 15.10.2025) пеня нараховується з 15.10.2025 до дня фактичної виплати або до дати винесення судового рішення; за ненарахування 140 грн. (кошти за купівлю, замовлення №307096315) - пеня нараховується з 18.10.2025 до дня фактичного виконання зобов?язання або до дати винесення судового рішення. 4) Стягнути з ТОВ «АЛЛО» збитки у подвійному розмірі вартості зобов?язань (600 грн + 600 грн = 1200 грн) за введення споживача в оману та порушення принципу добросовісності. 5) ???Визнати дії ТОВ «АЛЛО» такими, що перешкоджають свободі слова позивача, гарантованій ст.34 Конституції України та ст.10 ЕСПЛ, у зв?язку з відмовою опублікувати відеовідгук від 15.10.2025, у якому позивач висловив критику недоброчесної діяльності відповідача, спираючись на власний досвід; ???6) Стягнути з ТОВ «АЛЛО» моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. у зв?язку з погіршенням психоемоційного стану позивача, спричиненим протиправними діями відповідача. ???7) Стягнути з ТОВ «АЛЛО» всі судові витрати. 28 жовтня 2025 року представник відповідача адвокат Єгор Нестеров через систему "Електронний суд" направив відзив, у якому він позовні вимоги не визнає. Вказує, що інформація про умови акції була доступною, повною та достовірною, а участь у ній здійснювалася виключно на добровільних засадах (на умовах публічної оферти). Зазначає, що всі детальні умови акції були розкриті у відкритому доступі на сторінці за посиланням https://allo.ua/ua/usercontent, яка містилася у публікаційній пропозиції. Отже, споживач мав реальну можливість ознайомитися з ними перед участю, що відповідає вимогам чинного законодавства. Пояснює, що позивачу не були нараховані «Алло Гроші» за відеовідгук, оскільки він не відповідав критеріям, описаним в офіційних правилах акції на сторінці https://allo.ua/ua/usercontent/, а саме у кадрі не було фірмової атрибутики компанії «АЛЛО», що є однією з обов?язкових умов. Крім цього, позивач не є покупцем зазначених у позовній заяві товарів. Вважає, що ТОВ «АЛЛО» повністю дотримувалося умов публічної оферти та внутрішньої програми лояльності «Алло Гроші». Звертає увагу суду, що бонуси «Алло Гроші» не є грошовими коштами чи зобов?язанням у грошовому еквіваленті, відповідно до положень програми, вони виступають винагородою у межах маркетингової системи лояльності, тобто нематеріальною вигодою для споживача, яка не створює грошових боргових зобов`язань. А тому ненарахування бонусів не може розглядатися як порушення грошового зобов`язання в розумінні ст.625 ЦК України. Вважає, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу, який підтверджує наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ТОВ "АЛЛО" та станом здоров`я позивача, як і не підтверджена наявність моральної шкоди. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. 29 жовтня 2025 року позивач через систему "Електронний суд" подав відповідь на відзив, у якій зазначає, що відповідач не врахував його підтверджений психологічний стан, що він є людиною із підвищеною емоційною вразливістю та посттравматичним стресовим розладом. Просить дослідити відзив відповідача на предмет можливого введення суду в оману, перекручення фактів та поширення неправдивої інформації, що має ознаки наклепу на позивача; визнати неналежним доказом доводи відповідача, які суперечать матеріалам справи, та не брати їх до уваги при ухваленні рішення, оскільки вони не ґрунтуються на достовірних фактах і суперечать доказам, наданим позивачем. ?Відмовити у задоволенні вимоги відповідача щодо компенсації витрат на правничу допомогу, оскільки такі витрати є наслідком власних неправомірних дій відповідача і не можуть бути покладені на сторону, чиї права порушені. ???Визнати факт завдання позвачу моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача, що призвели до загострення його посттравматичного стресового розладу та погіршення психологічного стану, що підтверджується наданими медичними матеріалами. Врахувати, що поведінка відповідача суперечить ще й Директивам ЄС 93/13/ЄЕС та 2011/83/ЄС, які є частиною національного законодавства України, та ухвалити рішення на користь споживача відповідно до принципу верховенства права. 01 грудня 2025 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява, у якій він просить збільшити загальну суму позовних вимог, включивши до складу матеріальної шкоди: 900 грн. 00 коп. - консультація лікаря-психіатра, 1 397 грн. 11 коп. - вартість ліків (замовлення від 14.11); 1 109 грн. 64 коп. - вартість ліків (замовлення від 21.10), 1 400 грн. 00 коп. - холтер моніторинг серця та тиску. 09 грудня 2025 року від представника відповідача [PERSON] через систему "Електронний суд" надійшли заперечення на заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій він просить залишити вказану заяву без розгляду як так, що подана з порушенням вимог ЦПК України. Вказує, що подані позивачем матеріали не підтверджують факту шкоди; ??не доводять вини та протиправної поведінки відповідача; ??не встановлюють причинно-наслідкового зв?язку; ??частково датовані раніше, ніж подія, яку позивач називає причиною шкоди; ??не є належними чи допустимими згідно з ЦПК України та судовою практикою. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю і по аналогічних мотивах. Стверджує, що подав позов не заради отримання матеріальної вигоди, а заради справедливості. Представник відповідача позов не визнав з підстав, вказаних у відзиві та запереченнях. Суд встановив такі обставини. 02 жовтня 2025 року позивач реалізував свій намір на придбання мобільних телефонів у магазині ТОВ "АЛЛО" по [ADDRESS] (номер замовлення 307096315 /копія фіскального чека №53403509) при цьому фізично ці телефони в магазині отримала його матір. 14 жовтня 2025 року він придбав ще телефони, які отримали його знайомі. Дані факти сторони не заперечують. Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному сайті відповідача (https://allo.ua/ua/usercontent/), клієнтам, які купували у мережі «Алло» товари (у карточці товару яких продавцем зазначено [PERSON] ) та залишили відеовідгук/відеоогляд придбаних товарів, або фотовідгук, або текстовий відгук, можуть бути нараховані «Алло Гроші» за умовами акції "Кешбек за фідбек!". Критерії: в?ідгук повинен бути виключно за придбаний товар від 999 грн, в?ідгук повинен бути унікальним, тобто зробленим ексклюзивно для «АЛЛО» і не бути скопійованим з інших джерел; якщо це відеовідгук, то в кадрі має бути фірмова атрибутика компанії «АЛЛО», наприклад: пакет з логотипом «АЛЛО», або на фоні зйомки може використовуватися ноутбук чи монітор, на якому буде відкрита будь-яка сторінка сайту allo.ua і т.д. при цьому тривалість відео не може перевищувати 15 хвилин. Фінальне рішення про нарахування бонусних гривень за відгуки приймає компанія «АЛЛО». 05 жовтня 2025 року позивач залишив відеовідгук про придбані товари через офіційний сайт відповідача, однак йому не були нараховані «Алло Гроші» за відеовідгук, оскільки відеовідгук не відповідав критеріям, описаним в офіційних правилах акції на сторінці https://allo.ua/ua/usercontent/, а саме у кадрі не було фірмової атрибутики компанії «АЛЛО», що є однією з обов?язкових умов. Суд застосовує такі норми права. Відповідно до ч.3 ст.42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Положення ч.3 ст.698 ЦК України визначають, що до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до п.7 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) договором є усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами. Продавець, згідно з п.18 ст.1 Закону, це суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації, а у відповідності до п. 22 споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Суд дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідач скористався правовою допомогою. Позов обґрунтований тим, що поведінка відповідача має ознаки удаваного правочину, відповідач приховав справжні умови акції та ввів в оману позивача, що призвело до заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, психоемоційному напруженні, розчаруванні та приниженні через відверто зневажливе ставлення представників компанії. Щодо доводів позивача про введення його в оману Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тлумачення норм статті 230 ЦК України дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміють умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однією зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Отже, правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст.230 ЦК України. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд вважає, що позивач не надав належних та достатніх доказів, які б свідчили про недобросовісність відповідача при проведенні акції "Кешбек за фідбек!", невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, також не надав суду доказів вчинення щодо нього обману. Суд не встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами внаслідок придбання товару, вчинені відповідачем із застосуванням діяльності (дії або бездіяльності), що ввела споживача в оману, шляхом спонукання надати відеовідгук через надання неправдивої чи неповної інформації про проведення акції. Щодо стягнення моральної шкоди Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відшкодування моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загально соціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення у неї негативних психічних станів і процесів, викликаних приниженням її гідності внаслідок цього порушення. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. Виходячи з аналізу ст.1167 ЦК України, зобов`язання з відшкодування моральної шкоди виникає за наявності: 1) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; 2) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювана шкоди; 3) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; 4) вини заподіювача шкоди. Як зазначено у п.4 вищевказаної постанови у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести заявник. Суд вважає, що факт заподіяння моральної шкоди позивачу внаслідок будь-яких дій відповідача не знайшов свого підтвердження в суді, позивач належним чином не обґрунтував свої вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди та не надав доказів, які б підтверджували факт завдання моральної шкоди, її розмір, наявності безпосереднього причинного зв`язку між діями відповідача та завданою шкодою. За таких обставин, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди. Інші позовні вимоги не підлягають до задоволення як похідні із-за відмови в основній позовній вимозі. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v.Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). З огляду на викладене,

Outcome: dismissed