Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 23 жовтня 2025 року адвокат Фрей Андріан Васильович звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що після смерті [PERSON] , яка була власницею житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0619 га, згідно Державного акту на землю серії IV-ЛВ №060342 від 25 грудня 1997 року, відкрилася спадщина. Спадкоємцями за законом стали її сини [PERSON] та [PERSON] , які оформили спадкові права лише на житлові будинки, а земельна ділянка залишилася зареєстрованою на ім`я померлої [PERSON] . У 2015 році помер чоловік Позивачки [PERSON] , після смерті якого Позивачка, як дружина, успадкувала належний йому житловий будинок, розташований на спірній земельній ділянці, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину. З метою оформлення спадщини на земельну ділянку Позивач звернулася до приватного нотаріуса, однак отримала Постанову від 31.07.2025 року №155/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою відмови стало те, що земельна ділянка не була включена до спадкової угоди, яка була складена та залишається зареєстрованою на ім`я померлої [PERSON] , тому видати свідоцтво про право на спадщину нотаріус не має можливості. Оскільки оформити право власності на спадкову земельну ділянку у нотаріальному порядку неможливо, Позивачка змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування (а.с.3-6). Заяви та клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Своєю ухвалою від 28 жовтня 2025 року суд відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання (а.с.1-2). Ухвалою підготовчого засідання від 9 грудня 2025 року суд закрив підготовче судове засідання та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с.118). Представник позивача [PERSON] подав заяву про судовий розгляд справи без участі сторони позивача, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення (а.с.106-107). Відповідач у судове засідання не прибув, подав до суду заяву в якій про визнає позовні вимоги, не заперечує щодо постановлення рішення про задоволення позовних вимог та про розгляд справи у його відсутності ( а. с. 103-105). За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи [INFO] померла свекруха Позивачки [PERSON] у віці 81 рік в м. Радехів Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис за №72 та підтверджується Свідоцтвом про смерть виданим Радехівським відділом реєстрації актів громадянського стану районного управління юстиції Львівської області 15 серпня 2001 року серія [NUMBER] (а.с.27). [INFO] помер чоловік Позивачки [PERSON] у віці 61 рік в м. Радехів Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №34 та підтверджується Свідоцтвом про смерть виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радехівського районного управління юстиції у Львівській області 02 квітня 2015 року серія [NUMBER] (а.с.28). Із Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 20 травня 1954 року, видно, що [PERSON] народився [INFO] , про що 30 січня 1954 року було складено відповідний актовий запис №21. Батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.22). Згідно із Свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , виданого 19 червня 1976 року Середпільцівською сільською радою Радехівського району Львівської області вбачається, що [PERSON] одружився з [PERSON] 19.06.1976 року актовий запис №6, прізвище після реєстрації шлюбу чоловік « [PERSON] », дружина « [PERSON] » (а.с.29). [INFO] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] між її синами [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріальну Угоду про розподіл майна померлої [PERSON] , згідно якої переходить на праві особистої власності: [PERSON] синові померлої жилий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] ; [PERSON] синові померлій жилий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] (а.с.30). Зазначене підтверджується і матеріалами спадкової справи №377/2001 (а.с.95-116). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 лютого 2002 року, посвідченим державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори Луців І.П. вбачається, що спадкоємцями майна громадянки [PERSON] , померлої [INFO] є в рівних частинах кожний: громадянин [PERSON] син, який проживає в селі Несвіч Луцького району Волинської області, громадянин [PERSON] син, який проживає в селі Середпільці Радехівського району Львівської області. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із: «жилого дерев`яного будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] , жилого гіпсоблочного обкладеного цеглою будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] ..» (а.с.24-25). Після смерті чоловіка Позивачки [PERSON] , який помер [INFO] , його дружина [PERSON] успадкувала житловий будинок [ADDRESS] про що свідчить Свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.06.2025 року, зареєстроване в реєстрі за №1120 приватним нотаріусом Шептицького районного нотаріального округу Львівської області Комарницькою Н.І. та Витяг з Державного реєстру речових прав №432844818 від 25.06.2025 та матеріали спадкової справи №81/15 (а.с.11, 26, 40-79). Житловий будинок розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,0619 га, на території м. Радехів Радехівської міської ради Львівської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №060342 зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №323 від 25.12.1997 (а.с.13). Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, винесеної приватним нотаріусом Шептицького районного нотаріального округу Львівської області Комарницькою Н.І. розглянувши заяву, що подала [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , що проживає в [ADDRESS] , про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] , загальною площею 0,0619 га, вважається, що вказана нотаріальна дія не може бути вчинена з наступних причин: Для отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] , загальною площею 0,0619 га. [PERSON] був поданий Державний акт на право власності на землю серії IV-ЛВ №060342 від 25 грудня 1997 року на ім`я [PERSON] . Спадкова справа №81/2015 до майна [PERSON] померлого [INFO] , заведена за заявою його дружини [PERSON] про прийняття спадщини. В матеріалах спадкової справи №81/2025 є Угода укладена [PERSON] та [PERSON] у спадковій справі №377/2001 заведеній до майна [PERSON] , померлої [INFO] про розподіл спадщини. За вищезазначеною Угодою у власність [PERSON] переходить житловий будинок [ADDRESS] , а у власність [PERSON] переходить житловий будинок [ADDRESS] та грошові вклади у Ощадбанку. Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] , загальною площею 0,0619 га, не була включена в Угоду, свідоцтв про право на спадщину на цю земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] не отримували, їх частки у спадщині є рівними. Відтак нотаріусом було постановлено відмовити [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на земельну ділянку надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] , загальною площею 0,0619 га, що залишилась після смерті [PERSON] , який прийняв, але не оформив спадщину на земельну ділянку після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.20-21). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Позиція суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, суд застосовує норми Цивільного кодексу України (ЦК України) та Цивільного кодексу Української РСР (ЦК УРСР). Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Таким чином, на спадкові правовідносини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року. На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. З огляду на ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтями 549 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Отже, [PERSON] прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . На спадкові правовідносини після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , поширюються норми ЦК України. Відповідно до ст. 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У розумінні ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийнята спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка на підставі ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки звернулася в органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк. Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Враховуючи, що позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки в нотаріальній конторі не може, суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторони позивача про визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такі потрібно задовольнити. Щодо розподілу судових витрат У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved