Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

[PERSON] у червні 2025 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу укладеного з [PERSON] , з підстав неможливості збереження сім`ї. Шлюб зареєстровано 09 вересня 2016 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про що складено відповідний актовий запис № 725. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на сімейне життя, обов`язки, ведення спільного господарства, втрату взаєморозуміння. На даний час з відповідачем фактично припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться. Ухвалою судді Фортечного районного суду міста Кропивницького від 29 липня 2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с. 23). В судове засідання позивач не з`явилася, представником позивача подано до суду заяви (вх. № 52403 від 18.12.2025 року, вх. № 52214 від 17.12.2025 року) про розгляд справи без участі позивача та її представника та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву (вх. № 50164 від 03.12.2025 року) про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог (а.с. 30). Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 09 вересня 2016 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 715. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка: [PERSON] , дружини: [PERSON] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторно) серії [NUMBER] від 17 серпня 2017 року (а.с. 4). Сторони від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 09 липня 2019 року видане Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис за № 890, а.с. 6). Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, не ведуть спільне господарство, між собою втратили порозуміння, мають різні характери і погляди на життя, примирення не бажають. Вказані обставини свідчать про неможливість примирення подружжя та збереження сім`ї. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частинами третьою та четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось і підтверджується доказами, що є у справі. Згідно частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За приписом частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в частині 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, враховуючи, що сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через різні погляди на життя, призначення сім`ї, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, та оскільки приписи сімейного законодавства не передбачають можливість примушування жінки або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, суд вважає встановленим, що збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний. Крім того, положеннями частини шостої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. За частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом з`ясовано, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Водночас, за частиною першою статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищевикладені норми законодавства, оскільки відповідачем в повному обсязі визнано позов, суд вважає за можливе повернути позивачу з Державного бюджету України 50 % сплаченого судового збору за подання позовної заяви в сумі 605,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved