Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

20 жовтня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 08.06.2024 року між ТОВ «Макс кредит» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 00-9710456 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідач добровільно приєднався до умов кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора 73960. Таким чином, відповідач уклав кредитний договір та отримав грошові кошти у сумі 10 000 грн. Договір був вчинений в електронній формі. Відповідач повністю погодився з умовами кредитного Договору. Відповідно до умов Кредитного договору Первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 10 000 грн. та погодили 1 000 грн комісії (10% від суми кредиту), яка утримана із суми кредиту, тобто тіло кредиту складає 11 000 грн. Строк кредитування - 360 днів, тобто до 03.06.2025 року, зі сплатою 1,47 % від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту Позичальнику та до день повернення кредиту. Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором на платіжну картку № 5168-75XX-XXXX-8950. 20.01.2025 року між Первісним кредитором ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено Договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 00-9710456 від 08.06.2024 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників та Актом прийому-передачі реєстру боржників. Станом на день подання позову заборгованість за Кредитним договором № 00-9710456 від 08.06.2024 року не погашена. Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором № 00-9710456 від 08.06.2024 року, становить 40 694 грн, яка складається з наступного: 11 000 грн, - заборгованість по тілу кредиту; 29 694 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. За наведених обставин позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 00-9710456 від 08.06.2024 року в розмірі 40 694 грн. та судові витрати, а саме: судовий збір: 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу: 7 000,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, щодо винесення заочного рішення не заперечував. Відповідно ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про що свідчить повернуте до суду невручене рекомендоване поштове повідомлення про отримання відправлення; причин неявки суду не повідомила. Правом на подання письмового відзиву на позов не скористалася. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України судом розглянуто справу в заочному порядку. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.06.2024 року між ТОВ «Макс кредит» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 00-9710456 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідач отримала грошові кошти у сумі 10 000 грн. Договір був вчинений в електронній формі. Відповідно до умов Кредитного договору Первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 10 000 грн. та погодили 1 000 грн комісії, яка утримана із суми кредиту, тобто сума кредиту складає 11 000 грн. Строк кредитування - 360 днів, тобто до 03.06.2025 року, зі сплатою 1,47 % від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту Позичальнику та до день повернення кредиту. 20.01.2025 року між Первісним кредитором ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено Договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 00-9710456 від 08.06.2024 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників та Актом прийому-передачі реєстру боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 20012025-МК/Ейс від 20.01.2025 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача в сумі 40 694 грн., з яких 11 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29 694 грн - сума заборгованості за відсотками. Згідно з ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За положеннями ст.ст. 526, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається зі змісту вищевказаного кредитного договору ТОВ «Макс кредит» свої зобов`язання перед відповідачем виконав. Таким чином, відповідач зобов`язався повернути кредит кредитору та відсотки за Кредитним договором у строки та розмірах встановлених умовами договору. Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення, від відповідальності за порушення зобов`язання. Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач порушив, внаслідок чого станом на 20.01.2025 року складає: 40 694 грн. В обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором позивач надав відповідний розрахунок, заперечень щодо правильності якого відповідачем не надано. За частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід також стягнути понесені останнім витрати на сплату судового збору. Щодо вимог про відшкодування понесених позивачем витрат на надання правничої допомоги, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), тобто склад та розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 26 ЗУ від 05.07.2012 року за № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. До матеріалів справи позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 20.08.2025 року про надання адвокатським бюро правничої допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг, додаткову угоду № 25770857616 до договору про надання правничої допомоги від 11.09.2025, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, довіреність. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, та становлять одну із складових судових витрат ч.1 ст.133 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, з викладеного встановлено, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Суд вважає, що витрати в розмірі 7 000,00 грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат. З матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідності. Доданий договір про надання правничої допомоги свідчить про те, що адвокатом було виконано роботу по складанню та поданню не одного позову від імені позивача, які є ідентичними та не потребують значного часу для вивчення матеріалів і складання позовної заяви. Оскільки рішенням суду позов задоволено, чим відновлено порушене право позивача, що дає суду зазначити про здійснення адвокатом належного захисту в суді, враховуючи недотримання співмірності витрат на правничу допомогу, вважає, що необхідно зменшити розмір стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу до суми 3 000,00 грн., яка відповідатиме принципу розумності і в цій частині позовних вимог задоволено частково.

Outcome: approved