Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

07.11.2025 позивач звернулася до суду із даною позовною заявою та доданими до неї матеріалами. Підставою позову є захист позивачем своїх особистих немайнових прав у сфері сімейних відносин шляхом розірвання шлюбу у зв`язку зі зрадою відповідача і його проживання з іншою сім`єю. Предметом позову є розірвання шлюбу, зареєстрованого 28.09.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Мурованокуриловецького районного управління юстиції Вінницької області, про що складено актовий запис № 57 і видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у подружжя є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з відповіді № 1991811 від 10.11.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованої засобами підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи за запитом судді на підставі ч. 8 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України), відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 13). Ухвалою від 11.11.2025 позовну заяву судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а. с. 14, 15). Цією ж ухвалою вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження; відповідачеві встановлено строк 15 днів з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позов чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалу про відкриття провадження у справі позивачеві вручено 13.11.2025, а відповідачеві 18.11.2025 (а. с. 17) Відзиву на позовну заяву, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від відповідача до суду не надходило. 25.11.2025 відповідач подав до суду заяву, у якій просить справу розглядати без його участі та не заперечує щодо задоволення позову. Згідно зі ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при її підготовці до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). За вказаних обставин, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з врахуванням наступного. Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Мурованокуриловецького районного управління юстиції Вінницької області (а. с. 5) підтверджується, що з 28.09.2008 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Могилів-Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) підтверджується, що у шлюбі в подружжя [INFO] народився син [PERSON] (а. с. 7). Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (у тексті - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. У ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 закріплено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що зазначено в п. «с» ч. 1 ст. 16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок від 18.12.1979, відповідно до якого держави-сторони вживають усіх відповідних заходів для ліквідації дискримінації щодо жінок в усіх питаннях, що стосуються шлюбу та сімейних стосунків, і, зокрема, забезпечують на основі рівності чоловіків і жінок: однакові права та обов`язки під час шлюбу і після його розірвання. Виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам. Нормами ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У позовній заяві позивач вказала, що причиною розірвання шлюбу є зрада відповідача і його проживання з іншою сім`єю, тому просить розірвати шлюб. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Із матеріалів справи і заяви відповідача від 21.11.2025, у якій він визнає позов в повному обсязі, вбачається, що визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Беручи до уваги вказані у позовній заяві і встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.06.2019 у справі № 605/434/18 (провадження № 61-3235 св 19), яка кореспондується з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Враховуючи наведене, суд у даній справі не вживає заходів щодо примирення подружжя, передбаченого ст. 111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки жодна із сторін не заперечила проти розірвання шлюбу; в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше збереження сім`ї є неможливим, а перебування у шлюбі суперечитиме їх інтересам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач з цим погоджується та просить не надавати строк на примирення. У зв`язку з цим суд вважає, що подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам подружжя, а тому даний шлюб необхідно розірвати. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у пункті другому прохальної частини позовної заяви просить залишити їй прізвище « [PERSON] », на яке вона змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). При зверненні до суду з цим позовом позивач сплатила судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок (а. с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим позивач не заявила клопотання про повернення 50 відсотків сплаченого нею судового збору у зв`язку з визнанням позову відповідачем, тому зазначені судові витрати залишаються за [PERSON] .

Outcome: approved