Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним вище позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, зокрема, що між 29.09.2021 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3639008578/736149. Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на його номер мобільного телефону. Відповідно до умов договору товариство зобов`язалось надати відповідачу фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності визначених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути наданий йому кредит та сплати проценти за користування ним. 19.04.2022 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №19042022-Є, у відповідності до умов якого позивач отримав право вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників, у тому числі і щодо вказаного кредитного договору укладеного з [PERSON] . Згідно реєстру боржників до позивача перейшло право вимоги заборгованості у розмірі 24000,00 грн. Всупереч вимогам договору відповідач не виконав свого зобов`язання та не повернув наданий йому кредит та проценти. Після відступлення прав вимоги, ним не здійснювалось жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Крім того, відповідач [PERSON] та ТОВ «ФК «Інвеструм» уклали договір кредиту № 18631-09/2021 від 26.09.2021. Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на його номер мобільного телефону. Відповідно до умов договору товариство зобов`язалось надати відповідачу фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності визначених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути наданий йому кредит та сплати проценти за користування ним. 21.09.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 21092022, у відповідності до умов якого позивач отримав право вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників, у тому числі і щодо вказаного кредитного договору укладеного з [PERSON] . Згідно реєстру боржників до позивача перейшло право вимоги заборгованості у розмірі 6800,00 грн. Всупереч вимогам договору відповідач не виконав свого зобов`язання та не повернув наданий йому кредит та проценти. Після відступлення прав вимоги, ним не здійснювалось жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення з відповідача боргу за кредитними договорами, який в загальному розмірі становить 30800,00 грн. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.06.2023 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня отримання копії ухвали суду для направлення до суду відзиву на позов і всіх письмових та електронних доказів. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.07.2023 провадження у справі зупинене до припинення перебування відповідача у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05.11.2025 поновлено провадження у справі та постановлено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Головуюча суддя Київська Т.Б. перебувала у щорічній відпустці у період з 08.12.2025 по 19.12.2025, включно, на підставі наказу №204 по Могилів-Подільському міськрайонному суду Вінницької області від 26.11.2025. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22.12.2025 поновлено представнику відповідача строку на подання відзиву на позов та прийнято його до розгляду. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Представник позивача, належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавала. Відповідач подав до суду відзив на позов, який мотивований тим, зокрема, що на момент укладення кредитних договорів, відповідач проходив військову службу у Збройних силах України, у зв`язку з чим мав право на пільги передбачені ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», у тому числі щодо не нарахування процентів за користування кредитом. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано жодного доказу на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів. Крім того, розмір боргу який просить стягнути відповідач у рази перевищує розмір наданого тіла кредиту, що суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитодавця, оскільки встановлюються вимоги щодо сплати непропорційно великої суми компенсації. Крім того, сам по собі факт укладення договору факторингу не створює для відповідача обов`язку сплати борг саме у тому розмірі, який зазначено у договорі. Враховуючи наведене, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом просив відмовити, а щодо стягнення суми заборгованості за тілом кредитів не заперечував. 15.12.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, яка мотивована тим, зокрема, що відповідач при укладенні кредитних договорів із первісними кредиторами повинен був повідомити про наявність у нього статусу військовослужбовця, що ним зроблено не було, а тому він не може претендувати на передбачені законом пільги. Інші доводи відповіді на відзив фактично дублюють зміст позову, а також стосуються ненадання відповідачем доказів на підтвердження своїх заперечень. Зважаючи на викладене суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані позивачем докази, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 29.09.2021 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено договір кредиту №3639008578/736149. Відповідно до умов вказаного договору розмір кредиту становить 6000,00 грн. Строк позики 30 днів, тобто до 28.10.2021. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% процентів на добу. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнту. Відповідно до п.6.1 договору він підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». У реквізитах сторін позичальником зазначено номер банківської платіжної картки на яку він бажав отримав кредитні кошти, а саме [NUMBER] . Крім того, пунктом 6.6. договору передбачено, що підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства. До позовної заяви позивачем також приєднано Графік платежів, який є невід`ємною частиною вказаного вище договору, а також паспорт споживчого кредиту, в якому наведена інформація та контактні дані позикодавця, основні умови надання позики з урахуванням побажань позичальника, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості позики, порядок повернення позики та інші важливі правові аспекти. На підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу позивачем надано до суду інформаційну довідку ТОВ «Платежі Онлайн» №1948/06 від 27.06.2023 в якій зазначено про успішність транзакції №33293-87078-19443, сума коштів 6000,00, дата 29.09.2021, номер картки [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості по договору кредиту №3639008578/736149, підготовленого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та надано позивачем у своїй відповіді на відзив, станом на 18.04.2022, заборгованість відповідача становила 24000,00 грн., а саме 6000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 18000,00 грн. заборгованість за процентами. З вказаного розрахунку заборгованості також слідує, що проценти за користування кредитом нараховані до 26.01.2022 включно. 19.04.2022 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» укладено договір факторингу №19042022-Є відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. На підтвердження оплатності вказаного договору факторингу позивачем надано платіжне доручення №18199 від 22.04.2022. Також, 19.04.2022 між тими самим сторонами було підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №19042022-Є. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №19042022-Є від 19.04.2022 зазначено, що позивач отримав право вимоги до [PERSON] за договором кредиту №3639008578/736149 на загальну суму заборгованості 24000,00 грн. З наданого до суду розрахунку заборгованості, підготовленого позивачем, слідує, що після відступлення прав вимоги заборгованість відповідача, за вказаним вище кредитним договором, станом на 28.02.2023, залишилась незмінною. 26.09.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 18631-09/2021. Відповідно до умов договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2000,00 грн. на мовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 25.10.2021. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 182,5% річних від суми кредиту в розрахунку 0,50% на добу. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнту. Відповідно до п.6.1 договору він підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». До позовної заяви позивачем також приєднано Графік платежів, який є невід`ємною частиною вказаного вище договору, а також паспорт споживчого кредиту, в якому наведена інформація та контактні дані позикодавця, основні умови надання позики з урахуванням побажань позичальника, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості позики, порядок повернення позики та інші важливі правові аспекти. 21.09.2022 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Інвеструм» було укладено Договір факторингу № 21092022. відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. На підтвердження оплатності вказаного договору факторингу позивачем надано до суду платіжне доручення №18799 від 23.09.2022. Також, 21.09.2022 між тими самим сторонами було підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №21092022. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №21092022 від 21.09.2022 зазначено, що позивач отримав право вимоги до [PERSON] за договором кредиту №18631-09/2021 на загальну суму заборгованості 6800,00 грн. З наданого до суду розрахунку заборгованості, підготовленого позивачем, слідує, що після відступлення прав вимоги заборгованість відповідача, за вказаним вище кредитним договором, станом на 28.02.2023, залишилась незмінною. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Крім того, без здійснення входу позичальником на сайт кредитодавця, без отримання ним умов договору (оферти) і повідомлення з одноразовим ідентифікатором та без введення відповідачем одноразового ідентифікатора, що означає прийняття пропозиції (акцепту), кредитний договір не був би укладеним. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19, від 28 квітня 2021року у справі №234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі №234/8079/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі№640/7029/19. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним факт укладення вказаних вище кредитних договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. При цьому, факт укладення вказаних договорів не заперечувався і самим відповідачем. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження №12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт-фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор -банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник-набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Суд також враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18), згідно яких у разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідач не спростував ті обставини, що він не укладав кредитні договори та не отримував кредитні кошти за цими договорами, а також те, що вказані вище договори факторингу були визнані недійсними та не підлягають до виконання. Судом також враховано те, що учасниками спірних правовідносин, за виключенням відповідача, є фінансові, а не банківські установи, нормативно-правове регулювання діяльності яких має свої особливості, зокрема, що стосується вимог до первинної документації. Так, ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Інвеструм» не є банками, а тому не відкривають позичальнику рахунок, а лише здійснюють перерахування кредитних коштів на вже існуючий рахунок позичальника у банківській установі. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі №607/11746/17, від 25 липня 2024 року справі №500/6150/14). Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі №463/9914/20). При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач, який має доступ до своїх банківських рахунків, не надає суду доказів на підтвердження відсутності зарахування кредитних коштів на його рахунки. Крім того, у своєму відзиві відповідач фактично оспорює лише нараховані відсотки, тоді як щодо тіла кредиту не заперечує, що також дає суду підстави вважати, що кредитні кошти були перераховані відповідачу. Суд вважає встановленим та належним чином підтвердженим факт отримання відповідачем кредитних коштів за кредитними договорами, а також факт неповернення отриманих кредитних коштів кредитодавцю у порядку та строки, визначені договорами. Щодо наявності права на пільги передбачені ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», зокрема, щодо не нарахування процентів за користування кредитом, суд зазначає таке. У ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у період з 26.09.2021 по 29.09.2021) зазначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Аналогічні положення щодо періоду застосування вказаної вище норми, містяться і в чинній редакції вказаної статті. Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Особливий період діє в Україні з 24 лютого 2022 року, після оприлюднення Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» та неодноразово був продовжений. Таким чином, положення ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» застосовуються до військовослужбовців у період дії особливого періоду, у даному випадку починаючи з 24.02.2022 і по день ухвалення даного рішення суду. Цей припис Закону є самостійною нормою і дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-цта від 11 грудня 2019 року у справі №521/7927/16-ц. Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав правовий висновок про перелік необхідних документів для доведення статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. На підтвердження наявності пільг, відповідач надав до суду: довідку в/ч [NUMBER] №604 від 05.06.2024 про те, що відповідач з 30.09.2023 перебував на військовій службі по день видачі довідки, включно; витяг з наказу начальника [NUMBER] прикордонного загону ДПС України №510-ос від 11.07.2025 про виключення відповідача зі списків особового складу військової частини, в якому зазначено вислугу років за проходження військової служби; подання про звільнення з військової служби в якому зазначено, що [PERSON] проходив військову службу у період з 03.01.2019 по день звільнення. У відповідності до пункту 5 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України. Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України. Таким чином, статус військовослужбовця надається громадянину, який проходить військову службу відповідно до чинного законодавства України. Такого статусу особа набуває з часу початку проходження нею військової служби, визначеного законодавством. Так, як зазначалось вище, проценти за користування кредитним договором №3639008578/736149 нараховані до 26.01.2022 включно, тобто до початку особливого періоду в Україні, а тому підстав для не нарахування процентів за користування кредитом у позикодавця не було, аналогічно і у суду відсутні підстави для відмови у стягненні процентів по вказаному кредитному договору. Крім того, відповідно до умов кредитного договору №18631-09/2021 відповідач зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 0,50% на добу від суми кредиту. З наданого до суду розрахунку заборгованості за вказаним договором слідує, що первісним кредитором нараховано відсотки у розмірі 4800,00 грн. Детального розрахунку заборгованості позивачем до свого позову не долучено, так само такий відсутній і у відповіді на відзив. Разом з тим, з графіку платежів, який є невід`ємною частиною вказаного кредитного договору слідує, що за 30 днів користування кредитом позичальник повинен був сплати 300,00 грн. процентів (2000,00 грн.*0,5%= 10 грн./день*30 днів). Таким чином, за кожен день користування кредитом позикодавцем нараховувались проценти у розмірі 10 грн. З вказаного слідує, що сума процентів за користування кредитом у період з 26.09.2021 по 23.02.2022 становила 1510,00 грн. (151 день*10 грн.). Враховуючи наведене вище, наявні підстави для стягнення лише частини процентів за користування кредитом №18631-09/2021 у розмірі 1510,00 грн., які були нараховані у період до введення особливого (воєнного) стану, тобто до 24.02.2022. Зважаючи на викладені вище норми права та встановлені обставини та враховуючи те, що кредитні договори, встановлюють обов`язок позичальника повернути кредит та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цими договорами, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №3639008578/736149 в розмірі 24000,00 грн., з яких 6000,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 18000,00 грн. заборгованості за процентами, а також за кредитним договором №18631-09/2021 в розмірі 3510,00 грн., з яких 2000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 1510,00 грн. заборгованість за процентами. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. З огляду на наведене суд надав правову оцінку визначальним доводам сторін. Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 2397,35 грн. (2684,00 грн./89,32%) понесеного судового збору.

Outcome: partial