Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Козиревич О.С. звернулась до суду з позовом до Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на спадкове майно. В своєму позові позивач зазначила, що [INFO] в с. Новокостянтинівка Братського району Миколаївської області помер дід позивача [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка крім іншого складається з права на земельну частку(пай) розміром 7,49 в умовних кадастрових гектарах, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [INFO] в с. Новокостянтинівка Братського району Миколаївської області померла баба позивача [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка крім іншого складається з права на земельну частку(пай) розміром 7,49 в умовних кадастрових гектарах, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Звернувшись в нотаріальну контору для оформлення спадщини, позивачу було роз`яснено, що вона не може оформити свої спадкові права, оскільки втрачено документи, що підтверджують право померлих на майно. Окрім цього перепоною для отримання свідоцтв про право на спадщину є відсутність документів, що підтверджують родинні відносини, з померлим дідом [PERSON] та померлою бабою [PERSON] . Звернувшись до органів ДРАЦС для отримання необхідних документів, позивач отримала відмову, зокрема, з тих підстав, що є різниця в написанні прізвищ - [PERSON] та [PERSON] Тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом про визнання права власності та встановлення факту родинних відносин. В судове засідання позивач не з`явилась, представник позивача до суду надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила про задоволення позову. Представник відповідача надав до суду заяви про розгляд справи без його участі, вирішення позовних вимог залишив на розсуд суду. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] помер [PERSON] , який є дідом позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка крім іншого складається з права на земельну частку(пай) розміром 7,49 в умовних кадастрових гектарах, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель КСП ім. Мічуріна в межах Новокостянтинівської сільської ради Братського району Миколаївської області, на яку позивач має право згідно рішення Новокостянтинівської сільської ради Братського району Миколаївської області від 07 вересня 2000 року №2 Про виділення в приватну власність земельних ділянок в розмірі земельного паю колишнім членам КСПТ ім.Мічуріна для передачі її спадкоємцям (а.с. 8-10) . [INFO] померла [PERSON] баба позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка крім іншого складається з права на земельну частку(пай) розміром 7,49 в умовних кадастрових гектарах, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель КСП ім.Мічуріна в межах Новокостянтинівської сільської ради Братського району Миколаївської області, згідно сертифіката на право на земельну частку(пай) серії МК №0095623, виданого на підставі розпорядження Братської райдержадміністрації від 18.12.1997 року №227-р (а.с. 7) . Позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON] та [PERSON] . Першою вимогою позивачки є встановлення факту родинних відносин між померлими та нею, як онукою. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що маючих юридичне значення» зазначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту родинних відносин тощо. У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст.315 ЦПК України - у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (суд ураховує роз`яснення Верховного Суду «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»: "суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії свідоцтва про право на спадщину"). Виникнення особистих, майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами, які підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо), тому допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. При вирішенні питання про встановлення факту родинних відносин, суд виходить з фактичних, встановлених в судовому засіданні обставин. Суд враховує, що законодавчо питання врегульовано положеннями Цивільного кодексу України щодо сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для підтвердження такого факту. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Встановити факт родинних відносин у позасудовому порядку не можливо тому враховуючи вищевикладене, заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Тому дослідивши документи, суд вважає за можливе задовольнити дані вимоги та встановити факт, що [PERSON] є рідною онукою померлих [PERSON] та [PERSON] . Другою вимогою позивача було вирішення питання, щодо спадкування земельних часток (пай), які були виділені померлим. Відповідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року, а тому при вирішенні даної справи суд керуватися нормами Цивільного кодексу в редакції 1963 року. Системний аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР (в редакції 1963 року) свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст.548 ЦК для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, що передбачено ст.549 ЦК. Приблизний перелік дій, які свідчать про вступ спадкоємцями у володіння і управління спадковим майном містить Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністра юстиції від 31.10.1975 року№45/5 й втратила чинність на підставі наказу Мін`юсту №18/5 від 14.06.1994 року. Так, відповідно до п. 124 Інструкції доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно з ст.525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року №4 Про практику розгляду судами України справ про спадкування(що був чинний на момент смерті діда), якщо у шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Згідно п.4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та витягу з Державного земельного кадастру. В даному випадку при відсутності сертифікату на право на земельну частку(пай) зробити це неможливо, в зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даною позовною заявою для захисту своїх спадкових прав. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Що мною було й зроблено. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч. 2 вказаної статті, способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.1 ч.2 вказаної статті, способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом. Враховуючи вказане, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved