Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач звернулась до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якій просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 62 648,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що перебуває у трудових відносинах з відповідачем та останній має заборгованість перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. Відповідно до довідки, виданої відповідачем, станом на 09.10.2025 року позивачу не виплачена заробітна плата у сумі 62 648,00 грн. До теперішнього часу заборгованість по заробітній платі сплачена не була, у зв`язку із чим, позивач вимушена звернутись до суду. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 15 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 12 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» представником відповідача Гряник О.О. було подано на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовної заяви посилаючись на наступне. Причиною несвоєчасної виплати є факт наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме той факт, що Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» перебувало та перебуває і зараз в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, розірвання контрактів з Російською Федерацією, які складали питому вагу в загальній кількості, великі фінансові збитки. Відповідач просить врахувати ситуацію, яка склалася внаслідок війни, і поставила підприємство на межу виживання та звертає увагу, що на протязі 2019-2025 рр. підприємство працює в одноденному режимі роботи. Наявна заборгованість по заробітній платі перед робітниками підприємства з травня 2021 року та станом на 01.06.2025 року складає понад 482 млн. (без податків) гривень, відсутність обігових коштів, одноденний режим роботи на протязі 2019-2025 років. Окрім того, відповідач доводить до відома суд, що згідно довідки № 232/151 від 29.10.2025 року, сума не виплаченої заробітної плати позивачу становить 62 648,00 грн. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Встановлено, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», відповідне підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.6-7). Згідно довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» від 09.10.2025 року №232/135, станом на 09.10.2025 року [PERSON] не виплачена заробітна плата у сумі 62 648,00 грн., у т.ч. по місяцям: за грудень 2024 року 6304 грн.; за січень 2025 року 7811 грн.; за лютий 2025 року 11022 грн.; за березень 2025 року 10452 грн.; за квітень 2025 року 9684 грн.; за червень 2025 року 9322 грн.; за вересень 2025 року 8053 грн. (а.с.9). Аналогічні відомості містяться у довідці Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» від 29.10.2025 року №232/151 наданої відповідачем разом із відзивом на позовну заяву (а.с.23), за якою розмір заборгованості перед [PERSON] станом на 29.10.2025 року складає 62 648,00 грн. Згідно ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Також, судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, з урахуванням предмету та підстави позову, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, буде стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 62 648,00 грн. Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом не виплачено, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Судом враховано, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (частина 1 ст.233 КЗпП України). Нормою частини 2 ст.233 КЗпП України визначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, що визначено ст.116 КЗпП України. Встановлено, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем, 09.10.2025 року позивач отримала довідку про розмір заборгованості по заробітній платі, та 14.10.2025 року звернулась до суду з позовом, а отже, встановлений законом строк для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі не пропущено. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до частин 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved