Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

У травні 2024 року представник [PERSON] - адвокат Дуля Т.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 листопада 1988 року сторони уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний запис. Під час шлюбу за спільні кошти подружжям було набуте рухоме та нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано на ім?я відповідача. Питання про поділ спільного майна не ставилося. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Син є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства довічно. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з січня 2020 року. Після припинення фактичних шлюбних відносин, спільний син залишився проживати з позивачем та який перебуває на її утриманні. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2021 року в справі №362/1268/21 [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним і встановлено опіку та призначено його опікуном позивача. Згоди між позивачем і відповідачем щодо поділу майна, що є їхньою спільною власністю не досягнуто. Починаючи з січня 2020 року, з часу припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами, відповідач своїм сином не цікавився, не надавав жодної допомоги та підтримки, не приймає участі в його утримання, ці обов?язки виконує виключно позивач у зв?язку з чим позивач вважає за необхідне звертатись до суду з позовом про поділ майна подружжя з відступленням від засад рівності часток подружжя та визнання за нею права власності на 2/3 частки спільного майна подружжя. При цьому, позивач погоджується на отримання грошової компенсації за належні їй 2/3 частини кожного з п?яти транспортних засобів на загальну суму 1 800 350, 27 грн. Посилаючись на викладене та положення СК України, представник позивача - адвокат Дуля Т.В. просила: - встановити факт окремого проживання [PERSON] та [PERSON] у зв?язку з припиненням шлюбних відносин з січня 2020 року. В порядку поділу спільного майна подружжя: - визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини земельної ділянки кадастровий номер 3210700000:13:024:0017 загальною площею 0,2000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини житлового будинку загальною площею 28,3 кв. м, житловою площею 135,3 кв. м, господарський блок «Б-ІІ» загальною площею 185,9 кв. м, підвал під «Б» площею 81,9 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини земельної ділянки кадастровий номер 3221487002:02:0025:0049 загальною площею 0,0779 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини земельної ділянки кадастровий номер 3210700000:14:001:0002 загальною площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини земельної ділянки кадастровий номер 3210700000:14:001:0001 загальною площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості 2/3 частин транспортних засобів: - автомобіля BMW 320, 1997 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; - причепа легкового ПВА, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; - причепа легкового УВН, 2012 року випуску державний номерний знак [NUMBER] ; - автомобіля MITSUBISHI PAJERO, 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; - автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , в сумі 1 800 350,27 грн. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження (а.с. 78). 30 серпня 2024 року від представника відповідача адвоката Черторижської А.П. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила визнати поважною причину пропуску строку на подання відзиву, у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зазначала, що відповідач не визнає позовні вимоги про стягнення 2/3 частки рухомого та нерухомого майна та вимогу про встановлення факту окремого проживання, оскільки обставини, на які посилається позивач не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються тим, що спільна дитина [PERSON] , [INFO] , є повнолітнім, з 2019 року він був зареєстрований як ФОП та самостійно заробляв на життя і в якості ФОП сплачував податки. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2021 року в справі №362/1268/21 дійсно [PERSON] був визнаний недієздатним за заявою позивача та остання призначена опікуном, проте згідно з ст. 300 ЦПК України строк дії вказаного рішення суду вже закінчився. На даний час син [PERSON] є засновником та директором ТОВ «ВА» код ЄДРПОУ 4486401. Акт обстеження житлових умов від 25.04.2024 року не є належним і допустимим доказом, оскільки складений особою, яка не уповноважена на складання таких актів. Відповідач активно приймав і активно приймає участь у матеріальному забезпеченні сина та завжди приймав таку участь. Позивач до суду про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина не зверталася, що свідчить про те, що очевидно відповідач добровільно утримає сина. Крім того, відповідач не заперечує щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, у разі якщо позивач вважає, що допомогу яку надає відповідач добровільно недостатньою. Таку обставину, що повнолітній син проживає з позивачем не можна вважати підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя відповідно до ст. 70 СК України, тому при поділі рухомого та нерухомого майна необхідно виходити з рівності часток, тобто по частці кожному. Щодо земельної ділянки кадастровий номер 3221487002:02:0025:0049 загальною площею 0,0779 га, то вона є особистою власністю відповідача, оскільки отримана ним в порядку приватизації, отже не є спільним майном подружжя. Щодо автомобілів, то автомобілі BMW 320, 1997 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , MITSUBISHI PAJERO, 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] були продані в шлюбі та під час спільного проживання і позивач не заперечувала проти їх продажу, до суду не зверталась про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, два легкових причепи ПВА, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та УВН, 2012 року випуску державний номерний знак [NUMBER] наявні, а тому один причеп слід виділити позивачу, а інший відповідачу. Вказувала, що надані позивачем Звіти про оцінку автомобілів не відповідають дійсній вартості вказаних автомобілів. Стосовно позовної вимоги про визнання факту окремого проживання позивача та відповідача, відповідач заперечує, оскільки в період шлюбу ніколи не мав іншого житла крім того, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та в ньому він зареєстрований. Крім того, вказувала, по позивачем не включено до поділу нежитлове приміщення магазину площею 47,6 кв. м. за адресою [ADDRESS] , яке придбано в період шлюбу 27.11.2019 року за спільні кошти подружжя, дане приміщення також підлягає поділу (а.с.102-106). 30 серпня 2024 року від представника [PERSON] - адвоката Черторижської А.П. до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності та поділу майна, в якій остання просила визнати поважною причину пропуску строк на подання зустрічної позовної заяви, прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду та об`єднати в одне провадження з первісним позовом по справі № 362/3199/24. Вимоги зустрічного позову мотивовані тим, що 26 листопада 1988 року між сторонами був зареєстрований шлюб. Від шлюбу подружжя мають спільну дитину, яка на даний час є повнолітньою [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання як подружжя сторони набули у власність рухоме та нерухоме майно. Враховуючи, що між сторонами склався відповідний порядок користування спільним майном, відповідач вважає, що між співвласниками необхідно провести реальний розподіл нерухомого майна, виділивши позивачу та відповідачу в натурі реальні частки, що відповідають належним їм ідеальних часток у нерухомому майні, та про що наводить запропонований ним варіант. Посилаючись на наведене та положення СК України, представник позивача за зустрічним позовом - адвокат Черторижської А.П. просила: - припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку 3210700000:13:024:0017 площею 0,20 га по [ADDRESS] та визнати за [PERSON] та [PERSON] по частці земельної ділянки; - припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок загальною площею 286,3 з господарським блоком площею 185,9 кв. м та підвалом 81,9 кв. м по [ADDRESS] та поділити вказаний будинок з господарськими спорудами між позивачем [PERSON] та [PERSON] по частці по частки будинку разом зі спорудами; - припинити право спільної сумісної власності та виділити у власність [PERSON] 1/1 частку земельної ділянки кадастровий номер 3210700000:13:024:0027 площею 0,10 га по Околична м. Васильків; - припинити право спільної сумісної власності та виділити у власність [PERSON] 1/1 частку земельної ділянки кадастровий номер 3210700000:14:001:0002 загальною площею 0,1000 га по [ADDRESS] ; - припинити право спільної сумісної власності та виділити у власність [PERSON] 1/1 частку земельної ділянки кадастровий номер 3210700000:14:001:0001 загальною площею 0,1000 га по [ADDRESS] ; - припинити право спільної сумісної власності та виділити у власність [PERSON] 1/1 частку нежитлового приміщення, загальною площею 47,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - припинити право спільної сумісної власності та виділити у власність [PERSON] причіп УВН8100080 держ. номер [NUMBER] ; - припинити право спільної сумісної власності та виділити у власність [PERSON] причіп ПВА 2 держ. номер [NUMBER] (а.с.120-124). 03 вересня 2024 року від представника [PERSON] - адвоката Дулі Т.В. до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій остання просила: - встановити факт окремого проживання [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з січня 2020 року; В порядку поділу спільного майна подружжя: - визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частину земельної ділянки кадастровий номер 3210700000:13:024:0017 загальною площею 0,2000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини житлового будинку загальною площею 286,3 кв. м, житловою площею 135,3 кв. м, господарський блок «Б-ІІ» загальною площею 185,9 кв. м, підвал під «Б» площею 81,9 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини земельної ділянки кадастровий номер 3221487002:02:002:0049 загальною площею 0,0779 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини земельної ділянки кадастровий номер 3210700000:14:001:0002 загальною площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини земельної ділянки кадастровий номер 3210700000:14:001:0001 загальною площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості 2/3 частин транспортних засобів: - автомобіля BMW 320, 1997 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; - причепа легкового ПВА, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; - причепа легкового УВН, 2012 року випуску державний номерний знак [NUMBER] ; - автомобіля MITSUBISHI PAJERO, 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; - автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , в сумі 1 800 350,27 грн (а.с.140-141). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2024 року прийнято уточнену позовну заяву представника [PERSON] - адвоката Дулі Т.В. про уточнення позовних вимог подану 03.09.2024 року та вирішено розгляд справи здійснювати з урахуванням таких (а.с.140-141). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2025 року поновлено представнику [PERSON] адвокату Черторижській А.П. пропущений процесуальний строк для звернення до суду зі зустрічним позовом, прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності та поділу майна, і об`єднано їх в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя (а.с.194-197). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2025 року задоволено заяву представника [PERSON] адвоката Дулі Т.В. про долучення доказів до матеріалів справи, закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті (а.с. 211-214). 21 червня 2025 року від представника [PERSON] адвоката Черторижської А.П. до суду надійшли письмові пояснення, в яких остання просить задовольнити зустрічний позов, поділити його порівну на умовах, передбачених законом, згідно оціночної вартості на момент поділу (а.с.231-247). Про дату, час і місце розгляду справи по суті сторони повідомлялися належним чином (а.с. 254, 256-260). У судове засідання сторони не з?явилися, представник [PERSON] адвокат Дуля Т.В. подала до суду заяву, в якій просила дану справу розглянути за її відсутністю, зазначала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти зустрічного позову заперечує (а.с.262). Представник [PERSON] адвокат Черторижська А.П. подала до суду заяву, в який просила розглянути дану справу без її участі (а.с.261). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, відзив на позовну заяву відповідача, клопотання, заяви позивача та відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 26 листопада 1988 року, виданого Печерським відділом записів актів громадського стану м. Києва, 26 листопада 1988 року сторони уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №1125 (а.с.16). Під час шлюбу сторони придбали у власність нерухоме та рухоме майно, що є предметом спору. Зокрема, сторони придбали наступне нерухоме майно: - 06 червня 2008 року, на підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок від 06 червня 2008 року придбано земельну ділянку кадастровий номер 3210700000:13:024:0017 площею 0,2000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі зазначеного договору купівлі-продажу 22 січня 2009 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3210700000:13:024:0017 площею 0,2000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією державного акту від 22 січня 2009 року (а.с.17-18); - 11 серпня 2014 року, на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 11.08.2014 року, набуто житловий будинок загальною площею 286,3 кв. м, житловою площею 135,3 кв. м, господарський блок «Б-ІІ» загальною площею 185,9 кв. м, підвал під «Б» площею 81,9 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності зареєстровано на ім?я [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою №376052730 від 25.04.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єктів (а.с.21); - 19 липня 2019 року, на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області Іванковою І.О., придбано земельну ділянку кадастровий номер 3210700000:14:001:0002 площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою №376052730 від 25.04.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єктів (а.с.20); - 19 липня 2019 року, на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області Іванковою І.О., придбано земельну ділянку кадастровий номер 3210700000:14:001:0001 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , підтверджується інформаційною довідкою №376052730 від 25.04.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єктів (а.с.20-21); - 27 грудня 2019 року, на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу Київської області Здоренко О.М., придбано нежитлове приміщення, загальною площею 47, 6 кв. м за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою №390347553 від 09.08.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єктів (а.с.110). Згідно з копією договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 27.12.2019 року покупцем нежитлового приміщення є [PERSON] , договір посвідчено за згодою чоловіка покупця [PERSON] , продаж вчинено за домовленістю сторін за 380 193, 00 грн (а.с.153-154). Доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на вищенаведене нерухоме майно, сторони не надали. Крім вищенаведеного нерухомого майна, [PERSON] у своїй позовній заяві заявляла вимоги до [PERSON] про поділ земельної ділянки кадастровий номер 3221487002:02:002:0049 загальною площею 0,0779 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS] , однак доказів на підтвердження набуття у власність сторонами земельної ділянки 3221487002:02:002:0049 загальною площею 0,0779 га, місцерозташування якої за адресою: [ADDRESS] , позивач за первісним позовом суду не надала, і матеріали справи таких доказів не містять. Згідно з наданою відповідачем за первісним позовом, і позивачем за зустрічним позовом копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 травня 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Семенцем О.А., земельна ділянка кадастровий номер 3221487002:02:002:0049 площею 0,0779 га, для ведення особистого селянського господарства, знаходиться на території с. Березенщина, Фастівського (колишнього Васильківського) р-ну Київської області. Зазначена земельна ділянка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №933319, виданого Васильківської районною державною адміністрацією 28 грудня 2012 року на підставі розпорядження Васильківської районної державної адміністрації №1942 від 07.12.2012 року, держаний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №32214001011218 (а.с.107). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку державна реєстрація вказаної земельної ділянки проведена за заявою [PERSON] на підставі виготовленого 27 липня 2012 року ТОВ «Агенство землеустрою «Аршин» проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (а.с.108). Наведені відомості свідчать про набуття [PERSON] зазначеної земельної ділянки кадастровий номер 3221487002:02:002:0049, розташованої в с. Березенщина, Васильківського р-ну Київської області внаслідок безоплатної приватизації із земель державної власності. Крім того, як вбачається з копією договору купівлі-продажу від 08 травня 2024 року [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 3221487002:02:002:0049 площею 0,0779 га, що знаходиться на території с. Березенщина, Фастівського (колишнього Васильківського) р-ну Київської області, продаж вчинено за 15 000 грн (а.с.107). Що стосується земельної ділянки кадастровий номер 3210700000:13:024:0027 площею 0,1 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , суд встановив, що згідно з наданим позивачем за первісним позовом, і відповідачем за зустрічним позовом Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка кадастровий номер 3210700000:13:024:0027 площею 0,1 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] є комунальною власністю (а.с.202 -206). Доказів, які б підтверджувати набуття у власність сторонами земельної ділянки кадастровий номер 3210700000:13:024:0027 площею 0,1 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] про поділ якої відповідач за первісним позовом, і позивач за зустрічним позовом заявив вимогу до [PERSON] , позивач за зустрічним позовом суду не надав, і матеріали справи таких доказів не містять. Крім нерухомого майна, сторони також придбали у власність рухоме майно, зокрема: - 03 травня 2007 року, згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 03.05.2007 року, придбано автомобіль BMW 320, 1997 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який зареєстровано на [PERSON] 17 травня 2024 року вказаний автомобіль перереєстрований на нового власника за договором купівлі-продажу відповідно до копії роздруківки перевірки VIN-код (а.с.30, 162); - 21 серпня 2008 року, згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 21.08.2008 року, придбано причіп легковий ПВА, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] (а.с.31); - 09 жовтня 2012 року, згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 09.10.2012 року, придбано причіп легковий УВН, 2012 року випуску державний номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] (а.с.32); - 07 грудня 2019 року, згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 07.12.2019 року, придбано автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] . З копії договору купівлі-продажу №8047/2024/4470664 від 19 квітня 2024 року вбачається, що [PERSON] продав [PERSON] автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , за ціною 40 000, 00 грн, за домовленістю сторін (а.с.33, 111); - 07 грудня 2019 року, згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 07.12.2019 року, придбано автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] 19 квітня 2024 року вказаний автомобіль перереєстровано на нового власника за договором купівлі-продажу відповідно до роздруківки перевірки VIN-код (а.с.34, 164). Доказів для спростування презумпції спільності права власності подружжя на рухоме майно, сторони не надали. Згідно з наданими позивачем за первісним позовом, і відповідач за зустрічним позовом [PERSON] висновками, що містяться у Звітах про оцінку ринкової вартості транспортних засобів ТОВ «Автопрестиж Центр», складеними спеціалістом-автотоварознавцем Бігуненко К.Г. (далі висновки та/або висновок) ринкова (дійсна) вартість транспортних засобів: - автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, реєстраційний номер [NUMBER] станом на 18 квітня 2024 року складає 768 088, 90 грн (а.с.54-56); - причіпа ПВА, реєстраційний номерний знак [NUMBER] станом 27 квітня 2024 року складає 40 025, 70 грн (а.с.57-59); - причіпа УВН, реєстраційний номерний знак [NUMBER] станом 27 квітня 2024 року складає 49 252,50 грн (а.с.60-62); - автомобіля BMW 320, реєстраційний номерний знак [NUMBER] станом 27 квітня 2024 року складає 197 971, 40 грн (а.с.63-65). - автомобіля MITSUBISHI PAJERO, реєстраційний номерний знак [NUMBER] станом 27 квітня 2024 року складає 1 645189, 90 грн (а.с.66-68). [PERSON] - відповідач за первісним позовом, і позивач за зустрічним позовом визначений в наведених Звітах розмір ринкової вартості причепів належними і допустимими доказами не спростував, з клопотанням про призначення відповідної судової експертизи не звертався. Крім того, судом встановлено, що від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 13 квітня 1990 року (а.с.37). Згідно з копією посвідчення серія [NUMBER] від 01 березня 2023 року [PERSON] , [INFO] , має 2 групу інвалідності з дитинства (а.с.39). З копії рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2021 року в справі №362/1268/21 вбачається, що за заявою [PERSON] рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2021 року [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним, установлено над [PERSON] опіку та призначено його опікуном [PERSON] . Зазначене рішення суду набрало законної сили 05 серпня 2021 року (40-41). При цьому, строк дії рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2021 року в справі №362/1268/21 згідно з частиною 6 статті 300 ЦПК України закінчився у серпні 2023 року. Згідно з наданим відповідачем за первісним позовом, і позивачем за зустрічним позовом Витягом з ЄДР станом на 29 серпня 2024 року [PERSON] є засновником, власником, директором компанії ТОВ «ВА», код ЄДРПОУ 44864010, дата заснування 23.10.2022, адреса: [ADDRESS] (а.с.119). Відповідно до наданої [PERSON] копії Акту обстеження житлових умов від 25 квітня 2024 року комісією в складі: депутата Мартиненко Ю.А., сусідів [PERSON] , [PERSON] , в ході обстеження за місцем проживання житлових умов за адресою: [ADDRESS] виявлено, що за вказаною адресою мають реєстрацію та фактично проживають [PERSON] та [PERSON] , останній являється інвалідом з дитинства, опіку над ним здійснює його мати [PERSON] . [PERSON] має реєстрацію за даною адресою, але фактично не проживає з січня 2020 року, його особисті речі в будинку відсутні (а.с.43). Згідно з копією довідки №1295 від 25.04.2024 року, виданої відділом з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , 1990 року народження, та інші зареєстровані в [ADDRESS] (а.с. 42). За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Такий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 та від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною першою статті 57 СК України встановлено перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Крім того, частиною шостою статті 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Положення цієї норми стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України. На відміну від частини другої статті 119 СК України, яка містить імперативний припис про те, що одним із правових наслідків встановлення режиму окремого проживання є те, що майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважається набутим у шлюбі, частина шоста статті 57 СК України лише допускає можливість визнання судом особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Таким чином, законодавець розмежовує правовий режим майна, набутого дружиною, чоловіком після встановлення судом режиму сепарації (стаття 119 СК України), і майна, набутого за обставин, визначених у частині шостій статті 57 СК України. На майно, набуте дружиною, чоловіком в період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2019 року в справі №721/1177/15-ц, від 02 серпня 2022 року в справі №760/23279/20 та від 11 лютого 2022 року в справі №504/1126/19. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне становище сім?ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім?ї (частина 2 статті 70 СК України). За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина 3 статті 70 СК України). За положеннями статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою та можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом, і вбачається з матеріалів справи з 26 листопада 1988 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. У шлюбі, зокрема, в період з 03 травня 2007 року по 27 грудня 2019 року включно, сторони набули у власність нерухоме та рухоме майно. За час шлюбу шлюбний договір (контракт) сторони не укладали та домовленості між ними не було, згоди щодо поділу набутого в шлюбі майна сторони не дійшли та звернулись до суду про поділ спільного сумісного майна подружжя. [PERSON] , звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя просила встановити факт окремого проживання [PERSON] та [PERSON] у зв?язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з січня 2020 року. Встановлення юридичного факту у спорі про поділ майна є підставою позову, а не самостійним способом захисту прав подружжя в такому спорі, який підлягає формулюванню як самостійна вимога. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року № 523/14489/15-ц. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 січня 2024 року в справі №523/14489/15. Встановивши, що [PERSON] звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя та, що спірне нерухоме та рухоме майно, яке є предметом поділу сторони придбали в шлюбі в період з 03 травня 2007 року по 27 грудня 2019 року включно, отже само по собі встановлення факту окремого проживання сторін з січня 2020 року не має правового значення для вирішення даної справи, оскільки предметом спору є рухоме та нерухоме майна набуте в шлюбі сторонами в період з 03 травня 2007 року по 27 грудня 2019 року включно, в зв?язку з чим правовий режим спільної сумісної власності сторін залишається незмінним. Щодо відступлення від рівності часток, суд зазначає про наступне. [PERSON] , позивач за первісним позовом, і відповідач за зустрічним позовом, заявляючи позовні вимоги до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя просила в порядку поділу визнати за нею право власності на 2/3 частини нерухомого майна та компенсації 2/3 частки вартості рухомого майно з відступленням від засад рівності часток, посилаючись на те, що з нею проживає спільний син, який є особою з інвалідністю II групи з дитинства, рішенням суду він визнаний недієздатним, син знаходиться на її утриманні та відповідач [PERSON] сином не цікавиться, участі в опіці над спільним сином та в його утриманні не приймає. [PERSON] , у відзиві на позовну заяву, заперечував проти позовних вимог [PERSON] з відступленням від засад рівності часток, посилаючись на їх недоведеність вважав, що при поділі рухомого та нерухомого майна слід виходити з рівності часток сторін. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 статті 70 СК Украі?ни у випадках якщо один з них не дбав про матеріальне забезпечення сім?ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім?ї може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатніи? для забезпечення і?хнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Суд встановив, що сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який має 2 групу інвалідності з дитинства. Зазначені обставини підтверджуються наданими [PERSON] копіями свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 13 квітня 1990 року, посвідчення серія [NUMBER] від 01 березня 2023 року та визнаються і не оспорюються сторонами. Разом з тим інші обставини, які б могли бути підставою для відступу від рівності часток, [PERSON] належними і допустимими доказами обставин не довела. Зокрема, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2021 року в справі №362/1268/21 згідно з яким [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним, установлено над [PERSON] опіку та призначено його опікуном [PERSON] , копію якого надала суду [PERSON] та посилається на нього як на підставу непрацездатності [PERSON] , перебування останнього на її утриманні та здійснення опіки над сином, не є належним і допустимим доказом в розумінні статей 76-80 ЦПК України, оскільки строк дії зазначеного рішення суду відповідно до частини 6 статті 300 ЦПК України закінчився у серпні 2023 року. Крім того, обставини щодо непрацездатності повнолітнього сина [PERSON] [INFO] , спростовуються наданим [PERSON] витягом з ЄДР, згідно з яким станом на 29 серпня 2024 року [PERSON] є засновником, власником, директором компанії ТОВ «ВА», код ЄДРПОУ 44864010, дата заснування 23.10.2022, адреса: [ADDRESS] (а.с.119). Посилання [PERSON] на проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом з нею, що підтверджує Актом обстеження житлових умов від 25 квітня 2024 року не заслуговує на увагу, оскільки саме по собі проживання сина з позивачем, з огляду на встановлені судом обставини та положення статті 70 СК Украі?ни, не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у подібних правовідносинах у постановах від 27 грудня 2019 року у справі № 297/2837/17 та від 02 березня 2020 року у справі № 448/1722/16-ц. За встановлених вищенаведених обставин суд вважає, що правові підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спільного сумісного майна подружжя відповідно до частин 2, 3 статті 70 СК Украі?ни відсутні в зв?язку з їх недоведеністю. Встановивши, що за час шлюбу шлюбний договір (контракт) сторони не укладали та домовленості між ними не було, передбачені законом підстави для відступлення від засад рівності часток відсутні, а тому при поділі спірного майна між подружжям суд виходить з рівності часток сторін у об`єкті спільної сумісної власності, тобто по 1/2 частині кожному. Щодо поділу нерухомого майна, суд зазначає про наступне. Встановивши, на підставі наданих сторонами належних і допустимих доказів, що нерухоме майно, а саме: земельна ділянка кадастровий номер 3210700000:13:024:0017 площею 0,2000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок загальною площею 286,3 кв. м, житловою площею 135,3 кв. м, господарський блок «Б-ІІ» загальною площею 185,9 кв. м, підвал під «Б» площею 81,9 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка кадастровий номер 3210700000:14:001:0002 площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка кадастровий номер 3210700000:14:001:0001 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення, загальною площею 47, 6 кв. м за адресою: [ADDRESS] є об?єктом спільної сумісної власності подружжя суд дійшов висновку, що в порядку його поділу слід визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на частку зазначеного майна, за кожним. У здійсненні поділу між сторонами іншого спірного нерухомого майна: земельної ділянки кадастровий номер 3210700000:13:024:0027 площею 0,1 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки кадастровий номер 3221487002:02:002:0049 загальною площею 0,0779 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , суд відмовляє, оскільки сторонами не доведено належними і допустимими доказами набуття ними у власність даного майна. У зв?язку з чим позовні вимоги за первісним позовом і за зустрічним позовом про поділ нерухомого майна підлягають частковому задоволенню. Щодо вимоги позивача за зустрічним позовом, і відповідача за первісним позовом про припинення права спільної сумісної власності, то така вимога не є ефективним способом захисту, оскільки задоволення вимоги про поділ майна як спільної сумісної власності шляхом визнання за позивачем та відповідачем права власності на її частину за кожним саме собою свідчить про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такий об`єкт (постанова Великої Палати Верховного суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц) Щодо поділу рухомого майна суд зазначає про наступне. Суд встановив, що в шлюбі сторони придбали транспортні засоби, а саме: автомобілі BMW 320, 1997 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; MITSUBISHI PAJERO, 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (далі автомобілі) та причепи: легковий ПВА, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та легковий УВН, 2012 року випуску державний номерний знак [NUMBER] . Доказів для спростування презумпції спільності права власності подружжя, сторони не надали. За таких обставин суд вважає, що набуте сторонами в шлюбі вказане рухоме майно є об?єктом спільної сумісної власності подружжя та в якому частки сторін є рівними, тобто по частці в кожного. Разом з тим, встановивши, що спірні автомобілі були відчужені в період перебування сторін у шлюбі та доказів того, що відчуження спірних автомобілі відбулося проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, як доказів того, що кошти від продажу транспортних засобів були витрачені сторонами не в інтересах сім?ї матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог за первісним позовом [PERSON] про стягнення в порядку поділу компенсації вартості частин спірних автомобілів. Щодо спірнихпричепів суд зазначає про наступне. У разі, коли один із подружжя, який не користується спірним транспортним засобом, просить виплатити йому компенсацію вартості його частки у зазначеному праві, згідно з вимогами статей 60, 61, 70, 71 СК України слід присудити відповідну компенсацію за рахунок іншого з подружжя, який цим транспортним засобом користується, незалежно від його згоди. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16. Встановивши, що зазначені причепи зареєстровані за [PERSON] та перебувають в його користуванні, та [PERSON] погоджується на отримання грошової компенсації суд вважає, що в порядку поділу спільного майна подружжя слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості частки зазначеного спірного майна. Згідно з наданими [PERSON] висновками, що містяться у Звітах про оцінку ринкової вартості транспортних засобів ТОВ «Автопрестиж Центр», складених спеціалістом-автотоварознавцем Бігуненко К.Г., ринкова вартість станом на 27 квітня 2024 року причепа ПВА, реєстраційний номерний знак [NUMBER] складає 40 025,70 грн, а причепа УВН, реєстраційний номерний знак [NUMBER] складає 49 252,50 грн (а.с.57-59, 60-62). Відповідач за первісним позовом, і позивач за зустрічним позовом [PERSON] визначений в наведених Звітах розмір ринкової вартості причепів належними і допустимими доказами не спростував, з клопотанням про призначення відповідної судової експертизи не звертався. У випадку неможливості встановлення дійсної (ринкової) вартості майна (транспортного засобу), визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації вартості частки спірних причепів, виходячи з їх ринкової вартості визначеної у висновках, що містяться у Звітах про оцінку ринкової вартості транспортних засобів ТОВ «Автопрестиж Центр», складені спеціалістом-автотоварознавцем Бігуненко К.Г., згідно з якими вартість причепа ПВА, реєстраційний номерний знак [NUMBER] станом на 27 квітня 2024 року складає 40 025, 70 грн, з яких частка становить 20 012,85 грн, а причепа УВН, реєстраційний номерний знак [NUMBER] станом на 27 квітня 2024 року складає 49 252,50 коп., з яких частка становить 24 626,25 грн, отже первісний позов [PERSON] підлягає задоволенню, в зустрічному позові слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial