Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Позивачка звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] (Позичальник) було укладено кредитний договір №014/0009/82/41641, за умовами якого банк надавав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 71 400,00 доларів США на строк до 02 вересня 2017 року зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитом. Одночасно з вказаним кредитним договором, на забезпечення виконання кредитних зобов`язань Позичальника за вищевказаним кредитний договором, 03 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки N2011/0009/22027, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.10.2014 р. у справі №727/12027/ 13-ц було задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто на його користь з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №014/0009/82/41641 від 03.09.2007 \~ \~ \~ \~р. у розмірі 2 234 226,16 грн., а також судові витрати. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.12.2014 р. у справі №727/10432/14-ц було задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову про стягнення боргу за договором позики, заявленого до [PERSON] , та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] в межах суми платежу у розмірі 235 377,15 грн. На підставі вказаної ухвали, Реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області було накладено обтяження на квартиру за адресою [ADDRESS] , номер запису про обтяження 8111627 (спеціальний розділ) від 17.12.2014 року. 22.02.2023 \~ \~ \~ \~року між TOB «Кредіт Партнере» та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами котрого до [PERSON] перейшло право вимоги за кредитним договором №014/0009/82/41641 від 03.09.2007 р., та всіма договорами, що його забезпечують в т.ч. і за договором іпотеки №011/0009/22027 від 03.09.2007 р., що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] . 22.02.2023 \~ \~ \~ \~року між [PERSON] (Продавець, Іпотекодержатель) та [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу, згідно котрого остання набула у власність квартиру за адресою [ADDRESS] . Під час реєстрації права власності ні Іпотекодержатель (Продавець), ні нотаріус Душинська Н.В., не повідомила Позивачці про те, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.12.2014 р. на квартиру було накладено арешт, в якості забезпечення позову іншої особи ( [PERSON] ) до власника майна [PERSON] . Про існування обтяження на квартиру, у вигляді арешту за заявою про забезпечення позову, Позивачці стало відомо лише 08.08.2025 р. року з Інформаційної довідки №438759826. Тобто, на момент придбання Позивачкою спірної квартири (22.02.2023 р.), квартира вже перебувала під арештом відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.12.2014 р. Позивачка [PERSON] в установленому законом порядку набула право власності на спірну квартиру на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку», що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.02.2023 \~ \~ \~ \~року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Душинською Н.В. і право власності Позивачки зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.02.2023 року. Попри те, що право власності на нерухоме майно було набуте після накладення арешту за ухвалою суду, сама по собі наявність арешту не була перешкодою для реєстрації права власності на дане майно, оскільки квартира була реалізована як предмет іпотеки (в порядку ст.38 ЗУ «Про іпотеку»), в свою чергу, квартира була передана в іпотеку раніше (2007 р.), ніж був накладений на неї арешт ухвалою суду (2014 р.), відповідно іпотека має вищий пріоритет над іншими обтяженнями, які були накладені пізніше. Жодних зобов`язань перед [PERSON] позивачка [PERSON] не має, квартира, як предмет іпотеки, не забезпечувала виконання зобов`язань [PERSON] перед [PERSON] , відповідно позивачка [PERSON] , як дійсний власник, не має обов`язку нести відповідальність даною квартирою за зобов`язаннями колишнього власника. Проте наявність цього арешту позбавляє [PERSON] можливості вільно та на власний розсуд розпоряджатися належним їй нерухомим майном. Тому просить суд звільнити з-під арешту та скасувати обтяження нерухомого майна, шляхом виключення з Державного реєстру речових прав відомостей щодо арешту нерухомого майна, а саме: квартири за адресою [ADDRESS] , накладеного на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці про забезпечення позову справа №727/10432/14-ц, провадження №2/727/2657 від 15.12.2014 року, державним реєстратором Лукашук Н.С. Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області (номер запису про обтяження 8111627 (спеціальний розділ) від 17.12.2014 р.) та покласти на відповідачів судові витрати. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 вересня 2025 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 жовтня 2025 року витребувано інформацію від першого відділу ДВС у м. Чернівці стосовно спірного майна. Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року справи призначено до судового розгляду. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилася, однак до початку розгляду судом справи від її представника надійшла заява, згідно якої просить справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак від неї надійшла заява про визнання позовних вимог та просить справу розглядати у її відсутність Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки не вважає себе відповідачем по даній справі, так як не виконано рішення суду щодо повернення боргу [PERSON] (матір`ю [PERSON] ) по сьогоднішній день, внаслідок чого було накладено арешт на майно. Просила суд витребувати інформацію з виконавчої служби щодо виконавчого провадження, яким було накладено арешт на майно. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 03 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] (Позичальник) було укладено кредитний договір №014/0009/82/41641, за умовами якого банк надавав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 71 400,00 доларів США на строк до 02 вересня 2017 року зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитом (а.с. 4-6). На забезпечення виконання кредитних зобов`язань Позичальника за вищевказаним кредитний договором, 03 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки N2011/0009/22027, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-10). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.10.2014 р. у справі №727/12027/ 13-ц було задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто на його користь з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №014/0009/82/41641 від 03.09.2007 \~ \~ \~ \~р. у розмірі 2 234 226,16 грн., а також судові витрати (а.с. 11-15). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.12.2014 р. у справі №727/10432/14-ц було задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову про стягнення боргу за договором позики, заявленого до [PERSON] , та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] в межах суми платежу у розмірі 235 377,15 грн. (а.с.16). 28.11.2022 \~ \~ \~ \~року між АТ «КристалБанк» та ТОВ «Кредіт Партнере» було укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки №011/0009/22027 від 03.09.2007 р., що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , та відповідно до п. 1.3. Договору нерухоме майно, а саме: квартира під номером першим (№1), яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 52,7 кв.м., в тому числі житловою площею 35,60 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , будинку під номером сьомим (№7), реєстровий номер нерухомого майна 5271425 (а.с. 17-18). 22.02.2023 \~ \~ \~ \~року між TOB «Кредіт Партнере» та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами котрого до [PERSON] перейшло право вимоги за кредитним договором №014/0009/82/41641 від 03.09.2007 р., та всіма договорами, що його забезпечують в т.ч. і за договором іпотеки №011/0009/22027 від 03.09.2007 р., що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] (а.с. 19-21). 22.02.2023 \~ \~ \~ \~року між [PERSON] (Продавець, Іпотекодержатель) та [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу, згідно котрого остання набула у власність квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с.24-25). Згідно ч. 2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Також, суд зазначає, що згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 5ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. П. 5 ч. 2ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень" визначає, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна. 22.02.2023 року між [PERSON] (іпотекодержатель) та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого остання набула у власність квартиру за адресою у [ADDRESS] . Дана квартира була реалізована позивачці іпотекодержателем в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Способами звернення стягнення на предмет іпотеки є: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя), що узгоджується з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку». Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону). Судом встановлено, що дійсно [PERSON] набула у власність 22.02.2023 року квартиру по [ADDRESS] , в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», таким чином скориставшись своїм законним правом, що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами, зокрема договором купівлі-продажу (а.с.24-25). Однак відповідно до ст. 23 Закону «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, а\~перехід права власності не припиняє дію обтяжень, які були зареєстровані щодо цього майна. Відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Ухвалою суду від 29.10.2025 року витребувано від Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України м. Чернівці вул. Дергача Леоніда буд. 25/27 інформацію про те, чи були відкриті виконавчі провадження, по справі №727/10432/14-ц провадження 2/727/2657/14 ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.12.2014 року, якою було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] ; якими є номер виконавчого провадження, чи було в рамках виконавчого провадження накладено арешт на майно боржника, який стан цього провадження (відкрито, закінчено, в тому числі), коли і ким закінчено та/або знищено матеріали виконавчого провадження та чи було знято/скасовано арешт на майно, накладений в межах виконавчого провадження. 24.11.2025 року на адресу суду надійшла відповідь, відповідно до якої арешт на квартиру [ADDRESS] , накладався в рамках виконавчого провадження №51228056 з виконання виконавчого листа №727/10432/14-ц від 19.05.2016 виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у сумі 235\~377, 15 грн. та судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2353,79 грн. Арешт не знімався, оскільки вказане виконавче провадження повернуто стягувану без виконання, у зв`язку з чим відсутні підстави для зняття арешту з майна. Доказів повного погашення заборгованості за виконавчим листом на момент подання позову відповідно до ст. 81 ЦПК України суду не надано. Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що ст.129-1Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Таким чином, рішення суду в цивільній справі, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У постанові Пленуму ВСУ від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що у мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини. Так, рішенням від 27.11.2008 у справі «Крутько проти України» (№2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п.197 ЄСПЛ 2006). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Джорж Естіма проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998*II, п. 35, та «Сіка проти Словакії» (Sica v. Slovakia), №2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року). Разом з тим, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19.03.1997 в справі «Горнсбі проти Греції»). Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950, права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс. Отже, виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11.12.2008 в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вказаних умов, суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим. Позивачем не доведено належними та достатніми доказами реальне виконання ним судового рішення, на підставі якого на майно позивача було накладено обтяження, доказів виконання не надано. Вбачається, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що виконавче провадження, в рамках яких державними виконавцями було відкрито виконавче провадження №51228056 та винесено постанову про накладення арешту на майно, зокрема, щодо виконання виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики в розмірі 235\~377, 15 грн. та судових витрати по сплаті судового збору в розмірі 2353,79 грн., як і відсутні докази добровільного виконання боргових зобов`язань що вказаної квартири, як на підставу звернення із даним позовом. Отже, з огляду на наявність судового рішення, за яким на користь однієї з відповідачок [PERSON] було накладено арешт на спірну квартиру в рамках виконавчого провадження №51228056, станом на даний час зазначений арешт не знімався, оскільки вказане виконавче провадження повернуто стягувачу без виконання, а у зв`язку з не виконанням зобов`язання, суд не вбачає підстав для зняття арешту з майна, та вважає, що задоволення позову, у даному випадку, дозволить уникнути виконання рішення суду, що за своїм змістом буде дискредитувати судові рішення. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed