Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

ТОВ «Юніт Капітал» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 01.08.2024 ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір №00-9883759 на суму 5750 грн у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора 45945. 01.08.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів через ТОВ «ПРОФІТГІД» на платіжну карту відповідача. Відповідач не виконувала умови кредитного договору, не сплачувала платежі. Представник позивача зазначає, що 17.02.2025 між первісним кредитором та позивачем укладено договір факторингу №17022025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників №б/н від 17.02.2025 до договору факторингу та акту приймання-передачі до позивача перейшло право вимоги до відповідача. Вказує, що станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за даним договором. Позивач вказує, що загальна сума заборгованості на момент подання позовної заяви за кредитним договором становить 14485 грн, яка складається з наступного: 5750 грн заборгованість по кредиту; 6235 грн заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом; 2500 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Вказана сума підтверджується випискою з особового рахунку на період 17.02.2025 - 01.10.2025. Представник позивача зауважує, що позивачем належним чином доведено факт отримання кредитних коштів відповідачем, зокрема, попереднє підписання кредитного договору та ознайомлення з його умовами, в результаті чого боржник взяв на себе зобов`язання повернення кредиту, які він не виконав в повному обсязі, тобто не здійснював часткові та своєчасні погашення. На підставі наведеного, представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №00-9883759 від 01.08.2024 у розмірі 11985 грн, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.11.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Витребувано інформацію у банка-емітента щодо перерахування коштів на картковий рахунок позичальника. 11.12.2025 від представника відповідача адвоката Мікрюкова С.В. надійшов відзив на позов, за змістом якого просить частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №00-9883759 від 01.08.2024 у розмірі 6599,55 грн, суму судового збору 1333,90 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн. Також представник відповідача просить стягнути із ТОВ «Юніт Капітал» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. При цьому, представник відповідача не заперечує основну суму заборгованості та частково нараховані позивачем відсотки. Вважає, що пункти 1.5.1 та 1.7 договору кредитної лінії №00-9883759 від 01.08.2024 (в частині денної процентної ставки 1,45% та 1,5%) є нікчемними в силу приписів ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зауважує, що у відповідності до розміру відсоткової ставки 1,45% в день позивач мав право нараховувати відсотки виключно із 01 по 19 серпня 2024 року, тобто за 19 днів користування кредитними коштами, оскільки це є правомірним та не суперечить законодавству. Сума цих відсотків має становити загалом 1377,50 грн за період із 01 по 19 серпня 2024 року. З урахуванням нікчемності пунктів договору позики, якими денна процентна ставка встановлена з порушеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторона відповідача вважає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1048, ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ за відповідний період. 15.12.2025 від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у прохальній частині якої просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №00-9883759 від 01.08.2024 у розмірі 10050 грн, яка складається з 5000 грн заборгованості за тілом, 4300 грн заборгованості за відсотками та 750 грн за комісією, з урахуванням з перерахуванням процентів відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Також 15.12.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій наголошує, що при укладенні кредитного договору №00-9883759 від 01.08.2024 позичальник погодився з умовами, визначеними в п. 1.6 договору, за якими кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15% від суми кредиту, що складає: 750 грн. Відповідно до п. 3.5 позичальник зобов`язаний здійснити оплату комісії та повернути суму кредиту в останній день строку кредитування, яка є датою остаточного повернення кредиту, а саме 27.07.2025. Щодо заборгованості за відсотками представник позивача зауважив про зменшення нарахованих відсотків. На заперечення відповідача щодо витрат на професійну правничу допомогу представник позивача зазначив, що ним надано беззаперечні докази щодо надання професійної правничої допомоги з обґрунтованими розрахунками. При цьому, вимоги представника відповідача щодо стягнення правничої допомоги з ТОВ «Юніт Капітал» у розмірі 7000 грн позивач вважає необґрунтованими та завищеними відносно складності справи обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі. Виходячи з конкретних обставин справи позивач вважає, що зазначені адвокатом витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат. 18.12.2025 від представника відповідача надійшли запереченнях на відповідь на відзив, у яких зазначив, що відповідач не заперечує щодо підписання договору кредиту та отримання грошей по цьому договору кредиту, проте заперечує щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, комісіями за видачу та користування кредитом, штрафними санкціями. Щодо вимог про стягнення комісії за надання кредиту представник відповідача звернув увагу на постанову Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19, у якій зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, разом з тим її представником подано заяву про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.08.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №00-9883759 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов п. 1.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у формі кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію, а також виконати інші обов`язки, передбачені Договором. У п. 1.2 сторони договору визначили, що сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) складає: 5000 грн; тип кредиту кредитна лінія (безвідклична). Цільове призначення кредиту (мета отримання кредиту): на споживчі потреби. Сторони обумовили у п. 1.3 договору строк дії кредитної лінії (строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) 27.07.2025 згідно з умовами пункту 3.5 цього договору. Як погодили сторони у п. 1.4 договору, позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: на «26» серпня 2024 р., та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (строку кредитування). Дата повернення кредиту, періодичні дати оплати процентів та дата сплати комісії зазначаються в Графіку платежів, який міститься в додатку 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною. У разі, якщо позичальник виконав зобов`язання по сплаті процентів не пізніше наступного дня за днем періодичної дати оплати процентів, то він вважатиметься таким, що виконав свої зобов`язання по сплаті платежу належним чином, а проценти за цим договором продовжуватимуть нараховуватися згідно умов цього договору. У разі, якщо позичальник виконає у повному обсязі свої зобов`язання за цим договором по сплаті нарахованих процентів на періодичну дату оплати процентів та поверне повністю суми кредиту не пізніше наступного дня за днем періодичної дати оплати процентів, то вважатиметься, що позичальник повністю достроково погасив кредит. Відповідно до п. 1.5 договору тип процентної ставки фіксована; стандартна процента ставка складає 1,45% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3 цього договору. Згідно з п. 1.6 договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15% від суми кредиту, що складає: 750 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.5 цього договору. За п. 1.7.1. договору денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки з урахуванням комісії (у разі її наявності) дорівнює 1,5%. Перерахування коштів на картку відповідача № [NUMBER] за 01.08.2024 на суму 5000 грн підтверджується відповіддю АТ КБ «Приватбанк» від 28.11.2025 №20.1.0.0.0/7-251126/80712-БТ, наданою на виконання ухвали суду від 24.11.2025 про витребування доказів у даній справі. Згідно з детальний розрахунок заборгованості ТОВ «МАКС КРЕДИТ» заборгованість [PERSON] за кредитним договором №00-9883759 від 01.08.2024 станом на 17.02.2025 сума загальної заборгованості склала 11985 грн, сума заборгованості за основним зобов`язанням 5000 грн, сума заборгованості за нарахованими процентами 6235 грн, сума заборгованості за нарахованими комісіями 750 грн, штрафні санкції згідно з умовами договору 2500 грн. 17.02.2025 ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (клієнт) та ТОВ «Юніт Капітал» (фактор) уклали договір факторингу №17022025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до витягу з реєстру боржників №б/н від 17.02.2025 до договору факторингу ТОВ «Юніт Капітал» отримало право вимоги до відповідача за договором №00-9883759 від 01.08.2024 на загальну суму відступленої грошової вимоги 11985 грн, з яких: 5750 грн заборгованість по основному боргу; 6235 грн заборгованість по відсоткам (графа 2576). Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 01.10.2025 (включно) у неї утворилася заборгованість у розмірі 14485 грн, з яких: 5750 грн заборгованість по кредиту; 6235 грн прострочена заборгованість за процентами; 2500 грн заборгованість за штрафними санкціями, що підтверджується випискою ТОВ «Юніт Капітал» з особового рахунку за кредитним договором №00-9883759 від 01.08.2024 [PERSON] за період 17.02.2025 - 01.10.2025. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Таким чином, суд вважає, що копії договорів факторингу та реєстри прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 2 ст. 615 ЦК України). Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов`язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010). З огляду на викладене, в розрізі даного спору вбачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним кредитним договором, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного договору, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями виникло право вимоги стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитом. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, відповідач, своєю чергою, всупереч умовам кредитного договору, не здійснила платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Судом встановлено, що відповідачем порушено умови договору в частині своєчасного повернення грошових коштів, на час звернення позивача до суду відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання за договором, грошові кошти позивачу в повному обсязі не повернула, тому позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5000 грн, що не заперечується відповідачем. Щодо позовних вимоги у частині стягнення відсотків суд зазначає наступне. Згідно із заявою про зменшення позовних вимоги позивачем заявлено вимогу про стягнення 4300 грн відсотків за користування кредитом з урахуванням положень Закону України «Про споживче кредитування» (5000 грн (тіло кредиту) * 1% (процентна ставка) = 50 грн (сума за один день користування кредитом); 50 грн * 86 днів = 4300 грн. (нараховано відсотків за даний період)). Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, внесено зміни до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якими відповідно встановлено обмеження максимальної денної процентної ставки на рівні 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року) 2,5%; протягом наступних 120 днів (з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року) 1,5%. Частиною другою розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, якою дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пункт 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір був укладений між сторонами 01.08.2024, тобто після набрання чинності змін до Закону України «Про споживче кредитування», тому пункт 17 Перехідних положень не може бути застосований до правовідносин, що склалися між ними. У такому разі застосовується частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Отже, за заявлений позивачем (86 днів) належний розмір процентів, розрахований за ставкою 1% на день, становить 4300 грн (5000 грн * 1 / 100 * 86). З цих підстав позов з урахуванням зменшених позовних вимог у цій частині підлягає задоволенню. Як вбачається із матеріалів справи, п. 1.6 договору визначено, що кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15% від суми кредиту, що складає: 750 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.5 цього договору. Отже, наведеним пунктом договору встановлено сплату позичальником комісії, тобто платежу, який споживач має сплатити на користь кредитора за дії, які кредитор здійснює на власну користь. Оскільки надання кредиту є обов`язком за кредитним договором, то така дія як надання кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь кредитора. Операція з надання кредиту відповідає економічним потребам лише самого кредитодавця та здійснюється ним при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. За вказаних обставин, позичальнику було встановлено плату за таку супутню послугу кредитора, яка за законом повинна надаватися йому безоплатно, а відтак, нарахування плати за цю послугу є безпідставною. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19). Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №00-9883759 від 01.08.2024 у розмірі 9300 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за тілом кредиту; 4300 грн заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за звернення до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» підлягають частковому задоволенню, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2228,60 грн. Також представник позивача просить відшкодувати позивачу понесені ним витрати на правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). На підтвердження надання правничої допомоги додано договір про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025; додаткову угоду №25770866779 від 11.09.2025 до договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025. Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг (даний акт є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025) ТОВ «Юніт Капітал» надано правничу допомогу на загальну суму 7000 грн. Витрати на професійну правничу допомогу складаються: вивчення матеріалів справи: 2 год. 1000 грн; складання позовної заяви: 2 год. 5000 грн; підготовка адвокатського запиту: 1 год. 500 грн; підготовка клопотань: 1 год. 500 грн. Також представником відповідача заявлено вимогу про стягнення із позивача витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн, на підтвердження чого надано договір про надання правничої допомоги №04/2025 від 24.04.2025, додатковий правочин від 25.11.2025 до договору про надання правничої допомоги №04/2025 від 24.04.2025, розрахункову квитанцію №05/25 від 25.11.2025, акт приймання-передачі виконаних робіт від 25.11.2025, попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правничу допомогу згідно з договором про надання правничої допомоги №04/2025 від 24.04.2025. Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23). Суд вважає, що понесені сторонами витрати на правничу допомогу є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. За вказаних вище обставин, враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, які підтверджені належними доказами, принципу справедливості, співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а з позивача на користь відповідача 1000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial