Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] та Територіальної громади в м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Посилаючи на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка була дружиною [PERSON] та матір`ю [PERSON] та [PERSON] 04 травня 1989 [PERSON] отримала ордер № 138-ЖСК на право зайняття трикімнатної квартири [ADDRESS] . Склад сім`ї [PERSON] чоловік [PERSON] , [PERSON] син, [PERSON] донька. [PERSON] була членом ЖБК-29 та в 1989 повністю виплатила свій пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] в розмірі 8292,11 карбованців. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] відкрилась спадщина на частину квартири [ADDRESS] . Спадкова справа № 68680126 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] відкрита 18.11.2021 приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличною О.В. за заявами спадкоємців: [PERSON] та [PERSON] . На день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , з нею постійно проживали - чоловік [PERSON] та донька [PERSON] , які є спадкоємцями за законом першої черги та вважаються такими, що прийняли спадщину. [PERSON] , як син спадкодавця, також є спадкоємцем першої черги за законом, однак незважаючи на те, що місце його реєстрації зареєстровано разом з спадкодавцем, він постійно не проживав з спадкодавцем на день її смерті та у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини після смерті матері не подавав. Хоча відповідач [PERSON] був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , однак фактично не проживав з батьками орієнтовно з 1997року. Ще за декілька років до смерті матері він пішов проживати за іншою адресою, створив нову сім`ю та квартирі [ADDRESS] участі не приймав; пізніше вихав за кордон, де і проживає до цього часу. Він не приїздив на похорон матері та повністю припинив спілкування з батьком та сестрою. Його місце проживання на даний час позивачам не відомо. Отже кожному з спадкоємців [PERSON] , яка померла [INFO] , що прийняли спадщину, а саме чоловікові [PERSON] та доньці [PERSON] належить по 1/4 частині спадкового майна квартири [ADDRESS] (1/2 від 1/2 частини). Позивачами замовлено та отримано Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , який виготовлений Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації, згідно якого квартира складається з трьох житлових кімнат загальною площею 74,10кв.м., житловою площею 44,10кв.м. 12 листопада 2024року позивачі отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дії від приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличної О.В. Нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, оскільки за життя [PERSON] не було вчинено дій, необхідних для набуття права власності на квартиру, а саме не було здійснено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Таким чином постановою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличної О.В. №58/02-31 від 12 листопада 2024 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право власності на спадщину за законом, через відсутність у [PERSON] , яка померла [INFO] , документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно. Просили визнати за позивачем, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат загальною площею 74,10кв.м., житловою площею 44,10кв.м, як частку в спільному майні подружжя. Визнати за позивачем, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат загальною площею 74,10кв.м., житловою площею 44,10кв.м, як спадкове майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за позивачем, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат загальною площею 74,10кв.м., житловою площею 44,10кв.м, як спадкове майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 01 жовтня 2025 провадження у справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача ЧМР надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у їх відсутність та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Відзив на позовну заяву не подавала. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав зазначених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Від відповідача [PERSON] будь-яких заяв до суду не надходило. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідач [PERSON] тривалий час не проживає на території України, з рідними не спілкується. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство, здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічних з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка була дружиною [PERSON] та матір`ю [PERSON] та [PERSON] 04 травня 1989 [PERSON] отримала ордер № 138-ЖСК на право зайняття трикімнатної квартири [ADDRESS] . Склад сім`ї [PERSON] чоловік [PERSON] , [PERSON] син, [PERSON] донька. [PERSON] була членом ЖБК-29 та в 1989 повністю виплатила свій пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] в розмірі 8292,11 карбованців. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] відкрилась спадщина на частину квартири [ADDRESS] . Спадкова справа № 68680126 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] відкрита 18.11.2021 приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличною О.В. за заявами спадкоємців: [PERSON] та [PERSON] . На день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , з нею постійно проживали - чоловік [PERSON] та донька [PERSON] , які є спадкоємцями за законом першої черги та вважаються такими, що прийняли спадщину. [PERSON] , як син спадкодавця, також є спадкоємцем першої черги за законом, однак незважаючи на те, що місце його реєстрації зареєстровано разом з спадкодавцем, він постійно не проживав з спадкодавцем на день її смерті та у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини після смерті матері не подавав. Хоча відповідач [PERSON] був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , однак фактично не проживав з батьками орієнтовно з 1997року. Ще за декілька років до смерті матері він пішов проживати за іншою адресою, створив нову сім`ю та квартирі [ADDRESS] участі не приймав; пізніше вихав за кордон, де і проживає до цього часу. Він не приїздив на похорон матері та повністю припинив спілкування з батьком та сестрою. Його місце проживання на даний час позивачам не відомо. Отже кожному з спадкоємців [PERSON] , яка померла [INFO] , що прийняли спадщину, а саме чоловікові [PERSON] та доньці [PERSON] належить по 1/4 частині спадкового майна квартири [ADDRESS] (1/2 від 1/2 частини). Позивачами замовлено та отримано Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , який виготовлений Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації, згідно якого квартира складається з трьох житлових кімнат загальною площею 74,10кв.м., житловою площею 44,10кв.м. 12 листопада 2024року позивачі отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дії від приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличної О.В. Нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, оскільки за життя [PERSON] не було вчинено дій, необхідних для набуття права власності на квартиру, а саме не було здійснено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Таким чином постановою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличної О.В. №58/02-31 від 12 листопада 2024 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право власності на спадщину за законом, через відсутність у [PERSON] , яка померла [INFO] , документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст. 22 КпШС України (у редакції, чинній на час внесення пайових внесків) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 28 КпШС України (у редакції, чинній на час внесення пайових внесків) в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно ст. 15 Закону України «Про власність» № 697-XII від 07.02.1991 член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно ст. 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР. «При розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід керуватися статтею 146 ЖК Української РСР, статтею 15 Закону України «Про власність», пунктом 43 Примірного статуту ЖБК, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186, і статтями 22, 24, 28, 29 КпШС України, ураховувати, зокрема те, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їхнім спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. При цьому внесений одним з подружжя до вступу в шлюб (після розірвання шлюбу) пай є його особистим майном. Отже, належність квартири у будинку ЖБК до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом внесення подружжям паю в ЖБК під час шлюбу. Критеріями, які дозволяють надати квартирі в ЖБК режим спільного сумісного майна подружжя є також внесення паю: 1) у період сумісного проживання; 2) за рахунок спільних коштів. Конструкція статті 22 КпШС України та статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує» (постанова Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 335/12781/19). Таким чином з дня вступу в силу Закону України «Про власність» квартира [ADDRESS] перебувала у спільній сумісній власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та кожному з них належало по 1/2 частині. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України) Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч. 1 ст. 1226 ЦК України) Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України) У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України) [PERSON] , як син спадкодавця, також є спадкоємцем першої черги за законом, однак незважаючи на те, що місце його реєстрації зареєстровано разом з спадкодавцем, він постійно не проживав з спадкодавцем на день її смерті та у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини після смерті матері не подавав. Хоча відповідач [PERSON] був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , однак фактично не проживав з батьками орієнтовно з 1997року. Ще за декілька років до смерті матері він пішов проживати за іншою адресою, створив нову сім`ю та квартирі [ADDRESS] участі не приймав; пізніше вихав за кордон, де і проживає до цього часу. Він не приїздив на похорон матері та повністю припинив спілкування з батьком та сестрою. Отже кожному з спадкоємців [PERSON] , яка померла [INFO] , що прийняли спадщину, а саме чоловікові [PERSON] та доньці [PERSON] належить по 1/4 частині спадкового майна квартири [ADDRESS] . Таким чином на даний час квартира [ADDRESS] знаходиться у власності: 1/2 частина належить [PERSON] , як частка в спільному майні подружжя, 1/4 частина належить [PERSON] , як спадкове майно після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , 1/4 частина належить [PERSON] , як спадкове майно після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачами замовлено та отримано Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , який виготовлений Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації, згідно якого квартира складається з трьох житлових кімнат загальною площею 74,10кв.м., житловою площею 44,10кв.м. 12 листопада 2024року позивачі отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дії від приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличної О.В. Нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, оскільки за життя [PERSON] не було вчинено дій, необхідних для набуття права власності на квартиру, а саме не було здійснено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Таким чином постановою приватного нотаріуса ЧернівецькогоВідповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В той же час стаття 392 ЦК України надає право власнику майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, пред`явити позов про визнання його права власності. «Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи ті обставини, що іншої можливості оформити справо власності на спадкове майно у позивачів немає можливості, дослідивши всі обставини, викладені в позовній заяві, заслухавши свідків [PERSON] та [PERSON] , суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved