Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

08 січня 2024 року представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Будьонний В.С. звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із заявою, уточнивши який 26 червня 2025 року, якою просив суд : в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № K3V7GA0000000001 від 09 липня 2019 в розмірі 422424,92 грн., яка складається 422424,92 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту), звернути стягнення на нерухоме майно: квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом його продажу на електронному аукціоні; виселити громадян: [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані та /або проживають у квартирі (предмет іпотеки) за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до Договору про іпотечний кредит №K3V7GA0000000001 від 09 липня 2019 року [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 665900 грн. 00 коп. у формі строкового кредиту на ціль споживчий кредит під заставу нерухомості та 10858 грн. 44 коп. у формі відновлювальної кредитної лінії на ціль сплата страхових внесків, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,9 % - розмір річної відсоткової ставки за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 09 липня 2024 року. Позичальник зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач [PERSON] станом на 26 червня 2025 року має заборгованість в розмірі 422424 грн. 92 коп., що складається з 422 424 грн. 92 коп. заборгованість за кредитом (тілом кредиту). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 09 липня 2019 року між АТ КБ«ПриватБанк», як іпотекодержателем, та [PERSON] , як іпотекодавцями, укладено Іпотечний договір №K3V7GA0000000001/Т, згідно з яким іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , загальною площею 114,90 кв.м. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] державним реєстратором Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області 21 червня 2019 року, індексний номер витягу № 171178267, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 1856209732208, номер запису про право власності 32081705 від 18 червня 2019 року. Вартість предмету іпотеки становить 1 505 787 грн. 00 коп. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Ухвалою суду від 30 січня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом та повідомленням сторін. Ухвалою суду від 03 липня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представником позивача подано заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Заяв, клопотань чи відзиву на позов до суду не подали. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року за № 17-рп/2011,згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтую-ться. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, 09 липня 2019 року між АТ КБ«ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Договір про іпотечний кредит №K3V7GA0000000001 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 665900 грн. 00 коп. у формі строкового кредиту на ціль споживчий кредит під заставу нерухомості та 10858 грн. 44 коп. у формі відновлювальної кредитної лінії на ціль сплата страхових платежів, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором, в тому числі відсотки за користування кредитом в строки, визначені цим Договором у наступному розмірі. Пунктом 1.1.1 договору визначено, що 22,9 % річних розмір річної відсоткової ставки за користування кредитом, що встановлений кредитором з дня підписання Договору та діє протягом усього часу кредиту, окрім випадків встановленим цим Договором; 28.76 % річних розмір реальної річної ставки за користування кредитом. Згідно п. 1.3 Договору визначено, що позичальник зобов`язується повернути кредитору відповідно до умов цього Договору кредит не пізніше 09 липня 2024 року. Кредит надається під заставу нерухомості за адресою: [ADDRESS] (а.с.19-28 т.1). Відповідач [PERSON] ознайомлений з графіком погашення кредиту, що є додатком № 1 до Договору (а.с.19-26 т.1). В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 09 липня 2019 року між АТ КБ«ПриватБанк», як іпотекодержателем, та [PERSON] , як іпотекодавцями, було укладено Іпотечний договір №K3V7GA0000000001/Т, відповідно умов якого іпотекодавці надали в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою : [ADDRESS] . Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] державним реєстратором Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області 21 червня 2019 року, індексний номер витягу №171178267, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 1856209732208, номер запису про право власності 32081705 від 18 червня 2019 року. Вартість предмету іпотеки становить 1 505 787 грн. 00 коп. (а.с.29-32 т.1). Наведене також підтверджується копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 358234170 від 13 грудня 2023 року (а.с.35-36 т.1). 20 лютого 2020 року, на підставі заяви про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та листа АТ КБ «Приватбанк» від 31 січня 2020 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно Руденко А.Л. Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області прийнято рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким внесено зміни до запису про право власності за номером 32081705 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1856209732208, а саме внесено зміни адреси з [ADDRESS] на [ADDRESS] (а.с. 38- 42 т.1). 27 травня 2022 року позивач направив відповідачу [PERSON] письмову вимогу про усунення порушень за Кредитним договором №K3V7GA0000000001 від 09 липня 2019 року (а.с. 43-44 т. 1). Представник позивача неодноразово направляв до суду заяву про зменшення позовних вимог, так згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог від 26 червня 2025 року встановлено, що враховуючи здійснені відповідачем оплати, розмір заборгованості за кредитним договором № K3V7GA0000000001 від 09 липня 2019 року складає 422 424 грн. 92 коп., яка складається з 422 424 грн. 92 коп. заборгованість за кредитом (тілом кредиту). Станом на час звернення позивача з даним позовом до суду та на час розгляду справи судом, зазначена заборгованість відповідачами не сплачена, у зв`язку з чим позивач вирішив скористатись своїм правом іпотекодержателя щодо звернення стягнення боргу на іпотечне майно шляхом його реалізації, та виселення відповідачів з цієї квартири, що передана в іпотеку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотеко-давця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержа-тель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частинами 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Відповідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку», встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до вимог ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов`язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право iпотекодержателя на продаж предмета іпотека будь-якій особі - покупцеві на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. При цьому, відповідно правових позицій висловлених Верховним Судом у постанові від 11 червня 2021 року у справі № 488/2619/17, нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є ст. 109 ЖК України, в частині 1 якої передбачені підстави виселення. Відповідно ч.2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому згідно ч. 2 ст. 109 ЖК України постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року, у справі № 640/14765/15-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 522/19899/14-ц. Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжує діяти на день ухвалення рішення. Відповідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту: «5-2. у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотеко-держателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону». За таких обставин, беручи до уваги, що позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, яка була придбана не за кредитні кошти, а належала іпотеко-давцям до отримання кредиту одним з них, крім того ставиться вимога про виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення, суд з врахуванням перелічених законодавчих норм, якими зупиняються положення Закону України «Про іпотеку» щодо звернення стягнення на житло, яке перебуває в іпотеці, а також позиції Верховного Суду щодо заборони виселення осіб з житла, переданого в іпотеку, але придбаного не за кредитні кошти, повернення яких було забезпечене цим житлом, суд приходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються, оскільки судом відмов-лено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed