Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтував тим, що позивач є наймачем спірної квартири. Відповідач зареєстрований у цій квартирі, проте не проживає там, оскільки виїхав за межі України для постійного проживання за кордоном. Зазначає, що з моменту виїзду він у житлі не з`являється, речей його у приміщенні немає, комунальні послуги ним не оплачуються, участі в утриманні житла він не бере. Відповідач добровільно з реєстрації не знімається, будь яких домовленостей між ними щодо користування квартирою немає. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформлення права власності на вказану квартиру. Просить позов задоволити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 17.10.2025 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, визначено строк для усунення недоліків, які в подальшому усунено. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 03.11.2025 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 01.12.2025 року до участі у справі залучено третю особу Залізничну районну адміністрацію ЛМР. Позивач у судове засідання не з`явився, був належно повідомленим про час та місце розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача Брикар О.М. підтримав вимоги позовної заяви з підстав, викладених у такій. Пояснив, що згідно відомостей Державної прикордонної служби України відповідач виїхав до Польщі у лютому 2024 року, з цього часу не повертався та у спірному житлі не проживає, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток за адресою його місця реєстрації, за номером телефону, зазначеному у позовній заяві, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади. 05.11.2025 року до суду поштою надійшла заява від [PERSON] , у якій він зазначає про те, що з позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] він обізнаний, визнає такі в повному обсязі. Зазначив, що проживає в Польщі на постійній основі, отримав від представника позивача копію листа (відповідь на запит) від ДПС №19/79277-25 від 07.10.2025 року. Повідомив, що немає можливості та бажання займатися добровільно зняттям з реєстрації місця проживання, у зв`язку із цим відмовляється від добровільного зняття з реєстрації (а.с.63). Інших заяв, клопотань від відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи Залізничної районної адміністрації ЛМР у судовому засіданні вирішення позову залишила на розсуд суду. Додатково пояснила, що відповідач до Залізничної районної адміністрації із питанням про створення йому перешкод у вселенні у спірне житло не звертався, відомості про наявність спорів щодо квартири за адресою [ADDRESS] у Залізничній районній адміністрації ЛМР відсутні. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є дружиною позивача [PERSON] та бабусею відповідача [PERSON] . Її чоловік [PERSON] є основним квартиронаймачем житла за адресою [ADDRESS] . У цій квартирі зареєстровані свідок із чоловіком, їх син [PERSON] та донька [PERSON] із дітьми [PERSON] , та неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] . Станом на час розгляду справи у квартирі проживають свідок [PERSON] із чоловіком [PERSON] та неповнолітнім внуком [PERSON] . Донька [PERSON] із сином [PERSON] , який є відповідачем у справі та неповнолітньою донькою [PERSON] виїхали до Польщі. Син свідка [PERSON] є військовослужбовцем та у них відсутні відомості про його місце перебування. Свідок пояснила, що перебуває у добрих відносинах із внуком [PERSON] . Востаннє він був у квартирі, де він зареєстрований, у січні 2024 року, після чого виїхав в Польщу, де навчається. Свідок спілкувалася із відповідачем та він повідомив їй, що немає наміру повертатися в Україну. [PERSON] не одружений. Позивач [PERSON] має намір приватизувати квартиру та свідок стверджує, що відповідач знає про це та не має заперечень. Також свідок пояснила, що речей відповідача у квартирі немає, витрат по утриманню житла, сплаті комунальних послуг він не несе. Заслухавши вступне слово представника позивача, представника третьої особи, пояснення свідка, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно копії витягу з рішення від 09.11.1993 року №262, виконавчий комітет Залізничної районної ради народних депутатів вирішив визнати [PERSON] , сім`я якого складається із однієї особи, наймачем квартири [ADDRESS] (а.с.5). Згідно довідки №03817 про реєстрацію місця проживання, відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.6,18,19,23). На підтвердження доводів позовної заяви представником позивача долучено до справи відповідь Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України в період з 01.01.2021 року по 07.10.2025 року громадянином України [PERSON] ( [PERSON] ) (а.с.32). За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст.64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача, згідно приписів ч.2 ст.64 Житлового кодексу Української РСР належать дружина наймача, їх діти і батьки, а також може бути визнано інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Порядок користування жилими приміщеннями у будинках державного та громадського житлового фонду регулюють положення статей 71, 72 ЖК Української РСР. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що відповідач не проживає за вказаною адресою понад шість місяців, не несе витрат, пов`язаних з утриманням майна, а відтак вважається таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, позицію відповідача,який у своїй заяві просить позовні вимоги позивача задоволити, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 970 грн.

Outcome: approved