Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач вперше звернулася до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з цією заявою, пред`являючи позов до відповідача, [PERSON] , про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 12 серпня 2016 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , однак сімейне життя між подружжям не склалось, через відсутність взаєморозуміння, різні характери та погляди на стосунки подружжя в сім`ї, а також через зникнення почуття кохання. З липня 2023 року шлюбні взаємовідносини фактично припинені, з цього ж часу сторони проживають окремо, мають різний бюджет та між ними відсутні будь які ознаки притаманні родини. Донька проживає з позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року зазначену позовну заяву передано за підсудністю до Центрального районного суду міста Дніпра. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 грудня 2025 року зазначену цивільну справу розподілено судді Колесніченко О.В. та передано 11 грудня 2025 року. Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 12 грудня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання не з`явилася. 22 грудня 2025 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, також вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягають на їх задоволенні. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явився. 23 грудня 2025 року через канцелярію суду від відповідача надійшла заява, в якій він позов визнав, а також просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку про ухвалення у судовому засіданні рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 12 серпня 2016 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 946, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи витягом із застосунку «Дія» (а.с. 10-10 зворот). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та погляди на стосунки подружжя в сім`ї, а також через зникнення почуття кохання. З липня 2023 року шлюбні відносини між сторонами припинені, подружжя проживає окремо, не ведуть спільного господарства та побуту. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя малолітньої доньки, враховує також її інтереси та зазначає про те, що задля охорони її інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення як позивача так і відповідача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та, відтак, можливість прийняти визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved