Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 26.12.1997, зареєстрований у реєстрі за № 3845, позивач є власником 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 114,5 кв.м, житловою площею 79,0 кв.м, з відповідною частиною господарських будівель та споруд. Зі змісту довідки директора КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» від 12.06.2015 №811 вбачається, що станом до 01.01.2013 право власності на житловий будинок [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] 1/4 частина будинку на підставі договору купівлі-продажу №3845 від 26.12.1997, посвідченого Сквирською державною нотаріальною конторою (реєстрова книга №2, реєстровий №265). Однак у вказаному договорі при оформленні допущено помилку та вказано, що будинок розташований по [ADDRESS] . Дана помилка перешкоджає позивачу у проведенні державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості. Крім того договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 26.12.1997, виданий державним нотаріусом Сквирської державної нотаріальної контори Климчук Л.П., зареєстрований у реєстрі за № 3845, на даний час зіпсований та пошкоджений, тобто вважається втраченим. Отримати дублікат договору у нотаріуса позивач може, але допущена помилка в адресі розташування будинку не надасть можливості оформити державну реєстрацію права власності. Виправити помилку у договорі купівлі-продажу, окрім як у судовому порядку, неможливо. З урахуванням викладеного позивач просить суд: -встановити факт, що договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 26.12.1997, виданий державним нотаріусом Сквирської державної нотаріальної контори Климчук Л.П., зареєстрований у реєстрі за № 3845, укладений щодо купівлі 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] під номером другим, дійсно розташований в [ADDRESS] під номером другим; ? визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 114,5 кв.м, житловою площею 79,0 кв.м, з відповідною частиною господарських будівель та споруд. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. 17.12.2025 надіслав до суду заяву про розгляд справи проводити на розсуд суду без участі представника Сквирської міської ради. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з огляду на таке. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 26.12.1997, зареєстрований у реєстрі за № 3845, позивач є власником 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 114,5 кв.м, житловою площею 79,0 кв.м, з відповідною частиною господарських будівель та споруд (а.с. 6-7). Договір купівлі-продажу зареєстрований у Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації, записано у реєстрову книгу №2, реєстр №265 від 22.04.1998 (а.с.7). Зі змісту довідки директора КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» від 12.06.2015 №811 вбачається, що станом до 01.01.2013 право власності на житловий будинок [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] 1/4 частина будинку на підставі договору купівлі-продажу №3845 від 26.12.1997, посвідченого Сквирською державною нотаріальною конторою (реєстрова книга №2, реєстровий №265) (а.с. 8). У договорі купівлі-продажу частини житлового будинку від 26.12.1997, зареєстрований у реєстрі за № 3845, при оформленні допущено помилку та вказано, що будинок [ADDRESS] . Позивач не може оформити державну реєстрацію права власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , оскільки договір купівлі-продажу від 26.12.1997, втрачений. Отримати дублікат договору у нотаріуса позивач може, але допущена помилка в адресі розташування будинку не надасть можливості оформити державну реєстрацію права власності. Виправити помилку у договорі купівлі-продажу, окрім як у судовому порядку, неможливо. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (стаття 182 ЦК України). До 01.01.2013 виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. У даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 26.12.1997 за № 3845. При цьому, здійснивши державну реєстрацію в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації, записано у реєстрову книгу №2, реєстр №265 від 22.04.1998, держава цим самим визнала право власності позивача на частину житлового будинку, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається із матеріалів справи оригінал договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 26.12.1997 за № 3845 втрачено позивачем. Визнання права власності на нерухоме майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення прав у нотаріальному порядку. Щодо встановлення факту, що має юридичне значення Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України). Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 16 ЦК Україниодним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що у зв`язку з відсутністю оригіналу договору купівлі-продажу позивач не має можливості розпорядитися придбаним нерухомим майном. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Аналізуючи зміст наведених норм цивільного законодавства, виходячи із основних принципів цивільного процесу, зокрема змагальності і диспозитивності, враховуючи, що позивач після набуття права на нерухоме майно в повному обсязі не може користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а також відсутність на даний час у позивача оригіналу правовстановлюючого документу, можливості в позасудовий спосіб отримати дублікат договору та допущена у ньому помилка в адресі розташування будинку не надасть можливості оформити державну реєстрацію права власності, суд дішов висновку, що вимога позивача про визнання права власності на нерухоме майно є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved