Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

ТОВ «Юніт Капітал» в особі представника звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №920316942 від 13.03.20210 року у розмірі 17 780,00 грн. А також понесені судові витрати: зі сплати судового збору в сумі - 2422, 40 грн.; та на професійну правничу допомогу в розмірі 7000, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено. 13.03.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали кредитний договір №920316942 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV2GJ23. 13.03.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу грошові кошти в сумі 5000,00 грн. на його банківську карту № [NUMBER] . Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. Відповідач не виконував умови кредитного договору належним чином, не повністю сплачував платежі, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість. 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача. 04.06.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу №04/06/25-Ю відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 36457,88 грн. Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором №920316942 від 28.06.2020 року становить 17780,00 грн . У зв`язку з вищезазначеним, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 14.10.2025 року відкрито спрощене провадження у справі з повідомленням сторін. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 14.10.2025 року витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, що містить банківську таємницю: а саме: чи випускалася банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № [NUMBER] за період з 13.03.2021 року по 18.03.2021 року. У відповідності до ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Відзиву від відповідача до суду не надходило. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час, день та місце судового засідання був повідомлений належним чином, відповідно до норм ЦПК України. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неявкою без поважних причин належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання відповідача та неподанням відповідачем відзиву, що відповідає положенню п. 3 ч. 1 ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст.3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст. 638, 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК). Судом встановлено , що 13.03.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір №920316942 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV2GJ23, що підтверджується Заявкою на отримання грошових коштів в кредит від 13.03.2021 та Правилами надання грошових коштів у позику , в тому числі на умовах фінансового кредиту товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», Договором №920316942 від 13.03.2021 та Додатковими угодами до договору . Таким чином судом встановлено, що відповідачем було акцептовано пропозицію позивача щодо укладення договору, і сторонами було досягнуто всіх істотних умов для укладення кредитного договору. 13.03.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу грошові кошти в сумі 5000,00 грн. на його банківську карту № [NUMBER] що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в загальному розмірі 5000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , що підтверджується випискою про рух коштів по банківській картці № [NUMBER] емітованої в АТ КБ «ПриватБанк». Факт користування відповідачем [PERSON] кредитними грошовими коштами також підтверджується випискою про рух коштів по банківській картці № [NUMBER] -XXXX-3706 на ім`я [PERSON] емітованої в АТ КБ «ПриватБанк». Відповідач не виконував умови кредитного договору належним чином, не повністю сплачував платежі, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість. 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01. В подальшому до Договору факторингу укладалися додаткові угоди , в тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу . ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу підписали Реєстр прав вимоги №134 від 18.05.2021.. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №161 від 23.11.2024 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 11685,00 грн. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01. ТОВ Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на виконання договору факторингу №05/0820-01 підписали Реєстр прав вимоги №10 від 31.07.2023. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 року до договору факторингу №05/0820-01 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 17780,00 грн. 04.06.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу №04/06/25-Ю відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 17780,00 грн. Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором №920316942 від 13.03.2021 року, становить 17780,00 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту - 5000,00 грн.; заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 12780,00 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості ТОВ «Таліон Плюс», випискою по особовому рахунку за Кредитним договором № 920316942 від 13.03.2021 [PERSON] , створеною ТОВ «Юніт Капітал» станом на 25.06.2025. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21): - належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»; - банківські виписки за рахунками позичальника підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у розрахунку. Аналогічна позиція наведена у Постанові ВГСУ від 13.11.2014 року №908/4154/13, постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, відповідно до яких виписка по рахунках банка є належним та допустим доказом, щодо надання банком кредитних коштів клієнту, отримання і використанням таких коштів клієнтом, нарахування банком відсотків, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором. Виконаний ТОВ «Таліон Плюс» розрахунок заборгованості за кредитним договором № 920316942 від 13.03.2021 року є належним доказом, оскільки містить детальний розпис нарахованої заборгованості, балансове списання грошових коштів від клієнта до фактора при відступленні прав вимоги. Відповідачем не надано будь - яких доказів, в розумінні положень ст. ст. 76 -81 ЦПК України, на спростування обставин справи щодо отримання, використання, в тому числі і погашення, кредитних коштів, як на підтвердження своїх заперечень проти позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 року у справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження вказаних витрат позивачем до суду надано: - копію договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025 року; - копію додаткової угоди №25770725104 до договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025 року; - копію акту прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025 року на суму 7000,00 грн.; - скопію свідоцтва адвоката про право на зайняття адвокатською діяльністю №4956 від 24.04.2012 року на ім`я Тараненко А.І. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 року у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). Крім того, у рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження. Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат. Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правову допомогу в зазначеному розмірі в сумі 7000,00 грн., адже цей розмір, окрім іншого має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд вважає за необхідне врахувати ціну позову, що матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання яких адвокат витратив би значний час, та те, що даний спір є малозначним, типовим і особливої складності не представляє. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2422,40 грн. судового збору сплаченого за подання позовної заяви.

Outcome: approved