Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

До Онуфріївського районного суду Кіровоградської області звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] , в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 21.12.2024-100002354 від 21.12.2024 року у розмірі 45150 гривень та витрати пов`язані зі сплати судового збору в розмірі 2422, 40 гривень. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 21.12.2024 р. уклали кредитний договір № 21.12.2024-100002354. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі - 15000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 21.12.2024, строком на 155 днів. Відповідно до умов кредитного договору № 21.12.2024-100002354 від 21.12.2024 р позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту - 21/12/2024; сума кредиту: 15000 грн. 00 коп.; строк, на який надається кредит - 155 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 24.05.2025; продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку виплати кредиту/ строку договору не передбачена. У позичальника відсутнє право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту та/або строку договору, установлених договором. Згідно п. 3.1. договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Пунктом 3.2. встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позичальник зобов`язується не використовувати кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати кредит на рахунки організаторів азартних ігор. Відповідно до п. 4.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5375-52ХХ-ХХХХ-0920. . Згідно п. 4.3. договору днем надання кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця. Відповідно до договору від 21.12.2024 та квитанції про перерахунок коштів кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 15000 грн. на строк зазначений в умовах кредитного договору, [PERSON] 21.12.2024 отримав кредитні кошти у розмірі 15000 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на момент пред`явлення позову утворилась заборгованість у розмірі 45150 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 15000 грн., по процентам в розмірі 18600 грн., комісії - 1 350,00 грн., додаткової комісії - 2 700,00 грн. по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, у розмірі 7500,00 грн. чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу. Крім того, представник позивача зазначив, що Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ЗУ "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. Так відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ "Про споживче кредитування" у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений 21.12.2024 року, тобто після набуття чинності змін до ЗУ "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Відповідно до умов кредитного договору, з відповідачем був укладений саме споживчий кредитний договір, тобто у кредит були отримані гроші для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. а тому в цьому випадку мають застосовуватись саме норми ЗУ "Про споживче кредитування". Зважаючи на викладене, неустойка за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню. Згідно з п. 10.1. договору цей договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця. Кредитодавцем документи, що складають кредитний договір підписувались електронним підписом. Позичальником документи, що складають кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий - 0969805953. Отже, позичальник [PERSON] , використовуючи електронний підпис одноразовим ідентифікатором, 21.12.2024 року підписав пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 15000 грн., а отже акцептовано умови договору. Кожна сторінка договору була підписана вищезазначеним ідентифікатором. Таким чином, вказаний договір підписано електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Позичальник [PERSON] під час укладення кредитного договору № 21.12.2024-100002354 пройшов ідентифікацію шляхом використання системи ВапкID Національного банку. На підставі вищевикладеного просять суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 29.10.2025 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи повідомлений належним чином. В позовній заяві просив суд проводити розгляд справи без його участі, позовні вимог підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце, дату і час розгляду справи повідомлена належним чином. Причин неявки в судове засідання не повідомила, відзиву на позовну заяву не подавала та клопотань про відкладення розгляду справи не заявляла. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено що 21.12.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено договір № 21.12.2024-100002354 відповідно до якого позичальниці надались кредитні кошти в розмірі 15000 грн., строком на 155 днів з дня його надання з датою повернення кредиту 24.05.2025 року, процентною ставкою в розмірі 1 % за кожен день користування кредитними коштами, та процентною ставкою «Економ» в розмірі 0, 5 % за кожен день користування кредитними коштами, комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1350 грн., графіком платежів та паспортом споживчого кредиту. Сторони погодити переказ кредитних коштів на банківську картку позичальниці за номером № [NUMBER] . Договір укладений в письмовій електронній формі та підписаний електронним підписом у вигляді одноразового електронного ідентифікатора /а.с. 13-21/. Згідно довідки розрахунку в період з 21.12.2024 року по 24.05.2025 року [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «Споживчий центр» за кредитним договором № 21.12.2024-100002354 від 21.12.2024 року в розмірі 45150 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом 15000 грн., заборгованість за процентами 18600 грн., заборгованістю за комісією за надання 1350 грн., заборгованість за комісією за обслуговування 2700 грн., заборгованість за неустойкою 7500 грн. /а.с. 22/. Відповідно до листа за вих. № 155-1410 від 14.10.2025 року ТОВ «УПР» повідомило ТОВ «Споживчий центр», що на підставі укладеного договору між Товариствами № ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024 року, ТОВ «УПР» успішно перерахувало кошти на платіжну картку № [NUMBER] , в розмірі 15000 гривень згідно кредитного договору № 21.12.2024-100002354 /а.с. 22 на звороті/. 04.01.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «УПР» укладено договір № ФК-П-2024/01-2 відповідно до якого ТОВ «УПР» приймає на себе зобов`язання надавати ТОВ «Споживчий центр» послуги з переказу коштів без відкриття рахунків /а.с. 25-29/. Як визначено ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, відповідно до ст. 629 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Споживчий кредит» просило стягнути із відповідача за кредитним договором зокрема і штрафні санкції у вигляді неустойки в розмірі 7500 гривень, зазначаючи, що «Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ЗУ «Про споживче кредитування», зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. У позові представник позивача зазначає, що на підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений 21.12.2024 року, тобто після набуття чинності змін до ЗУ "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування». Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України). 15 березня 2022 року був прийнятий Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", що набрав чинності 17 березня 2022 року. Цим Законом розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 18 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд розглядав питання застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у подібних правовідносинах (постанова від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22 (провадження № 61-14740св23)) і зробив такі висновки: "Законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. При ухваленні рішення у справі суд враховує також аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування норми пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у подібних правовідносинах, що викладені у постановах від 07 серпня 2024 року у справі № 759/7103/23 (провадження № 61-5216св24), від 13 березня 2024 року у справі № 350/711/22 (провадження № 61-9733св23). У цих справах Верховний Суд вирішував питання щодо застосування положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до правовідносин, що виникли між фізичними особами про стягнення боргу за договором позики. Підсумовуючи викладене, суд наголошує, що з огляду на дію спеціальної норми Перехідних положень ЦК України, яка звільняє позичальників за договором позики від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань під час воєнного стану, позикодавець не може вимагати стягнення з позичальника додаткових коштів у виді неустойки (штрафи, пені), інфляційних втрат, та 3 % річних за період прострочення, що припав на період дії воєнного стану, тобто за період з 24 лютого 2022 року та протягом 30 днів після його закінчення. Отже, кредитний договір був укладений 21.12.2024 року, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. У зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення неустойки задоволенню не підлягають, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. А тому на підставі вище викладеного суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» за кредитним договором № 21.12.2024-100002354 від 21.12.2024 року заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15000 грн., заборгованість за процентами 18600 грн., заборгованість по комісії за надання кредиту 1350 гривень, заборгованість по комісії за обслуговування кредиту 2700 гривень, що в загальній сумі становить 37650 гривень. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд задовольнив позовні вимоги частково, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача розмірі 2020, 04 гривень судових витрат зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial