Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення завданої матеріальної шкоди в порядку регресу у розмірі 59558,24 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що АТ «СГ «ТАС» було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів AP 7374848. Забезпеченим транспортним засобом за Полісом є RavonR2, д.н. [NUMBER] . 11.06.2020 о 04 год. 00 хв. на автодорозі ТО 222 км52 с. Фільварок, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу RavonR2, д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Volkswagen T4, д.н. [NUMBER] . Постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 23.07.2020 року (справа № 147/545/20) відповідача визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП. Крім того, постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 23.07.2020 року (справа № 147/545/20) встановлено, що відповідач на момент вчинення ДТП перебував у стані сп`яніння на момент вчинення ДТП. Враховуючи наявність Полісу, представник власника пошкодженого транспортного засобу Volkswagen T4, д.н. [NUMBER] звернувся до АТ «СГ «ТАС» (приватне) з повідомленням про ДТП. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого Volkswagen T4, д.н. [NUMBER] проведено його огляд, про що складено протокол огляду ТЗ (дефектна відомість) та ремонтну калькуляцію №01551_02 від 26.02.2021 року, відповідно до якого вартість ремонту Volkswagen T4, д.н. [NUMBER] склала 61 058,24 грн. На підставі отриманих документів та заяви про страхове відшкодування, АТ «СГ «ТАС» (приватне) затверджено страховий акт №13066/02/921 від 07.05.2021 року на суму 59558,24 грн, яку було виплачено, що підтверджується платіжною інструкцією № 181525 від 12.05.2021 року та відомість розподілу витрат від 12.05.2021 року. Загальна сума страхового відшкодування за пошкоджені ТЗ склала: 59558,24 грн. Отже, Відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду в порядку регресу в розмірі 59558,24 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача на користь ПАТ «Страхова група «ТАС» 59558,24 грн матеріальної шкоди в порядку регресу та та сплачений судовий збір. Ухвалою суду від 04.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін 26.11.2025. 26.11.2025 в зв`язку з неявкою сторін судове засідання було відкладено на 17.12.2025. У судове засідання представник позивача не з`явився. Надав суду клопотання про здійснення розгляду справи за відсутності представника позивача на підставі наявних у справі доказів, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судові засідання, які відбулися 26.11.2025 та 17.12.2025, не з`явився, відзиву та будь-яких клопотань не подав. Судом вживалися заходи для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи шляхом скерування судових повісток за місцем його реєстрації, однак судові повістки повернулися на адресу суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач вважається таким, що належно повідомлений про час і місце розгляду справи. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення складено 22.12.2025, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 17.12.2025, датою ухвалення даного рішення є саме 22.12.2025 в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 23.07.2020 у справі №147/545/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11.06.2020 у с. Фільварок та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік. Зі змісту вищезгаданої постанови вбачається, що [PERSON] 11.06.2020 о 04 год. 00 хв. на автодорозі ТО 222 км. 52 с. Фільварок керуючи автомобілем марки RavonR2, д.н. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху та допусти зітгнення з автомобілем Volkswagen T4, д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили. Відповідно до частини 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у ч.2 ст.1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Доказів щодо відсутності вини відповідача у вчиненні ДТП та пошкодженні належного на праві власності позивачу автомобіля суду надано не було. Судом також встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 10.06.2020, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу RavonR2, д.н. [NUMBER] була застрахована, що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/7374848 строк дії з 28.04.2020 до 27.04.2021 ( а.с.4). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] Volkswagen T4, д.н. [NUMBER] належить [PERSON] (а.с.7). На підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 26.04.2021, [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися належним йому транспортним засобом Volkswagen T4, д.н. [NUMBER] (а.с.9) Враховуючи наявність поліса, водій пошкодженого автомобіля Volkswagen T4, д.н. [NUMBER] , звернувся до АТ «СГ «ТАС» з повідомленням про настання страхового випадку від 19.01.2021 (а.с. 6) та з заявою про страхове відшкодування від 26.01.2021 (а.с. 14). Дану заяву було розглянуто, пошкодження автомобіля визнано страховим випадком, у зв`язку з чим було здійснено розрахунок та виплату страхового відшкодування на підставі: протоколу огляду транспортного засобу від 19.02.2021(а.с.10); ремонтної калькуляції № 01551_02 від 26.02.2021 (а.с.. 12-13); страхового акту № 13066/02/921 від 07.05.2021 та розрахунку суми страхового відшкодування (а.с . 15). Згідно платіжного доручення №181525 від 12.05.2021 АТ «СГ «ТАС» на користь потерпілого було перераховано грошові кошти у сумі 59558,24 грн.(а.с.16) Відтак, із врахуванням виплаченого відшкодування страховою компанією відповідача різниця суми страхового відшкодування становить 57549,14 грн. При ухваленні даного рішення суд керується наступними нормами. Стаття 979 ЦК України передбачає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно статті 993 ЦК України, до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинного на момент вчинення дорожньо-транспортнох пригоди) регулюються відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямовуються на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.. Згідно з підпунктам «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.1 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Таким чином, норми спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент вчинення ДТП) надають страховику, який виплатив страхове відшкодування, альтернативне право на звернення з позовом у порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, у визначених Законом випадках. Отже, у зв`язку з проведенням виплати потерпілому АТ «Страхова компанія «ТАС» страхового відшкодування, до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодуваня, що становить 59558,24 грн. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем АТ «Страхова компанія «ТАС» правомірно заявлено вимогу до відповідача з приводу відшкодування матеріальної шкоди в частині вимоги у розмірі 59558,24 грн, яка підлягає стягненню з відповідача, як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем та підтверджені матеріалами справи підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції №000266 від 11.03.2025 позивачем було сплачено судовий збір у сумі 3028,00 гривень Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено, понесені позивачем витрати на сплату судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved