Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Представниця Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі по тексту ТзОВ «Споживчий центр», позивач, кредитодавець) - [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі по тексту [PERSON] , відповідачка, позичальниця) заборгованість за кредитним договором №10.06.2025-100001011 від 10.06.2025 року у сумі 21 700,00 грн. Крім того, представниця позивача просить стягнути з відповідачки судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог представниця позивача посилається на те, що 10 червня 2025 року між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №10.06.2025-100001011 (далі по тексту кредитний договір), шляхом обміну електронним повідомленням, підписаним в порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Сума кредиту 7 000,00 грн, строком на 140 днів. Дата видачі кредиту 10.06.2025 року, дата повернення 27.10.2025 року. Процентна ставка фіксована, 1% за один день користування кредитом, та застосовується протягом всього строку кредитування. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 20% від суми кредиту та дорівнює 1 400,00 грн. Денна процентна ставка складає 0,87%. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання, а, відповідачка взятих на себе зобов`язань не виконала, не повернула грошові кошти, у зв`язку з чим у неї наявна заборгованість у розмірі 21 700,00 грн, яка складається з: 7 000,00 грн сума заборгованості по тілу кредиту; 9 800,00 грн сума заборгованості по процентах; 1 400,00 грн сума заборгованості за комісією, 3 500,00 грн сума заборгованості за неустойкою. За викладених обставин представниця позивача просить стягнути з [PERSON] на користь позивача вищевказану заборгованість та судові витрати. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 22 грудня 2025 року о 11:00 годині. Заяв та клопотань по справі від учасників процесу до суду не надходило. В судове засідання представниця позивача не з`явилася, в позовній заяві просить розгляд справи проводити за відсутності представника ТзОВ «Споживчий центр», на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, відповідно до ст. 128 ЦПК України належним чином була повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про отримання останньою копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками 26 листопада 2025 року. Відповідачка не повідомила суд про причину своєї неявки; правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалася. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене та згідно ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково на наступних підставах. Судом встановлено, що 10 червня 2025 року між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №10.06.2025-100001011 (кредитної лінії), з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора Е419, дистанційно, в електронній формі, в порядку визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Позивач направив відповідачці пропозицію укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), а відповідачка 10.06.2025 року прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення кредитного договору №10.06.2025-100001011 (а.с.21-27). Відповідно до кредитного договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти 10.06.2025 року в розмірі 7 000,00 грн строком на 140 днів, процентна ставка фіксована, 1% в день, дата повернення кредиту 27.10.2025 року, комісія, пов`язана з наданням кредиту 20% від суми кредиту та становить 1 400,00 грн. Денна процентна ставка складає 0,87%., загальні витрати за споживчим кредитом 8 559,14 грн. Орієнтована загальна вартість кредиту 15 559,14 грн. Орієнтована реальна річна процентна ставка 7 910,04 %. Продовження строку кредитування передбачено умовами кредитного договору (п. 5 заявки до кредитного договору та п. 5 відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору). Пунктом 12. заявки до кредитного договору та відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору визначений графік платежів, відповідно до якого відповідачка зобов`язалася сплатити тіло кредиту, нараховані відсотки та комісію у строк до 27.10.2025 року (а.с.25,26). Згідно відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору позичальниця підтверджує, що вона попередньо ознайомилася з пропозицією про укладення кредитного договору та заявкою кредитного договору, яка є невід`ємною частиною договору (а.с. 25 на зворотній стороні). Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами була досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у ТзОВ «Споживчий центр» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у [PERSON] - зобов`язання з повернення кредитних коштів, сплати процентів та комісії. Кредитодавець свої зобов`язання за кредитний договором виконав, та надав позичальниці грошові кошти в розмірі 7 000,00 грн шляхом перерахування цих кошів на банківську картку відповідачки, що підтверджується повідомленням сервісу онлайн платежів «iPay.ua» ТзОВ «Універсальні платіжні рішення» Вих.№79-0711 від 07.11.2025 року (а.с. 29). З наданої представницею позивача довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором вбачається, що у відповідачки утворилась заборгованість в сумі 21 700,00 грн, яка складається з: суми заборгованості за основним боргом в розмірі 7 000,00 грн; суми заборгованості по процентах в розмірі 9 800,00 грн, суми заборгованості за комісією з надання кредиту в розмірі 1 400,00 грн та суми заборгованості за неустойкою в розмірі 3 500,00 грн (а.с.12). Відповідачка не скористалася своїми процесуальним правом передбаченими статями 12, 13, 76, 83, 84, 191 ЦПК України, не подала свого розрахунку заборгованості, не надала до суду заперечення щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачкою суду надано не було. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором не виконала, у передбачений у договорі строк кошти не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за кредитним договором за основним боргом в розмірі 7 000,00 грн, за процентами в розмірі 9 800,00 грн та за комісією з надання кредиту в розмірі 1 400,00 грн. Вимоги позивача в цій частині є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за неустойкою суд зазначає наступне. Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідачки суму заборгованості за неустойкою за кредитним договором в розмірі 3 500,00 грн. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно, позовна вимога про стягнення з відповідачки заборгованості в частині стягнення за неустойкою в розмірі 3 500,00 грн задоволенню не підлягає в силу пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якими встановлено звільнення від такого обов`язку позичальників під час дії воєнного стану. Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідачки заборгованість на користь ТзОВ «Споживчий центр» за кредитним договором №10.06.2025-100001011 від 10.06.2025 року в розмірі 18 200,00 грн, з яких: 7 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 9 800,00 грн сума заборгованості за процентами, 1 400,00 грн сума заборгованості за комісією з надання кредиту. Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача на відшкодування витрат зі сплати судового збору у розмірі 2 031,69 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 18 200,00 грн (розмір задоволених позовних вимог) ? 2 422,40 грн (сума сплаченого судового збору) / 21 700,00 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial