Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №100651407 від 24.04.2024 у розмірі 36 326,80 грн, а також понесених судових витрат (а.с.1-4). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.04.2024 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №100651407, за умовами якого відповідачу був наданий кредит в сумі 10 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом, комісії, що передбачені кредитним договором. Товариством зобов`язання за договором виконано, тоді як відповідачем умови кредитного договору своєчасно не виконані, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 36 326,80 грн. 24.09.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги №112-МЛ/Т, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором №100651407 від 24.04.2024. [PERSON] направлено письмову претензію про погашення кредитної заборгованості, яка до цього часу не сплачена. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 01.10.2025 відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 13.11.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку з неповідомленням відповідача про день, час та місце розгляду справи. У судове засідання представник позивача не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у матеріалах справи знаходиться клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідно до п.4 ч.8 ст.128, ст.131 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. З урахуванням вищевикладеного судом 18.12.2025 постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви на отримання кредиту, 24.04.2024 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №100651407, за умовами кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 10 000 грн (п. 1.2 договору) на загальний строк 360 днів, до 19.04.2025, зі сплатою комісії за надання кредиту 1 150,00 грн, яка нараховується за ставкою 11,50 % від суми кредиту одноразово. Денна процентна ставка складає 1,16 %. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 511,00 % річних (а.с.5-13). Відповідно довідки від 14.10.2024 підтверджено, що [PERSON] підписав акцепт (договір) із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 679789, який відправлений позичальнику 24.04.2024 о 14.48.58 на вказаний ним номер телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор - [NUMBER] (а.с.12зв). Згідно платіжного доручення №87601557 ТОВ «Мілоан» 24.04.2024 здійснило на банківський рахунок [PERSON] грошовий переказ у сумі 10 000,00 грн (а.с.14). Відповідно відомостей про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан», за кредитним договором нараховані проценти за період з 24.04.2024 до 24.09.2024 (а.с.15-16). 24.04.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №112-МЛ/Т, згідно якого ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуло статус нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників (а.с. 17зв-28). Згідно акту приймання-передачі та витягу з реєстру боржників №112-МЛ/Т від 12.08.2025 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, зокрема за кредитним договором №100651407 від 24.04.2024, де боржником є [PERSON] на загальну суму 36 326,80,00 грн, з яких: 10 000,00 залишок по тілу кредиту, 20 176,80 грн залишок по відсотках, 1 150,00 грн залишок по комісії та 5 000,00 неуйстоці (а.с.27зв, 29). Відповідно до копії виписки з особового рахунку за кредитним договором №100651407 від 24.04.2024 станом на 20.08.2025 виникла заборгованість в розмірі 36 326,80 грн, яка складається із простроченої заборгованості за кредитом 10 000,00 грн, простроченої заборгованісті за комісією 1 150,00 грн, простроченої заборгованості за відсотками 20 176,80 грн, неуйстоці 5 000,00 грн (а.с.17). Позивачем вжито заходи досудового врегулювання спору, а саме: 12.08.2025 позивач надіслав відповідачу претензію про погашення заборгованості (а.с.29зв). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ч. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитувнаня» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст.1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст. 1078 Кодексу). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, і на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі №914/868/17, від 18.10.2018 року у справі № 910/11965/16. Встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора, необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі №752/8842/14-ц. Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Як зазначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кредитний договір №100651407 від 24.04.2024 був укладений в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), що відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів» та не суперечить приписам ч. 1 ст. 205, ст. 6, 207, 627-628, ч. 2 ст. 639 ЦК України. Комісія за надання кредиту: 1 150,00 грн, яка нараховується за ставкою 11,50 відсотків від суми кредиту одноразово (пп.1.5.1 договору). Підписавши кредитний договір, відповідач погодився з умовами договору та правилами надання споживчого кредиту та умовами його виконання, а саме: розміром кредиту, строком кредитування та з періодичністю платежів зі сплатою процентів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Позивачем надані належні та допустимі докази отримання відповідачем кредитних коштів за вищевказаним договором. Дана обставина не спростована стороною відповідача. Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З позовом про визнання недійсним договору №100651407 від 24.04.2024 відповідач не зверталась. Зазначений вище договір факторингу є чинними, його дійсність ніким не оспорена, а тому підлягає виконанню. Відповідачем не надано доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі. Оскільки відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту згідно з умовами договору, а тому вимоги позивача в частині стягнення суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 10 000,00 грн та заборгованості за комісією в розмірі 1 150,00 грн є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. Верховний Суд у постанові від 09 серпня 2023 року у справі № 201/6750/16 наголосив, що при визначенні розміру заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку складений позивачем/відповідачем розрахунок заборгованості та його правильність), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду. Відповідно умов договору загальний строк кредитування становить 360 днів з 24.04.2024 до 19.04.2025. Відповідно до розрахунку позивача, відсотки нараховані за період з 24.04.2024 до 24.09.2024 (у межах заявлених позовних вимог) у розмірі 20 176,80 грн за процентною ставкою 511,00 % річних (п.1.5.2 договору), що становить 1,4 % в день, а також відповідно до пп.1.6, 2.3.1.2 та п.4.2 договору у розмірі 1825 % річних, що становить 5% в день. Згідно з ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 24.12.2023 відповідно до Закону України №3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». При цьому статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, натомість відповідачу нараховувалися відсотки понад 1% в день (1,4% та 5%). Процентна ставка позивачем не змінювалася відповідно до змін у Законі і нарахування здійснювалося всупереч законодавству. Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 24.04.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування». Також суд враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір про споживчий кредит № 100651407 укладено 24.04.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,4% та 5% є нікчемною в силу положень ч.5 ст.8 та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, розрахунок заборгованість за відсотками необхідно здійснювати за процентною ставкою 1 % в день. За період з 24.04.2024 до 24.09.2025 (у межах заявлених позовних вимог) розмір відсотків становить 15 400,00 грн (10000х1%х154 дні). З огляду на зазначене, позов у частині стягнення відсотків підлягає частковому задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 5 000,00 грн та відсотків нарахованих за порушення грошового зобов`язання суд дійшов наступного висновку. Пунктом 4.1 договору передбачено, що у разі прострочення позичальником зобовязань з повернення кредиту (частини кредиту згідно графіку платіжів) та/або сплати процентів за його користування та/або комісії та /або інших платжів згідно з умовами цього договору та графіку платежів, позичальник зобовяаний сплатити на користь кредитодавця штраф у розмфірі 700 грн за кожен випадок порушення (невиконання або неналежного виконання) зобов`язання зі сплати платежів у визначені графіком платежів дати платежів, якщо порушення відповідної дати платежу триває більше ніж 6 днів. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до п. 4.2 договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту (частини кредиту згідно графіку платежів), кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку сплати чергового платежу згідно графіку платежів, має право (не обов`язок) нарахувати проценти за ставкою 1825 % річних в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини другої статті 625 ЦК України. Нарахування процентів відбувається (якщо кредитодавцеь скористався правом) щоденно на суму простроченої заборгованості за кредитом. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог кредитодавця. Відповідно до п.4.2 договору нараховано відсотків за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, у розмірі 1500,00 грн. Матеріали справи не містять направлення такої вимоги, відповідно до п.4.2 договору, у період з 24.04.2024 до 24.09.2024. Вимоги кредитодавця у даній справі направлена 12.08.2025. Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд зазначає, що відповідні положення процитованої норми стосуються звільнення від обов`язків сплачувати на користь кредитодавця неустойку, штраф, пеню та інших платежів за прострочення виконання договору у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє дотепер. Відтак позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено нарахування штрафу в розмірі 5 000,00 грн за порушення зобов`язання та відсотків за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, у розмірі 1 500,00 грн. А тому позов у цій частині не підлягає задоволенню. З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги, а тому вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги в сумі 26 550,00 грн, що складається із: простроченого тіла кредиту 10 000,00 грн, прострочених відсотків 15 400,00 грн та комісії 1 150,00 грн. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн (а.с.35). Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 1 770,45 грн (26550х2422,40/36326,80). Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору про надання правничої допомоги №0107 від 01 липня 2025 року, який укладений між ТОВ «Фінансова компанія ««Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет» (а.с.32зв), ордеру на надання правової допомоги серії ВС №138377 від 02 липня 2025 року (а.с.33), акту №Д/2184 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 20.08.2025 на суму 8 000,00 грн (а.с.33зв), детального опису надання послуг від 20.08.2025 до акту №Д/2184 (а.с.34). З урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, відсутністю клопотання відповідача про зменшення розміру указаних витрат, з урахуванням принципу розумності та справедливості, також часткового задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 5 846,92 грн (26550х8000/36326,80).

Outcome: partial