Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» звернулося до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступне. 24 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №2246519, Товариство свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, однак відповідач порушила зобов`язання за кредитним договором. 04.09.2024 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» укладений договір факторингу № 04092024, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за договором № 2246519 від 24.04.2024 перейшло до ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП». Відповідач не виконала належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого має заборгованість у загальному розмірі 15 985,80 грн, з якої: заборгованість по тілу кредиту 5 000,00 грн; заборгованість по відсотках 6 785,80 грн; заборгованість по штрафам 4 200,00 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання та заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП». 1.2. Відповідно до ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження у змішаній формі, з викликом (повідомленням) сторін. 1.3. Відповідно до ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2025 року клопотання представника позивача Боденко А.А. про витребування доказів, задоволено. Витребувано у Акціонерного товариства «Ощадбанк» письмові докази, які становлять банківську таємницю. 1.4. 03 грудня 2025 року на виконання ухвали суду АТ «Ощадбанк» надано інформацію, щодо руху коштів по рахунку № [NUMBER] за період з 24.04.2024 по 25.04.2024. 1.5. 17 грудня 2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у позовних вимогах відмовити повністю, посилаючись на відсутність належного підтвердження оплати за договором факторингу, що не свідчить про перехід до позивача права вимоги за кредитним договором та позбавляє останнього повноважень звертитися до суду з позовними вимогами до позичальника. Крім того, нарахування процентів відбувалося за ставкою, розмір якої не відповідав вимогам ч. 5 ст. 8 закону України «Про споживче кредитування», а відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України вимога позивача про стягнення заборгованості за неустойкою (штрафом) суперечать законодавству. 1.6. Сторони у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими. Представник позивача в позовній заяві просив проводити розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження та за відсутністю представника ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП». Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі, враховуючи обставини наведені у відзиві на позовну заяву. Відповідно технічна фіксація справи за позовом ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП», про стягнення заборгованості не здійснювалася у зв`язку з неявкою всіх сторін по справі, про що зазначено в протоколі судового засідання. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. 24 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №2246519, згідно якого остання отримала кредит у сумі 5 000,00 грн строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті кредитодавця в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору про споживчий кредит визначено: кредит надається загальним строком на 360 днів за умови виконання позичальником Графіку платежів, з 24 квітня 2024 року (дата надання кредиту). Строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється Графіком платежів. Остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом 19.04.2025 (дата остаточного погашення заборгованості). Відповідно до п. 2.1. кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Відповідно до п. 1.5.1. комісія за надання кредиту: 0.00 грн, яка нараховується за ставкою 0.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Сума комісії може складати менш ніж 0.00 відсотків від суми кредиту, якщо внаслідок поділу цієї суми на кількість розрахункових періодів/кількість платежів згідно графіку платежів, утворюється не ціле число (дріб). В такому разі дріб округлюється до цілого числа в меншу сторону. Сума цілого числа помножена на кількість платежів згідно графіку платежів становить розмір комісії за надання кредиту визначений цим пунктом. Відповідно до п. 1.5.2. проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів, нараховуються за ставкою 3.65 відсотків річних на фактичну заборгованість за кредитом. Відповідно до п. 1.5.3. проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 511.00 відсотків річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів. Нараховані згідно п.1.5.2 та 1.5.3 договору проценти за користування кредитом за весь строк кредитування, складатимуть: 18 264,00 грн. Відповідно до довідки Вих. № 7/6699 від 17.12.2024 вбачається, що ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» перерахувало на користь [PERSON] на картку [NUMBER] грошові кошти у сумі 5 000,00 грн. 2.2. 04 вересня 2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» укладений договір факторингу № 04092024, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за договором № 2246519 від 24.04.2024 перейшло до ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП». Укладення договору факторингу підтверджується актом приймання-передачі прав вимог за договором факторингу №04092024 від 04.09.2024, реєстром прав вимоги №1 та платіжною інструкцією №402 від 04.09.2024 на суму 519 164,88 грн. Згідно з реєстром прав вимоги №1 до договору факторингу №04092024 від 04.09.2024 ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП»перейняло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2246519 від 24 квітня 2024 року у загальному розмірі 15 985,80 грн, з якої: заборгованість по тілу кредиту 5 000,00 грн; заборгованість по відсотках 6 785,80 грн; заборгованість по штрафам 4 200,00 грн. 12.02.2025 сформована досудова вимога, щодо виконання договірних зобов`язань про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором від 24 квітня 2024 року, а також у разі не сплати заборгованості відповідачу роз`яснено інші заходи щодо стягнення заборгованості. 2.3. З наданого ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» розрахунку відображені відомості про щоденні нарахування та погашення [PERSON] по кредитному договору до 04.09.2024. Витребуваним від АТ «Ощадбанк» повідомленням, підтверджено факт випуски банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Витребуваною від АТ «Ощадбанк» випискою про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 24.04.2024 по 25.04.2024 відслідковано нарахування кредитних коштів. 3. Релевантні джерела права 3.1. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 3.2. За приписами пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 667/11010/14-ц (провадження № 61-10349св18). 3.3. Згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Судом встановлено, що 24 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №2246519, шляхом використанням електронного підпису, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». З досліджених судом доказів установлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписала його електронним підписом, то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01.11.2021 у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Враховуючи принцип свободи договору, визначений у статті 627 ЦК України, суд звертає увагу, що відповідач мала можливість не вступати у кредитні відносини із ТОВ «ФК «Незалежні фінанси», натомість вона погодила такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Також, слід звернути увагу на те, що [PERSON] мала право відмовитися в односторонньому порядку від кредитного договору, що прямо передбачено як ЗУ «Про споживче кредитування», так і п. 3.4.4. договору, проте таких дій протягом 14 календарних днів з дня укладення договору не вчинила. З огляду на зазначене, суд вважає, що в діях ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» відсутні порушення вимог чинного законодавства, в тому числі й ЗУ «Про споживче кредитування», оскільки перед укладенням договору товариством не було вчинено дій стосовно введення в оману позичальника щодо істотних умов договору та надано відповідачу інформацію щодо обов`язкових для нього умов договору. На думку суду, позивачем було надано достатні докази того, що відповідач уклала кредитний договір та отримала суму кредиту. Зокрема, отримання відповідачем суми кредиту на картку в день укладення договору 24.04.2024 в розмірі 5 000,00 грн підтверджується платіжною інструкцією про перерахування цієї суми через систему платежів, а судом за клопотанням представника було витребувано виписку з рахунку відповідача. Номер картки відповідача співпадає з номером картки, який вказано договорі. Витребуваним від АТ «Ощадбанк» повідомленням, підтверджено факт випуски банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Доказів на користь того, що відповідачем було погашено вищевказані суми заборгованості, до суду надано не було. При цьому стороною відповідача не оспорюються обставини щодо укладення кредитного договору та перерахування кредитних коштів за договором. Відтак, стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 5 000,00 грн є обґрунтованим. 4.2. Щодо переходу права вимоги, суд зазначає наступне. 04 вересня 2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» укладений договір факторингу № 04092024, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за договором № 2246519 від 24.04.2024 перейшло до ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП». Так, відповідно до п. 2.1.3. перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги. Згідно з реєстром прав вимоги №1 до договору факторингу №04092024 від 04.09.2024 ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» перейняло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2246519 від 24 квітня 2024 року у загальному розмірі 15 985,80 грн, з якої: заборгованість по тілу кредиту 5 000,00 грн; заборгованість по відсотках 6 785,80 грн; заборгованість по штрафам 4 200,00 грн. Укладення договору факторингу підтверджується актом приймання-передачі прав вимог за договором факторингу №04092024 від 04.09.2024, реєстром прав вимоги №1 та платіжною інструкцією №402 від 04.09.2024 на суму 519 164,88 грн. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» повідомило боржників, права вимоги до яких за кредитними договорами передані новому кредитору, у тому числі відповідача [PERSON] , шляхом направлення 12.02.2025 вимоги, щодо виконання договірних зобов`язань, про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором від 24 квітня 2024 року, а також у разі не сплати заборгованості відповідачу роз`яснено інші заходи щодо стягнення заборгованості. Таким чином, вищезазначеними належними та допустимими доказами підтверджується факт переходу права вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит №2246519 від 24.04.2024 від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП». Посилання представника відповідача, про те що платіжна інструкція №402 від 04.09.2024 на суму 519 164,88 грн не може підтверджувати здійснення відповідної оплати, з урахуванням встановлених фактичних обставин даної справи (договором факторингу було передбачено, що право вимоги до нових кредиторів переходить з моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог), не спростовує факту набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором. Суд вважає нерелевантним посилання у відзиві на позовну заяву на постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12, де суд зробив один з висновків про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора, в тому числі докази на підтвердження оплати за договором, оскільки у згаданих справах умовами договорів факторингу було передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими в день отримання клієнтом в повному обсязі оплати за такими договорами, однак такі докази суду надані не були. Отже, встановлені під час розгляду даної справи обставини є відмінними від тих, що були предметом перегляду Верховним Судом у вказаних справах. Щодо отримання позивачем будь-яких доказів про направлення письмового повідомлення боржнику про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, суд наголошує, що оскільки боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15. Крім того, за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів. Вказаний договір факторингу є чинним, оскільки його дійсність ніким не оспорено, а тому він підлягає виконанню. З огляду на викладені вимоги закону та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивач ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» отримало право грошової вимоги до [PERSON] щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 2246519 від 24 квітня 2024 року. 4.3. Щодо позовної вимоги про стягнення штрафу суд зазначає наступне. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18, тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок, щодо викладений у постанові Верховного Суду від12.06.2024 у справі№ 910/10901/23, який, відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Суд не погоджується з позицією представника позивача щодо можливості стягнення штрафу з відповідача виходячи з такого. Так, у позовній заяві представник позивача посилається на п.6 розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ «Про споживче кредитування» як на підставу можливості нарахування неустойки з відповідача. Вважає, що на договори кредиту, які будуть укладатися після спливу тридцятиденного дня, включно з дня набрання чинності Закону №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», вимога пункту 6 розділу ІV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону не поширюється, та нарахування неустойки (штрафу, пені) не забороняється. Однак вищевказані норми суперечать нормам права, які визначені в п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Відповідно до п.1-3 ч.2 ст.19 ЗУ «Про правотворчу діяльність», з урахуванням вимог частини першої цієї статті в Україні встановлюється така ієрархія нормативно-правових актів: 1) Конституція України в системі нормативно-правових актів України має найвищу юридичну силу і є обов`язковою до виконання на території України; 2) чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, укладаються відповідно до Конституції України та мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, зазначені у пунктах 3-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України; 3) закони приймаються на основі Конституції України, чинних міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, зазначені у пунктах 4-13цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України. Згідно ч.2 ст.66 ЗУ «Про правотворчу діяльність», у разі виявлення колізії між кодексом і первинним законом пріоритет у застосуванні має норма права, що міститься у кодексі, якщо інше не передбачено таким кодексом. Отже, враховуючи факт наявності у вищевказаних нормах права колізії між кодексом та ЗУ «Про споживче кредитування», суд приходить до висновку про необхідність застосування в даній цивільній справі саме норм Цивільного кодексу України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що хоч умовами кредитного договору сторони і обумовили нарахування та сплату позичальником неустойки (штрафу, пені) від суми простроченої заборгованості, що нараховується за кожний випадок порушення, проте п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальники, у період воєнного стану, звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях. У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) в розмірі 4 200,00 грн, слід відмовити. 4.4. Щодо нарахованих відсотків за кредитним договором суд зазначає наступне. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма була введена в дію на підставі Закон України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023. Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. У той же час, перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Відповідно до частини другої розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» згаданого Закону, дія пункту 5 розділу I (який стосується змін до Закону «Про споживче кредитування») поширюється також на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів було продовжено після набрання чинності Законом. Таким чином: - положення пункту 2 розділу II та пункту 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» застосовуються виключно до кредитних договорів, укладених до 24 грудня 2023 року, якщо строк їх дії було продовжено після цієї дати; - натомість до кредитних договорів, укладених після 24 грудня 2023 року, підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлено, що максимальна денна процентна ставка не може перевищувати 1 %, розрахованих згідно з частиною четвертою цієї ж статті. Договір про споживчий кредит №2246519 був укладений 24.04.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», відповідно, денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1 %. Так, пунктом 1.5. денна процентна ставка складає: (18 264,00 грн / 5 000,00 грн) / 360 днів * 100% = 1.01%. Пунктом 1.5.2. проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів, нараховуються за ставкою 3,65 відсотків річних на фактичну заборгованість за кредитом або 0,01% в день (з 24.04.2024 по 24.05.2024). Пунктом 1.5.3. встановлено 511% річних або 1,4% в день (з 25.05.2024). Проте, умови договору в частині нарахування процентів за ставкою, що перевищує 1 % за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані, оскільки є нікчемними. При цьому суд наголошує, що положення пункту 2 розділу II та пункту 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» не застосовуються до кредитного договору. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Укладений 24 квітня 2024 кредитний договір за своєю суттю є договором споживчого кредитування, тому первісний кредитор не мав права визначати процентну ставку у розмірі, що перевищує 1% в день. Таким чином, пункти 1.5., 1.5.3. кредитного договору, додаток №1 до кредитного договору є нікчемними в силу приписів ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, нарахування первісним кредитором процентів за процентною ставкою 0,01% в день з 24 квітня 2024 року по 24 травня 2024 року є правомірним та не суперечить законодавству. Оскільки відсотки в договорі є неузгодженими між сторонами, проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки Національного банку України за відповідний період, так розмір облікової ставки (% річних), що в 2024 році становив: з 25.05.2024 по 13.06.2024 (20 днів) становила 13,5% річних; з 14.06.2024 по 04.09.2024 (83 дні) - 13%. Отже, розмір нарахованих процентів за ставкою НБУ з 25.05.2024 по 13.06.2024 повинен був становити 36,89 грн = 5 000,00 (сума боргу) x (13,5 / 366) x 20 днів (прострочення) / 100; з 14.06.2024 по 04.09.2024 повинен був становити 147,40 грн = 5 000,00 (сума боргу) x (13 / 366 ) x 83 днів (прострочення) / 100. Загальна сума нарахованих процентів за кредитним договором за період з 24.04.2024 по 04.09.2024 становить: - з 24.04.2024 по 24.05.2024 = 15,00 грн (30 днів х 0,01% х 5000,00 грн); - з 25.05.2024 по 04.09.2024 = 184,29 грн (36,89 + 147,40), а всього 199,29 грн. Враховуючи наведене, суд частково погоджується із наданим представником відповідача розрахунком заборгованості, відповідно до якого заборгованість за тілом кредиту складає 5 000,00 грн, заборгованість за процентами 199,29 грн, загальна сума заборгованості 5 199,29 грн. 4.5. Підводячи підсумок суд зазначає, що відповідач свої зобов`язання з повернення заборгованості за договором кредиту виконала не у повному обсязі, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у загальній сумі 5 199,29 грн, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. 5. Розподіл судових витрат 5.1. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією від 26.09.2025 про сплату судового збору в сумі 2 422,40 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково (задоволено 32,52% вимог), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 787,76 грн. 5.2. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи положення статей 137 та 141 ЦПК України, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката за умови подання нею до суду заяви про відшкодування таких судових витрат, яка подана до судових дебатів у справі, подання доказів таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснені ним витрати, необхідні для надання правничої допомоги, тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі. На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано до суду: - копію договору про надання правової допомоги №1 від 11 листопада 2024 року укладений між адвокатом Боденко Алевтиною Анатоліївною та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП», в особі директора Сердюк Л.Ю.; - копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; - копію детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Боденко А.А. на виконання умов договору про надання правової допомоги №1 від 11 листопада 2024 року; - копію Акта прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 1 від 11.11.2024. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» послуг адвоката та понесення витрат на правову допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Верховний суд у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 виклав правову позицію про те, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, а тому враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Позивачем зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу становлять 7 000,00 грн. Клопотань щодо зменшення розміру судових витрат від відповідача не надійшло. Враховуючи часткове задоволення позову (32,52%) з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 276,40 грн (7 000,00 грн х 0,3252) в якості відшкодування витрат на правничу допомогу, пропорційно розміру задоволених вимог. 5.3. Стосовно витрат відповідача на правничу допомогу суд зазначає, що 01.12.2025 [PERSON] (клієнт) та Небилиця Р.В. (адвокат) уклали договір про надання правничої допомоги. Згідно з пунктом 1.1. договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання зі здійснення представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту у відносинах з державними органами, в т.ч. у судових та правоохоронних органах, з підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності, зокрема банківськими та іншими фінансовими установами з питань, що стосуються пред`явленого до клієнта позову Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24.04.2024, укладеного з ТОВ «ФК «Незалежні фінанси», та судового розгляду відповідної справи № 707/3894/25. У пункті 4.1. вищевказаного договору сторони погодили, що вартість послуг адвоката та порядок їх оплати підлягає визначенню шляхом укладення додаткової угоди до договору. У додатковій угоді № 1 до вищевказаного договору від 01.12.2025 відповідач та адвокат погодили фіксований розмір гонорару за надані послуги. З акта надання послуг від 16.12.2025 встановлена загальна вартість послуг, що були надані адвокатом клієнту у розмірі 8 000,00 грн. Серед переліку послуг вбачається, що було проведено: ознайомлення з матеріалами, необхідними для підготовки відзиву 500,00 грн; надання усної консультації клієнту за результатами вивчення наявних матеріалів та визначення способу захисту порушених прав 500,00 грн; підготовка та подача до суду відзиву - 7 000,00 грн. Зі змісту акта приймання-передачі грошових коштів (проведення розрахунку за договором про надання правничої допомоги від 01.12.2025) вбачається, що сторони підтверджують, що станом на 16.12.2025 розрахунок повністю проведений. Верховний суд у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 виклав правову позицію про те, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, а тому враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Відповідачем зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу становлять 8 000,00 грн. Клопотань щодо зменшення розміру судових витрат від позивача не надійшло. Виходячи з пропорції задоволених вимог (32,52% вимог задоволено, відповідно у задоволенні 67,48% вимог відмовлено), з позивача на користь відповідача слід стягнути суму в розмірі 5 398,40 грн (8 000,00 грн х 0,6748) в якості відшкодування витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи часткове задоволення позову та стягнення витрат на правову допомогу з обох сторін, суд вважає за необхідне зобов`язати позивача, на якого покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю відповідачу. Ця різниця складає 3 122,00 грн (5 398,40 2 276,40). На підставі викладеного,

Outcome: partial