Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Адвокат Оніщук Володимир Іванович звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Вільшанської селищної ради Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, посилаючись на те, що [PERSON] , дошлюбне прізвище [PERSON] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , підтримував дружні стосунки з [PERSON] , [INFO] , з червня місяця 2022 року, які згодом переросли у закоханість. Від вищевказаних відносин сторони мають спільну дитину, сина [PERSON] , [INFO] . 12 жовтня 2024 року [PERSON] , батько дитини [PERSON] , [INFO] , був призваний на військову службу за мобілізацією, а з 10 грудня 2024 року вважається безвісті зниклим під час виконання бойового завдання. Починаючи з жовтня місяця 2024 року і по даний час відповідач, мати дитини [PERSON] , [INFO] , не проявляє до сина [PERSON] належної материнської турботи та піклування про його фізичний розвиток, не бере участі у забезпеченні необхідного харчування, не вживає заходів спрямованих на проведення обов`язкових медичних профілактичних оглядів дитини, які на першому році життя дитини повинні проводитись один раз на місяць, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не забезпечує матеріально тощо, а також змінила своє місце проживання та проживає окремо від дитини. Отже, відповідач про справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться його життям, не відвідувала і не відвідує сина за місцем його проживання, хоча не обмежена у можливості відвідувати дитину та займатися її розвитком і вихованням. Крім того, відповідач зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя, що на думку Позивача може поставити під загрозу здоров`я та навіть життя дитини [PERSON] , [INFO] , у разі його проживання разом з Відповідачем. За таке відношення до дитини відповідача було притягнуто Вільшанським районним судом до адміністративної відповідальності за невиконання обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , що підтверджується інформацією яка знаходиться в мережі інтернет на офіційному сайті Судова влада України за посиланням - https://court.gov.ua/fair/sud1102/ та Єдиний державний реєстр судових рішень за посиланням - https://reyestr.court.gov.ua/Review/127782088. Вищенаведене свідчить виключно про те, що відповідач [PERSON] свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків відносно своєї дитини, сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає, що така поведінка відповідача негативно впливає на фізичний, духовний та культурний розвиток дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач, як бабуся дитини [PERSON] , повністю забезпечує його належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку та бажає щоб він у подальшому залишився проживати разом з нею, для цього у позивача є всі необхідні умови. У зв`язку з наведеним, просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] ; встановити опіку над малолітнім [PERSON] , [INFO] , та призначити [PERSON] опікуном. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2025 року у зазначеній справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання з повідомленням учасників справи на 22 липня 2025 року. 22 липня 2025 року підготовче засідання відкладено на 09 вересня 2025 року за клопотанням представника Вільшанської селищної ради Кіровоградської області. 09 вересня 2025 року підготовче засідання відкладено на 26 вересня 2025 року за клопотанням представника Вільшанської селищної ради Кіровоградської області. 26 вересня 2025 року підготовче засідання відкладено на 07 жовтня 2025 року у зв`язку з неявкою учасників справи. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 05 листопада 2025 року. 05 листопада 2025 року судове засідання відкладено на 11 грудня 2025 року у зв`язку з неявкою учасників справи. 11 грудня 2025 року розгляд справи не проводився, судове засідання перепризначено на 25 грудня 2025 року. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2025 року постановлено ухвалити заочне рішення. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, адвокат Оніщук В.І. подав до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання неодноразово повідомлялася своєчасно та належним чином. Про причини неявки до суду не повідомляла. Відзив на позовну заяву не подала. Представник органу опіки та піклування Вільшанської селищної ради Кіровоградської області в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України. Статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини) передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 51 Конституції України проголошено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Тобто, держава визнає захист прав і свобод дитини одним з пріоритетів своєї політики та гарантує дитині рівень життя, необхідний для гармонійного розвитку. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства« передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У частинах 8-10 статті 7 СК України зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 статті 155 СК України). Згідно зі ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (№2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78). Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі "Хант проти України"). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Батьками у вказаному свідоцтві зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.27). [PERSON] народився [INFO] в с. Лозове Краснолиманського району Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08 квітня 1989 року. Батьками у вказаному свідоцтві зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.26). 14 лютого 2004 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Ямпільської селищної ради. Після державної реєстрації шлюбу прізвище позивача змінено на « [PERSON] » (а.с.29). Згідно з копією сповіщення сім`ї №77 від 13 грудня 2024 року, сповіщено [PERSON] , мати, про те, що її син, гранатометник відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти батальйону морської піхоти військової частини [NUMBER] матрос [PERSON] , 1989 року народження, призваний на військову службу за мобілізацією 12 жовтня 2024 року [INFO] , 10 грудня 2024 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Берестки Донецької області вважається безвісти зниклим за особливих обставин (а.с.31). Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23 вересня 2024 року №3522-7002127364, [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Відповідно до характеристики, виданої старостою Добрівського старостинського округу Вільшанської селищної ради, [PERSON] , [INFO] , на даний час проживає в [ADDRESS] . Не працююча. Проживає за рахунок коштів, які отримує як допомогу малозабезпеченій сім`ї, та допомогу на ВПО. Схильна до вживання спиртних напоїв, веде аморальний спосіб життя. Вихованню новонародженої дитини приділяє дуже мало уваги (а.с.34). Згідно з копією характеристики на жительку с. Добре Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області [PERSON] , [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але не мешкає там з березня. Веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої у великій кількості. До дитини приходила декілька разів у нетверезому стані, дуже неохайна. Фінансово дитину вона не забезпечує (а.с.35). Відповідно до копії довідки Добрівського ФАП від 12 травня 2025 року, [PERSON] , 1996 року народження, не з`являється на медичний огляд на медичний пункт з дитиною [PERSON] з березня 2025 року. Медпункт відвідували бабуся та хрещена мати (а.с.18). Згідно з висновком органу опіки та піклування Вільшанської селищної ради Кіровоградської області, затвердженим рішенням виконавчого комітету Вільшанської селищної ради від 18 вересня 2025 року за №188, виконавчий комітет Вільшанської селищної ради як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.73-77). Згідно з постановою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2025 року у справі №384/255/25, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 184 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн. на користь держави за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання своєї дитини [PERSON] , 2024 р.н. Вказані правопорушення вчинені 26.05.2025 та 29.05.2025, повторно протягом року після накладення Вільшанським районним судом Кіровоградської області 02.05.2025 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 184 КУпАП у виді попередження. Згідно з копією рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 14 травня 2025 року по цивільній справі №479/1469/24, позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Кривоозерської селищної ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, задоволено, позбавлено [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.113-115). У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі "М.С. проти України", заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Крім того, у рішенні від 30 червня 2020 року у справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява №70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків. Також у цьому рішенні ЄСПЛ зазначив про те, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією. В судовому засіданні встановлено, що малолітня дитина проживає з бабусею, яка нею опікується та забезпечує її матеріально, З огляду на викладене, враховуючи те, що [PERSON] без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не цікавиться життям дитини, не бере участі у її вихованні та не виконує батьківські обов`язки, що має систематичний та постійний характер, зловживає спиртними напоями, зважаючи на обґрунтований висновок органу опіки та піклування про те, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини, враховуючи вину відповідача, яка полягає в свідомому ухиленні від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, суд дійшов висновку про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, судом встановлено вчинення відповідачем адміністративних правопорушень, пов`язаних з ухиленням від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що свідчить про факт винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками щодо дитини. Зазначені факти відповідно до ст. 164 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач, після притягнення її до адміністративної відповідальності за ухиленням від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків відносно малолітнього сина, не змінила свого ставлення до участі у вихованні свого малолітнього сина та не спростувала відповідними доказами факт нехтування своїми батьківськими обов`язками. У матеріалах справи наявні негативна характеристика матері та докази її винної поведінки й умисного ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини. Таким чином, ретельного проаналізувавши обставини та надані докази суд вважає, що змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, оскільки вона зловживає спиртними напоями, не виявляє будь-якого інтересу до малолітньої дитини та не цікавиться її життям. Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог. Разом з цим суд враховує, що відповідач [PERSON] , будучи неодноразово належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подала, жодного разу в судове засідання не з`явилася, що свідчить про ухилення нею від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім цього, статтею 60 ЦК передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (ч. 3); встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування (ч. 4). Наведені положення слід розуміти таким чином, що коли при розгляді справи суд встановить, що особа позбавлена батьківського піклування, то це є достатньою підставою для порушення і розгляду судом питання про встановлення опіки чи піклування над дитиною і призначення піклувальника, навіть у тих випадках, коли таку вимогу не було заявлено. Суд звертає увагу на те, що відповідно до положень частин 3, 4 ст. 60 ЦК суд призначає опікуна або піклування за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Вільшанської селищної ради Кіровоградської області від 18 вересня 2025 року №189, вирішено вважати за можливе призначення [PERSON] , [INFO] , яка фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , опікуном над малолітнім онуком [PERSON] , у випадку позбавлення його матері [PERSON] , [INFO] , батьківських прав (а.с.78). Відповідно до копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09 січня 2023 року №3522-7001684448, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.25). Згідно з копією характеристики №80 від 12 травня 2025 року, [PERSON] , [INFO] , проживає в [ADDRESS] . За час проживання на території Добрівського старостинського округу зарекомендувала себе як добра, працьовита, відповідальна особа. Восени 2024 року був мобілізований до лав ЗСУ її рідний син [PERSON] , який згодом був визнаний зниклим безвісти. На даний час проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] , невісткою [PERSON] та новонародженим онуком [PERSON] . У зв`язку з тим, що невістка не виконує свої батьківські обов`язки та практично не проживає біля своєї родини, [PERSON] взяла на себе обов`язки з догляду за дитиною (а.с.33). З огляду на викладене, суд вважає за можливе призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] . Судові витрати залишити по фактично понесеним. На підставі викладеного та

Outcome: approved