Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове нерухоме майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Згідно з заповітом, посвідченим Мачухівською сільською радою Полтавського району Полтавської області 24.01.2014 за реєстрованим №10, [PERSON] усе належне їй майно заповіла [PERSON] . У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, постановою Приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Косик В.О. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просив визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що відповідає наступним характеристикам: житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 31,6 м.кв., житловою площею 14,2 м.кв., сарай літ. «Б», літня кухня літ. «Б1», гараж літ. «В», оглядова яма літ. «в», колодязь питний (1/2 частина) №1, ворота огорожі (1/2 частина) №2, огорожа №3. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, попередньо представник надала заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі. При вирішенні спору поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що 01.12.2015 Виконавчим комітетом Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області складений відповідний актовий запис та видане свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с.6). Після померлої [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області «Про передачу безкоштовно у приватну власність земельних ділянок в с. Мачухи» від 26.10.1994 №38 передано безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,49 га, в тому числі: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства 0,24 га.(зв.а.с.9). Згідно з рішенням восьмої сесії сьомого скликання Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 17.06.2016 присвоєно адресу - [ADDRESS] , житловому будинку з надвірними побудовами та земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га, кадастровий номер 5324083201:01:001:0733, які числяться за [PERSON] (а.с.9). Згідно з довідкою ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 30.04.2025 №4566 станом на лютий місяць 2004 року в реєстровій книзі №1 за реєстровим №36 зареєстровано право власності за [PERSON] (голова колгоспного двору); підстава виникнення права власності: свідоцтво на право особистої власності, видане Виконавчим комітетом Мачухівської сільської Ради народних депутатів від 10.05.1988. Нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт, реставрації станом на 01 квітня 2025 року - відсутні.(зв.а.с.8). Відповідно до виписки від 29.09.2025 №02.4.1-28/1719 з погосподарської книги №6 (2006-2010 роки) житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (попередня адреса: [ADDRESS] , адреса змінена рішенням 29 сесії 8 скликання від 29.09.2023) числився за [PERSON] (а.с.101). Згідно технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 01.04.2025, станом на 01.01.2021 житловий будинок літ. «А-1» 1968 року спорудження, житловою площею 14,2 кв.м., загальною площею 31,6 кв.м., а також сарай літ. «Б» 1973 року спорудження, літня кухня літ. «Б1» 1973 року спорудження, гараж літ. «В» 1991 року спорудження, оглядова яма літ. «в» 1991 року спорудження, колодязь питний (1/2 частини) №1 1973 року спорудження, ворота огорожі (1/2 частини) №2 2021 року спорудження, огорожа №3 2021 року спорудження. З технічного паспорту самочинного будівництва та реконструкції не вбачається. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди, що побудовані до 05 серпня 1992 року, регулювалася зокрема, нормами Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 (чинної на час спорудження житлового будинку) реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Отже, з норм Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.10.2018 у справі №557/1209/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи спірне домоволодіння знаходилось у селі Мачухи, збудоване до 05 серпня 1992 року, документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є, зокрема, технічний паспорт наявний в матеріалах справи, а тому спірне домоволодіння введенню в експлуатацію та реєстрації не підлягало. Таким чином, судом встановлено, що спірне нерухоме майно належало спадкодавцю [PERSON] на праві власності на момент смерті. Приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Антоненко Л.В. 03.12.2015 відкрита спадкова справа №13/2015 після померлої [INFO] [PERSON] (а.с.40-84). З матеріалів спадкової справи №13/2015 вбачається, що 03.12.2015 тобто у встановлений законодавством шестимісячний строк, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом за померлою [INFO] [PERSON] звернувся [PERSON] (а.с.43). Згідно з заповітом, посвідченим секретарем виконокому Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області 24.01.2014 за реєстрованим №10, [PERSON] усе належне їй майно заповіла [PERSON] (а.с.45). Інформація про наявність інших спадкоємців в матеріалах спадкової справи відсутня. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , постановою Приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Косик В.О. від 20.06.2025 №45/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.5). У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1,3. ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини раво на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1,5.ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що спірне нерухоме майно належало спадкодавцю [PERSON] на праві власності на момент смерті та це право перейшло до [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту права є його визнання. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень ст.317, ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За нормами ст.391, ст.392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Суд вважає, що неможливість оформлення права власності позивачем на спадкове майно у встановлений законом спосіб в порядку спадкування порушує законні права власності на спадкове майно позивача, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved