Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Представник заявника звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті, в обґрунтування якого вказує на те, що [INFO] померла - [PERSON] . За життя, а саме - 23.11.1984 року, [PERSON] було складено заповіт на користь доньки [PERSON] , яким усе належне їй майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, у тому числі, належний їй будинок в [ADDRESS] спадкодавець заповіла [PERSON] . Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11.07.2025 року було зареєстровано спадкову справу за №74328188 у зв?язку зі смертю [PERSON] . 11.07.2025 року заявник звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркарової Вікторії Юріївни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , проте заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Вказує, що заявниця в період з 2019 року по момент смерті спадкодавця проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] , доглядала за матір`ю, забезпечувала усім необхідним. Тому заявниця просить встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Представник заявника у судовому засіданні просила задовольнити заяву, надала пояснення по справі. Заінтересована особа про місце, час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, подавала заяву про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши представника заявника, свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Згідно з ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.2ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.293, ч. 2 ст.315ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення та від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 14.08.1958 року, [PERSON] народилась [INFO] , актовий запис №631. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 20.06.1981 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20.06.1981 року, актовий запис №1045. Після укладення шлюбу прізвище чоловіка та дружини [PERSON] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 03.02.1983 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 03.02.1983 року, актовий запис №15. Після укладення шлюбу прізвище чоловіка та дружини [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим 23.02.2022 року Відділом державної реєстрації Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис №65. Свідоцтво про поховання N? 76 від 23.02.2022 року, підтверджується, що [PERSON] здійснила поховання померлої [PERSON] . За життя, а саме - 23.11.1984 року, [PERSON] було складено заповіт на користь доньки [PERSON] , у якому було зазначено наступне: «Я, [PERSON] , що мешкаю в [ADDRESS] , на випадок моєї смерті роблю таке розпорядження: Усе належне мені майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, у тому числі, належний мені будинок в [ADDRESS] заповідаю [PERSON] ». Заповіт посвідчений державним нотаріусом Дніпропетровської районної нотаріальної контори Дьяконовою Л. І. та зареєстровано в реєстрі за № 2484. Згідно витребуваної копії спадкової справи, вбачається, що 11.07.2025 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркарової Вікторії Юріївни із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , проте [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №440/02-31 від 11.07.2025 року. Відповідно до довідки від 19.08.2025 року, виданої головою квартального комітету Олійник В. М, підтверджується, що [PERSON] мешкала в будинку за адресою: [ADDRESS] без реєстрації з 2019 року. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов громадян №357 від 25.07.2025 року, підтверджується, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації, факт проживання підтверджують сусіди. Відповідно до довідки № 199 від 25.07.2025 року, вбачається, що [PERSON] фактично проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Згідно письмових пояснень [PERSON] від 28.08.2025 року та письмових пояснень [PERSON] від 28.08.2025 року, підтверджується, що з 2019 року по момент смерті [PERSON] проживала разом з [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , пояснила суду, що є сусідкою позивачки. Свідку відомо, що [PERSON] проживала з матір`ю [PERSON] з 2019 року, донька доглядала за матір`ю під час хвороби, також доглядала за будинком та займалась похованням [PERSON] . Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених в рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України(статті1218,1231 ЦК України). Відповідно до ст.1217ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України факт прийняття спадщини тісно пов`язується з постійним проживанням разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, проте окремо встановити факт прийняття спадщини без встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини чинним законодавством не передбачено. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 2-844/2008 (провадження № 61-1424св18), від 25 квітня 2018 року у справі № 145/1480/14-ц (провадження № 61-4170св18), від 01 квітня 2019 року у справі № 127/1149/17-ц (провадження № 61-21375св18) та від 05 червня 2019 року у справі № 554/3192/16-ц (провадження № 61-10720вс18). Згідно із ч. 1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.29ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. При цьому місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Частина 3 ст.1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17. Статтею 3 цього Закону визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав разом із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст.1268 ЦК України підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем (правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17). У разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію свого місця проживання (якщо спадкоємець знявся з реєстрації за попереднім місцем проживання та не звернувся до органу реєстрації після прибуття до нового місця проживання) доказом постійного проживання із спадкодавцем є довідка ЖЕО (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі № 185/8005/16-ц). З аналізу наведених норм можна дійти висновку про те, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п.2, 23Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України в п. 21 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази суд вважає, що матеріалами справи доведено факт, який просить встановити заявниця, а тому враховуючи, що вказаний факт не можливо встановити іншим чином, проте він має юридичне значення, оскільки впливає на реалізацію спадкових прав заявника, суд вважає можливим задовольнити заяву.

Outcome: approved