Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Представник позивача 13.05.2025 року звернувся до Драбівського районного суду Черкаської області з позовом в якому просив стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором у розмірі 63830,09 грн. та судові витрати. В обґрунтування вимог представник позивача посилався на те, що 16.12.2021 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2038437911, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби з фіксованою ставкою 20.00 % за користування кредитом. Загальний розмір кредиту 47000,00 грн. Взяті на себе зобов`язання кредитодавець виконав своєчасно та у повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав належним чином, у зв`язку з чим станом на 21.06.2024 року сума заборгованості за кредитним договором становила 63830,09 грн. 21.06.2024 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, позивач набув статусу кредитора за кредитним договором № 2038437911 від 16.12.2021 року, укладеним з банком та відповідачем на суму 63830,09 грн. 19.05.2025 року суддею Драбівського районного суду Черкаської області Чепурним О.П. постановлено ухвалу про передачу справи за підсудністю до Лугинського районного суду Житомирської області. 10.06.2025 року в результаті автоматизованого розподілу справа була передана до провадження судді Свинченко Г.Д. Ухвалою від 12.06.2025 року справу прийнято до провадження судді та відкрито спрощене позовне провадження у справі. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак надіслав заяву про розгляд справи без його участі. У судове засідання відповідач не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся судом у встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України порядку. До суду неодноразово надходили від відповідача заяви у яких він зазначив, що позов не визнає, просив відкласти судові засідання у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі, на підтвердження чого надав довідку № 960 від 03.06.2024 року. Відповідно до зазначеної довідки солдат [PERSON] перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині [NUMBER] з 29.03.2024 року по теперішній час. Клопотання про зупинення провадження від відповідача не надходило. Відповідно до постанови від 09.11.2022 у справі 753/19628/17, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що надані позивачем документи (довідки та витяги з наказів командиру військової частини) не дають підстави для зупинення провадження за п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. Оскільки до заяв відповідачем не було долучено доказів, з урахуванням позиції Верховного Суду, яка є обов`язковою для застосування, суд вважає, що відсутні підстави для обов`язкового зупинення провадження у цій справі (п. 2 ч. 1ст. 251 ЦПК України). Відповідач у порядку ст. 178 ЦПК України у визначений строк відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки явка відповідача судом не визнавалась обов`язковою, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, а також враховуючи, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч.8 ст.178 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 16.12.2021 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2038437911. За умовами даного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 47000,00 грн., дата остаточного повернення кредиту 16.12.2024 року, протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом використовується фіксована процентна ставка 20.00 % річних. Банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за кредитним договором новому кредитору. Підписанням кредитного договору позичальник надає свою згоду на відступлення права вимоги за кредитним договором новому кредитору. Кредитний договір підписаний [PERSON] власноручно. Також [PERSON] підписав заяву-анкету про надання банківських послуг АТ "ОТП БАНК" № 2038437911_CARD від 16/12/2021 р., паспорт споживчого кредиту та графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, анкету-заяву на отримання кредиту. З виписки по особовим рахункам [PERSON] з 16.12.2021 по 21.06.2024 вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, здійснював зняття готівки та частково погашав заборгованість. 21.06.2024 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу №21/06/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло права вимоги за кредитними договорами, в розмірі портфеля заборгованості згідно реєстру боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1 до зазначеного договору факторингу, позивач набув права вимоги до відповідача за договором №2038437911 від 16.12.2021 року в сумі 63830,09 грн. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що статтею 204 ЦК України регламентована презумпція правомірності правочину. Відповідно до наведеної норми права, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. На час розгляду справи кредитний договір та договір факторингу недійсними, розірваними чи припиненими не визнані. Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В силу статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом частин 1, 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів. Відповідно до ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 "… боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Позивач на підставі договору факторингу набув права вимоги до відповідача відносно боргових зобов`язань, що виникли внаслідок укладення нею кредитного договору. За загальними принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, як і жодних доказів на спростування обов`язку повернення кредитних коштів, процентів за користування ними у розмірі, зазначеному позивачем. Оскільки позивач довів належними доказами факт укладення відповідачем кредитного договору, невиконання його умов відповідачем, факт укладення договору факторингу, а також розмір боргу, правильність якого відповідачем не оспорено, суд дійшов висновку про задоволення повністю позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "ЕЛІТ ФІНАНС" заборгованості за вказаним договором в розмірі 63830,09 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з договором № 03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024 року, актом № 1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 року, платіжною інструкцією № 4940 від 01.10.2024 року сторони погодили надання правових послуг по стягненню заборгованості з відповідача в сумі 9200,00 грн. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 3028,00 грн. та та витрати на правову допомогу у розмірі 9200,00 грн.

Outcome: approved