Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

У жовтні 2017 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду з позовом до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: комунальне підприємство «Лісопаркове господарство «Конча Заспа», Національний природний парк «Голосіївський», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання розпорядження державної адміністрації та державних актів на право власності недійсними, витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння. Позовна заява мотивована тим, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 20 грудня 2012 року № 2307 «Про передачу земельних ділянок у власність 4-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради» затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та передано у власність вище вказаним громадянам для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки, загальною площею 3,3417 га, в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області. На підставі вказаного розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 20 грудня 2012 року управлінням Держкомзему в Обухівському районі 29 грудня 2012 року видано [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 347803, площею 1,0727 га, з кадастровим номером 3223187700:04:027:0354; [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 347804, площею 0,5979 га, з кадастровим номером 3223187700:04:027:0353; [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 347805, площею 0,3797 га, з кадастровим номером 3223187700:04:027:0352; [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 347802, площею 1,2914 га, з кадастровим номером 3223187700:04:029:0230. У подальшому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 жовтня 2013 року № 4347 відчужив земельну ділянку загальною, площею 1,2914 га, з кадастровим номером 3223187700:04:029:0230 на користь [PERSON] . [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 листопада 2013 року № 6524 відчужив земельну ділянку, загальною площею 1,0727 га, з кадастровим номером 3223187700:04:027:0354 на користь [PERSON] [PERSON] згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 27 листопада 2013 року № 6527 відчужив земельну ділянку, загальною площею 0,5979 га, з кадастровим номером 3223187700:04:027:0353 на користь [PERSON] 04 грудня 2014 року [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки № 1113 відчужив земельну ділянку, загальною площею 0,5979 га, з кадастровим номером 3223187700:04:027:0353 на користь [PERSON] . Спірні земельні ділянки відносяться до земель лісового фонду та розташовані на території об`єкту природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, а тому не могли передаватись у приватну власність для ведення особистого селянського господарства. Отже, вищевказане розпорядження прийнято Обухівською районною державною адміністрацією поза межами компетенції, у зв`язку з чим видача державних актів на право власності на земельні ділянки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та укладення у подальшому договорів купівлі-продажу земельних ділянок відбулися з порушенням вимог земельного та лісового законодавства. Кабінету Міністрів України, який є розпорядником спірної земельної ділянки, про факт порушення інтересів держави унаслідок прийняття Обухівською районною державною адміністрацією Київської області оскаржуваного розпорядження відомо не було, оскільки воно приймалося без участі Кабінету Міністрів України. З урахуванням викладеного перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України просив суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду з цим позовом та поновити його; визнати недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 20 грудня 2012 року № 2307 «Про передачу земельних ділянок у власність 4-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради»; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 347805, площею 0,3797 га, виданий на ім`я [PERSON] ; витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] спірні земельні ділянки. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01 лютого 2022 року у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури залишено без задоволення. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 лютого 2022 року залишено без змін. Постановою Верховного суду від 31 травня 2023 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді від 28.06.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 29.08.2023 року заступник керівника Київської обласної прокуратури подав заяву про зміну предмета позову, в якій просив усунути перешкоди у здійсненні державою права користування та розпорядження земельними ділянками лісового та природно-заповідного фонду шляхом визнання недійсним розпорядження розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 20 грудня 2012 № 2307 «Про передачу земельних ділянок у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради», шляхом їх повернення на користь держави з чужого незаконного володіння та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 347805, площею 0,3797 га, виданого на ім`я [PERSON] 22.11.2023 року представник відповідача [PERSON] адвокат Карапетян А.Р. подав заперечення на заяву про зміну предмета позову, оскільки зміна предмета та підстав позову здійснена за відсутності змін фактичних обставин справи, внаслідок чого відбулась зміна спірних правовідносин, які вже були досліджені та розглянуті Обухівським районним судом Київської області, Київським апеляційним судом та Верховним судом. 15.12.2023 року в.о. директора Національного природного парку «Голосіївський» Глушаниця М.В. подав до суду письмові пояснення, в яких зауважив, що в попередніх рішеннях суди фактично досліджували питання перебування спірних земель у складі НПП «Голосіївський», як об`єкту природно-заповідного фонду, що унеможливлює передачу таких земель у приватну власність. Крім того, судами не надано належної оцінки щодо зміни Обухівською РДА цільового призначення спірних земельних ділянок з порушенням вимог земельного природоохоронного законодавства. Вказав, що повністю підтримує доводи позивача та просить задовольнити позов у повному обсязі. 20.12.2023 року представник відповідача [PERSON] адвокат Карапетян А.Р. подав клопотання про закриття провадження у справі, оскільки Кабінет Міністрів України не має повноважень щодо розпорядження земельними ділянками, що входять до складу земель Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, тому прокурором подано позов в інтересах неналежного позивача. 31.01.2024 року заступник керівника Київської обласної прокуратури подав клопотання про заміну Кабінету Міністрів України на його процесуального правонаступника Київську обласну державну адміністрацію. Ухвалою суду від 16.02.2024 року у вказаній цивільній справі замінено позивача Кабінет Міністрів України на його процесуального правонаступника Київську обласну державну адміністрацію. 07.10.2024 року перший заступник керівника Київської обласної прокуратури подав до суду клопотання про заміну неналежних відповідачів та зміну способу предмету позову. Просив замінити у справі неналежних відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на належного відповідача [PERSON] та викласти позовні вимоги у наступній редакції: «Усунути перешкоди у здійсненні державою права користування та розпорядження земельними ділянками лісового та природно-заповідного фонду шляхом визнання недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 20.12.2012 №2307 «Про передачу земельних ділянок у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області». Усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження землями лісового та природно-заповідного фонду шляхом скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:04:027:0445 із припиненням речових прав щодо неї (реєстраційний номер 2782447732231 від 14.08.2023) та [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:04:029:0230 із припиненням речових прав щодо неї (реєстраційний номер 189540132231 від 23.10.2013). Усунути перешкоди у здійсненні державою права користування та розпорядження земельними ділянками лісового та природно-заповідного фонду, які розташовані в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровими номерами 3223187700:04:027:0445, 3223187700:04:029:0230 шляхом їх повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] .» 10.10.2024 року суд прийняв до розгляду клопотання прокурора про заміну неналежних відповідачів та зміну предмету позову. 18.02.2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Карапетян А.Р. подав через підсистему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому вказав, що матеріали справи не містять доказів, що спірні земельні ділянки належать до земель лісового фонду та мають лісогосподарське призначення, натомість в матеріалах справи містяться докази, що спірні земельні ділянки відносились до земель запасу. Крім того, залучення [PERSON] як «належного відповідача» є незаконним, оскільки, одночасна зміна і предмета і підстав позову не допускається, адже в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом. 27.03.2025 року представник позивача через підсистему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, в якому вказав, що територія спірних земельних ділянок була визначена як землі лісогосподарського призначення, тому доводи відзиву щодо відсутності належного підтвердження права на спірні землі у КП «Лісопаркове господарство «Конча-Заспа» не спростовують вказаного. Ухвалою суду від 15.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні прокурор позов підтримав та просив задовольнити зважаючи на встановлені в ході розгляду справи обставини. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] Карапетян А.Р. щодо задоволення позову заперечив, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість. Представник третьої особи Козінцева Є.В. підтримала позицію прокурора, просила позов задовольнити з підстав заявлених прокурором та відповідно до наявних у матеріалах справи доказів. Представник Обухівської РДА до суду представника не направив, просив розглядати справу у його відсутність. Інші учасники до суду не з`явились, про час розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, заслухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні у справ письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 20.12.2012 № 2307 «Про передачу земельних ділянок у власність 4-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та передано у власність вище вказаним громадянам для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки загальною площею 3,3417 га в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області. На підставі вказаного розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 20.12.2012, управлінням Держкомзему в Обухівському районі видано 29.12.2012: - [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 347803 площею 1,0727 га з кадастровим номером 3223187700:04:027:0354, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 322310001007387 ; - [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 347804 площею 0,5979 га з кадастровим номером 3223187700:04:027:0353, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 322310001007388; - [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 347805 площею 0,3797 га з кадастровим номером 3223187700:04:027:0352, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 322310001007389; - [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 347802 площею 1,2914 га з кадастровим номером 3223187700:04:029:0230, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 322310001007386. В подальшому [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 23.10.2013 № 4347 відчужив земельну ділянку загальною площею 1,2914 га з кадастровим номером 3223187700:04:029:0230 на користь [PERSON] [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 27.11.2013 № 6524 відчужив земельну ділянку загальною площею 1,0727 га з кадастровим номером 3223187700:04:027:0354 на користь [PERSON] [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 27.11.2013 № 6527 відчужив земельну ділянку загальною площею 0,5979 га з кадастровим номером 3223187700:04:027:0353 на користь [PERSON] . Також, [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04.12.2014 № 1113 відчужив земельну ділянку загальною площею 0,5979 га з кадастровим номером 3223187700:04:027:0353 на користь [PERSON] . Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 15.08.2024 року № 10-10-0.222-7815/2-24 та даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відчужили належні їм земельні ділянки з кадастровими номерами 3223187700:04:027:0352, 3223187700:04:027:0353, 3223187700:04:027:0354 на підставі договорів купівлі-продажу від 31.03.2023 року № 298, № 297, № 296 [PERSON] . В подальшому, на підставі заяви [PERSON] від 03.07.2023 року № 968 здійснено об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами 3223187700:04:027:0352, 3223187700:04:027:0353, 3223187700:04:027:0354 в одну земельну ділянку загальною площею 2,0503 га з кадастровим номером 3223187700:04:027:0445. Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 15.08.2024 року 10-10-0.222-7815/2-24 земельна ділянка з кадастровим номером 3223187700:04:027:0445 зареєстрована в Державному земельному кадастрі 24.07.2023 року, дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 14.08.2023 року. Таким чином, за відповідачем [PERSON] зареєстрована земельна ділянка площею 1,2914 га з кадастровим номером 3223187700:04:029:0230, а за відповідачем [PERSON] об`єднана земельна ділянка площею 2,0503 га з кадастровим номером 3223187700:04:027:0445. Звертаючись до суду з даним позовом в інтересахдержави в особі Київської обласної державної адміністрації Перший заступник керівника Київської обласної прокуратури зазначає, що Обухівською районною адміністрацією (розпорядженням від 20.12.2012 №2307) всупереч вимог ст.19 Конституції України, ст.19, 20, 43, 44, 55, 56, 57, 84, 116, 122, 149, 155 ЗК України, ст.5, 27, 31 ЛК України, ст.4, 7, 53, 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд», у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельних ділянок загальною площею 3,3417 га лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду загальнодержавного значення на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району, які перебувають у постійному користуванні КП «Лісопаркове господарство «Конча-Заспа» та повністю накладається на землі Дачного лісництва комунального підприємства, а саме кварталу 82 та кварталу 40 згідно з матеріалами лісовпорядкування 2010 та 2016 років та входять до складу Національного природного парку «Голосіївський» відповідно до Указу Президента України від 27.08.2007 №794/2007 (зі змінами) «Про створення Національного природного парку «Голосіївський». За змістом ст. 3 ЗК України земельні відносини, що виникають зокрема, при використанні лісів, регулюються цим Кодексом. Інші нормативні акти застосовуються у випадку, якщо вони не суперечать останньому. Відповідно до ст. 5 ЛК України та ст. 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Відповідно до п. 5 Розділу VIII Прикінцеві положення Лісового кодексу до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Згідно ст. 48 ЛК України у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів. З метою ефективної організації охорони і захисту лісів, раціонального використання лісового фонду України, відтворення лісів, здійснення систематичного контролю за якісними і кількісними змінами лісів, згідно ст. 49 ЛК України, на території України на основі державного земельного кадастру ведеться Державний лісовий кадастр, який відповідно до ст. 50 ЛК призначений для забезпечення органів державної влади, органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ, організацій і громадян достовірною та об`єктивною інформацією щодо природного, господарського стану та правового режиму використання лісового фонду України. Документація державного лісового кадастру відповідно до вимог ст. 52 ЛК ведеться органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства на основі державного земельного кадастру, матеріалів лісовпорядкування, інвентаризації, обстежень та обліку лісів окремо по власниках лісів і постійних лісокористувачах. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Аналогічні положення вміщенні у статтях ст. 43, 44 ЗК України. Згідно ст. 4 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території природних заповідників, заповідні зони біосферних заповідників, землі та інші природні ресурси, надані національним природним паркам, є власністю Українського народу. Суд виходить із того, що сукупність правових норм, що закріплюють і охороняють належність землі народу України в особі органів державної влади, а також встановлюють порядок та умови придбання державної власності і визначають вичерпний перелік земель, які не можуть надаватись у приватну або комунальну власність являють собою право державної власності. Право державної власності характеризує належність землі народу України в цілому й визначає компетенцію держави з управління нею у загальнонародних інтересах. Згідно ст. 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд» рішення про створення природних заповідників, національних природних парків, а також щодо інших територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення приймаються Президентом України. Порядок відведення земельних ділянок природним заповідникам, біосферним заповідникам, національним природним паркам, регіональним ландшафтним паркам, а також ботанічним садам, дендрологічним паркам, зоологічним паркам визначається ЗК України. Зі змісту інформації, наданої КП «Лісопаркове господарство «Конча Заспа» в листі від 17.10.2016 року № 299 та додатках до нього, земельні ділянки надані відповідачам відносяться до земель лісогосподарського призначення і розташовані у кварталі 82 Дачного лісництва за матеріалами лісовпорядкування підприємства 2010 року згідно з планово-картографічними матеріалами, які додаються. З інформації, наданої Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням ВО «Укрдержліспроект» в листі від 14 серпня 2017 року № 424 та планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування КП «Лісопаркове господарство «Конча Заспа» земельні ділянки, які перебувають у власності відповідачів розташовані у виділах 1,2,3,4 кварталу 82 Дачного лісництва Конча Заспівського ЛПГ згідно матеріалів лісовпорядкування 2010 року є земельними ділянками лісового фонду. Згідно матеріалів лісовпорядкування 2010, 2016 років накладаються на землі лісогосподарського призначення. Згідно інформації Київського обласного та по м.Києвууправління лісового та мисливського господарства №04-36/15-12 від 03.08.2017 уравлінням не надавалось погодження на вилучення та зміну цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення, яка знаходиться в постійному користуванні КП "Лісопаркове господарство "Конча-Заспа" з наступними кадастровими номерами 3223187700:04:027:0352, 3223187700:04:029:0230, 3223187700:04:027:0354, 3223187700:04:027:0353. За інформацією постійного лісокористувача КП "Лісопаркове господарство "Конча Заспа" земельні лісові ділянки з вищезгаданими кадастровими номерами накладаються на землі лісогосподарського призначення КП "Лісопаркове господарство "Конча Заспа" Дачного лісництва квартал 40 виділ 1-9 (квартал 82 виділ 1-6 лісовпорядкування 2010 року), що входить до складу територій Національного природного парку "Голосіївський". Згідно Проекту організації та розвитку лісового господарства КП «Лісопаркове господарство «Конча-Заспа» 2010 року спірні земельні ділянки розташовані у кварталі 82 Дачного лісництва КП «Лісопаркове господарство «Конча-Заспа» покриті лісовою рослинністю та мають відповідні таксаційні характеристики: виділ 1: площа 1,0 га, склад: 10 вільхи чорної, вік 60 років, висота 25 м., діаметр 28 см, запас на 1 га -290 метрів кубічних; виділ 2: площа 2,0 га, склад: сосна звичайна, вік 90 років, висота - 27 м, діаметр 36 см, запас на 1 га - 330 метрів кубічних; виділ 3: площа 0,5 га, декоративна галявина, склад 8 берези повислої та 2 дуби звичайного, вік 25 років, висота 12 м, діаметр 10 см, запас на 1 га 30 метрів кубічних; виділ 4: площа 0,8 га, декоративна галявина, склад 5 дубів звичайного тп 5 берези повислої, вік 60 років, висота 10 м, діаметр 20 см., запас на 1 га 40 метрів кубічних; виділ 5: площа 0,6 га, склад: 9 вільхи чорної, 1 береза повисла, вік - 60 років, висота -25 м, діаметр 28 см, запас на 1 га - 300 метрів кубічних. Згідно матеріалів лісовпорядкування 2016 року, на даний час спірні земельні ділянки знаходяться у кварталі 40 виділах [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] Дачного лісництва КП ЛПГ «Конча-Заспа». Згідно до інформації, наданої КП «Лісове господарство «Конча-Заспа» в листі від 17.04.2018 року №130 та долучених до неї актів обстеження вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 3223187700:04:027:0352 покрита лісами в кількості 94 дерева; земельна ділянка з кадастровим номером 3223187700:04:029:0230 покрита лісами в кількості 331 дерево; земельна ділянка з кадастровим номером 3223187700:04:027:0354 покрита лісами в кількості 357 дерев; земельна ділянка з кадастровим номером 3223187700:04:027:0353 покрита лісами в кількості 147 дерев. Крім того, відповідно до Указу Президента України від 27.08.2007 р. № 794/2007 (зі змінами) «Про створення національного природного парку «Голосіївський», створено Національний природний парк «Голосіївський», відповідно до якого до складу вказаного парку включено 2406,07 га земель КП «ЛПГ «Конча - Заспа» КО «Київзеленбуд» без вилучення у землекористувача (Конча-Заспівське і Дачне лісництво). Зазначену територію передано під охорону КП «ЛПГ «Конча-Заспа» відповідно до охоронного зобов`язання від 29.01.2008 № 1-1-2, копія якого наявна в матеріалах справи. З листа Адміністрації НПП «Голосіївський» від 09.06.2017 за № 236/2-08 вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3223187700:04:029:0230, 3223187700:04:027:0352, 3223187700:04:027:0353, 3223187700:04:027:0354 знаходяться у кварталах 40 Дачного лісництва КП «ЛПГ «Конча-Заспа» (нумерація кварталів відповідно до лісовпорядкування 2016 року), ввійшли до складу НПП «Голосіївський» відповідно до Указу Президента України від 27.08.2007 № 794/2007 (зі змінами) «Про створення національного природного парку «Голосіївський». Крім того, на вказані землі природно-заповідного фонду НПП «Голосіївський» у 2013 році розроблено Проект організації території НПП «Голосіївський», охорони, відтворення і рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів, який затверджено наказом Мінприроди України від 19.12.2013 року за № 532. Відповідно до картосхеми функціонального зонування території із Проекту організації території НПП «Голосіївський», охорони, відтворення і рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів, затвердженого наказом Мінприроди України від 19.12.2013 року №532 встановлено, що спірні землі у кварталах 40 Дачного лісництва КП «ЛПГ «Конча-Заспа» за матеріалами лісовпорядкування 1998 р.), на даний час квартал 82 Дачного лісництва КП «ЛПГ «Конча-Заспа» (за матеріалами лісовпорядкування 2016 р.) відносяться до зони регульованої рекреації. Відповідно до положень статті 48 ЛК України матеріали лісовпорядкування 2010 року затверджені у встановленому порядку, так, згідно з протоколом другої лісовпорядної наради 15.07.2011 року з розгляду основних положень проекту організації і розвитку лісового господарства КП «ЛПГ «Конча-Заспа», їх погоджено та затверджено Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в м. Києві (21.07.2011р.), Київським обласним управлінням лісового та мисливського господарства (19.07.2011р.), Київським комунальним об`єднанням зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» 18.07.2011року, що підтверджується додатком 3 із матеріалів лісовпорядкування 2010 року із відповідними відмітками наявним в матеріалах справи. Комунальне підприємство «Лісопаркове господарство «Конча-Заспа» створене рішенням Київської міської ради депутатів трудящих від 10.12.1957р. N 2159 «Про відвод Управлінню зеленої зони м. Києва території в районі урочища «Конча-Заспа» під будівництво лісопаркового господарства», є правонаступником державного комунального підприємства» паркового господарства «Конча-Заспа», засновано на комунальній власності територіальної громади м. Києва і підпорядковується Київській міській державній адміністрації. Протягом всього періоду існування підприємства, кожне вилучення земель з балансових територій підприємства здійснювалось виключно на підставі рішень Київської міської ради або її попередників. Земельні ділянки з кадастровими номерами 3223187700:04:029:0230, 3223187700:04:027:0352, 3223187700:04:027:0353, 3223187700:04:027:0354, які були надані відповідачам, знаходяться у межах кварталу 40, що підтверджують матеріали впорядкування 2016 року або у квартлі 82 згідно матеріалів лісовпорядкування 2010 року та попередніх років. Щодо нумерації та конфігурації виділів у межах кварталу, то при проведенні кожного лісовпорядкування в залежності від змін за попередній ревізійний період (як правило 10 років) у складі, повноті чи у інших таксаційних показниках (характеристиках) лісових площ, конфігурація виділів, їх нумерація та площа при проведенні кожного лісовпорядкування змінювалася, не змінюючи при цьому загальної площі чи конфігурації кварталу в цілому. Доказом погодження меж, конфігурації та площі спірного кварталу Дачного лісництва є копія планшет №5 (1998 р.) оригінал якого був отриманий підприємством для тимчасового користування (виготовлення копії) у ВО «Укрдержпроект» із наявними на ньому підписами землевпорядників Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації Московського та Харківського районів м.Києва при проведенні ВО «Укрдержліспроект» підготовчих робіт для проведення польових лісовпорядних робіт у 1999 р.). Вказані осбтавини вбачаються з інформації КП «Лісопаркове Господарство «КОНЧА-ЗАСПА» та доданих до нього матеріалів. Спірні земельні ділянки знаходились у межах міста Києва з моменту заснування Підприємства, про що свідчать, Планшет № 5 лісовпорядкування 1998 року, планшет №5 лісовпорядкування 2010 року та планшет №7 лісовпорядкування 2016 року Комунального підприємства «Лісопаркове господарство «Конча Засппа» з відповідною відміткою про віднесення вказаних земель до складу Голосіївського району міста Києва. За загальним правилом, визначеним у ст. 84 ЗК України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, серед іншого, і землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. А єдиний можливий такий випадок, передбачений ч. 2 ст. 56 даного Кодексу, за якою громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Інших випадків, які б передбачали можливість передачі земель сільськогосподарського призначення у приватну власність громадянам та юридичним особам законодавство не містить. Статтею 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд» передбачено, що зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до статей 51-53 цього Закону. Відповідно до «г» ч. 4 ст. 84 ЗК України землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом, належать до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження №14-400 цс 19). Отже матеріалами справи, зокрема планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, у тому числі складеними 2010 року, підтверджується, що спірні земельні ділянки відносяться до лісових земель та розташовані на території об`єкту природно-заповідного фонду загальнодержавного значення Національного природного парку «Голосіївський», територія якого є власністю Українського народу. Згідно положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Відтак, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України (див. висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-224 цс 14). Наведені положення Закону дають суду підстави не приймати до уваги, як спростування позиції прокурора у даній справі, висновок за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі №372/3809/17 від 29.07.2021 №20457/20-41, згідно якого визначити чи накладаються спірні у справі земельні ділянки з кадастровими номерами 3223187700:04:029:0230 площею 1,2914 га, 3223187700:04:027:0352 площею 0,3797 га, 3223187700:04:027:0353 площею 0,5979 га, 3223187700:04:027:0354 площею 1,0727, які сформовані за проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства 4 громадянам в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району, затвердженим розпорядженням Голови Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 20.12.2012 року №2307 на земельні лісові ділянки КП «Лісопаркове Господарство «Конча Заспа» не вбачається можливим, оскільки надані для проведення експертизи планшет №5 лісовпорядкування 1998 року, планшет №5 лісовпорядкування 2010 року та планшет №7 лісовпорядкування 2016 року КП «Лісопаркове Господарство «Конча Заспа» не є планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. Згідно наданого представником відповідачів [PERSON] висновку за результатами проведеної у справі за заявою останнього земельно-технічної експертизи від 04.06.2024 року №334/04-2024 не можливо встановити місце розташування (місцеположення) земель лісового фонду КП ЛПГ КОНЧА-ЗАСПА згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, КП ЛПГ КОНЧА-ЗАСПА (матеріали лісовпорядкування КП ЛПГ КОНЧА-ЗАСПА 1998, 1999, 2010 та 2016) та планшетів матеріалів лісовпорядкування в кількості 16 штук, оскільки планово-картографічні матеріали в період з 1998 по 2016 рік не мали координат поворотних точок меж в місцевих системах координат, які зв`язані з державною системою координат, як передбачено п.1.4.1 Інструкції з топографічного знімання у відповідних масштабах, затвердженою наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру від 09.04.1998 року №56. Земельна ділянка площею 1,0727 га з кадастровим номером 3223187700:04:029:0230 площею 1,2914 га, 3223187700:04:027:0352 площею 0,3797 га, 3223187700:04:027:0353 площею 0,5979 га, 3223187700:04:027:0354 площею 1,0727 не накладаються на землі лісового фонду КП ЛПГ КОНЧА-ЗАСПА відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування КП ЛПГ КОНЧА-ЗАСПА (матеріали лісовпорядкування КП ЛПГ КОНЧА-ЗАСПА 1998, 1999, 2010 та 2016) та планшети матеріалів лісовпорядквання в кількості 16 штук, що містяться в додатках до Заяви про проведення земельно-технічної експертизи. Разом з тим, виходячи із змісту дослідницької частини висновку, де експертом дано визначення терміну «накладення» та констатовано, що спірні земельні ділянки сформовані та на час державної реєстрації, яка відбулася 29.12.2012 не мали будь-яких обмежень у використанні про що свідчать відповідні Витяги ДЗК, висновок по першому питання експертизи, суд вважає, що він не спростовує віднесення земельних ділянок відповідачів до лісових земель та їх розташовання на території об`єкту природно-заповідного фонду загальнодержавного значення Національного природного парку «Голосіївський». Даючи оцінку Науково-експертному висновку щодо зарахування земельних ділянок до категорії земель лісогосподарського призначення, складеному на замовлення адвоката Карапетяна А.Р., затвердженого Заступником директора з наукової роботи ДУ «Інститут економіко-правових досліджень імені В.К.Мамутова Національної академії наук України», доктором юридичних наук, професором Русланом Джабраіловим 01.07.2024 року суд вважає, що підсумки, які містяться у вказаному висновку, а саме що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування ЛПГ КОНЧА-ЗАСПА 1998, 1999, 2010 та 2016) та планшети матеріалів лісовпорядкування в кількості 16 штук не відповідають вимогам нормативно-правових актів з ведення лісового господарства України, що діяли на час їх складання, оскільки планшети складено із порушенням вимог законодавства з ведення лісового господарства та, що надані для дослідження матеріали не містять підтверджень факту зарахування земельних ділянок площею 1,0727 га з кадастровим номером 3223187700:04:029:0230 площею 1,2914 га, 3223187700:04:027:0352 площею 0,3797 га, 3223187700:04:027:0353 площею 0,5979 га, 3223187700:04:027:0354 площею 1,0727 до категорії земель лісогосподарського призначення не спростовує встановлені судом обставини щодо правового режиму спірних земельних ділянок, що наведені вище. Науково-Експертний висновок у справі, що розглядається має консультативний характер, не досліджує обставини справи і не є доказом, що підтверджує чи спростовує факти. Рішення про зміну меж, категорії або про скасування статусу об`єкту природно-заповідного фонду загальнодержавного значення Національного природного парку «Голосіївський», в частині вказаних земельних ділянок, у порядку, встановленому станом на грудень 2012 року статтями 51-53 Закону України «Про природно-заповідний фонд» не приймалося, а отже відповідно до обмежень встановлених ст. ст. 4, 7, 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд», ст. ст. 43, 44, 84 ЗК України така земельна ділянка не могла бути передана у приватну власність для ведення особистого селянського господарства. Відповідачі, спростовуючи підставність позову прокурора посилались в т.ч. на лист Обухівської районної державної адміністрації №60/07-25/806 від 06.03.2018 року згідно якої відповідно до листа ДП «Київське лісове господарство» від 19.12.2012 року №02-949 земельні ділянки на території Старобезрадичівської сільської ради, що передані у власність громадянам розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 20.12.2012 №2307 не відносяться до земель лісового фонду ДП «Київлісгосп»; Довідки Державної статистичної звітності (6 зем) від 17.12.2012 №03-15/7932, яка є складовою проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які рахувались як землі запасу: сільськогосподарські землі-сіножаті, чагарники; лист Головного управління Держгеокадастру у Київській області №29.10-0.331-3449/2-18 від 03.03.2018, що земельна ділянка кадастровий номер 3223187700:04:027:0353 станом на 2010 рік не була сформована та відповідно до проекту формування території Старобезрадичівської сільської ради відносилась до земель запасу; лист Обухівської райдержадміністрації від 30.03.2018 року №60/07-25/1104 щодо надання інформації; відповідь ВО «Укрдержліспроект» №501 від 19.07.2018 року щодо затвердження матеріалів лісовпорядкування КП «ЛПГ «Конча-Заспа» та накладення спірних земельних ділянок; інформацію Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 17.05.2018 року №29-10-0.331-7804/2-18 щодо належності земельних ділянок з кадастровим номером 3223187700:04:027:0352 та 3223187700:04:029:0230 до земель запасу. Суд надаючи оцінку, наданим суду наведеним вище доказам зазначає, що зміна цільового призначення спірних земельних ділянок при передачі їх у власність не має правового значення, оскільки їх статус першочергово визначений розташуванням на ній об`єкта природно-заповідного фонду і спеціальним режимом цих територій. З огляду на викладене, встановлене спірній земельній ділянці цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства не впливає на її обмежену оборотоздатність і не передбачає можливості її використання за таким призначенням, оскільки з моменту стоврення Національного природного парку «Голосіївський» ця територія має статус природно-заповідного фонду і її правовий режим та цільове призначення визначаються фактом розташування її у межах вказаного об`єкта. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України (у редакції на час прийняття оспорюваного розпорядження Обухівської РДА від 20.12.2012 року), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно ч. 3 ст. 122 ЗК України (у відповідній редакції) районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті. Відповідно до ч. 7 цієї ж статті, Кабінет Міністрів України надає земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у випадках, визначених статтями 149, 150 цього Кодексу. Згідно ч. 9 ст. 149 (в редакції станом на 20.08.2008 року) Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. За новою редакцією ст. 149 Земельного кодексу України такі землі вилучаються за рішенням органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження землями відповідно до ст. 122 Кодексу, та лише виключно для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності. Відповідно до ч. 5 ст. 122 ЗК України в редакції Закону № 1423-ІХ обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених ч.ч. 3, 4 і 8 цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Отже, на даний час Київська обласна державна адміністрація є розпорядником земель лісогосподарського призначення, в тому числі і щодо вилучення земельних ділянок вказаної категорії. Отже, з огляду на встановлені обставини належності земельної ділянки з кадастровим номером 3223187700:04:029:0230 та земельної ділянки з кадастровим номером 3223187700:04:027:0445, що утворилась в результаті об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами 3223187700:04:027:0352, 3223187700:04:027:0353, 3223187700:04:027:0354 до лісових земель та їх розташування у складі території об`єкту природно-заповідного фонду загальнодержавного значення Національного природного парку «Голосіївський», суд приходить до висновку про те, що вилучення та надання у приватну власність земель державної власності лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду не відносилось до компетенції Обухівської районної державної адміністрації, а отже її розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 20.08.2008 № 2307 прийнято з перевищенням повноважень передбачених ч. 5 ст. 122, ч. 5 ст. 149 Земельного кодексу України. Згідно ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. З огляду на вищевикладене, суд погоджується з доводами позову про те, що розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 20.08.2008 р. № 2307 прийнято всупереч вимогам ст. 19 Конституції України, ст. ст. 4, 7, 53, 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд», ст. ст. 19, 20, 43, 44, 55, 56, 57, 84,116,122,149 ЗК України, ст. 5, 27, 31 ЛК України, у зв`язку з чим підлягає визнанню недійсним судом в порядку передбаченому ст. ст. 21,152, 155 ЗК України, ст. ст. 16, 21, 393 ЦК України. Водночас, щодо остаточних позовних вимог прокурора про усунення перешкод у здійсненні державою права користування та розпорядження земельними ділянками лісового та природно-заповідного фонду шляхом скасування державної реєстрації права власності відповідачів [PERSON] та [PERSON] із припиненням речових прав та повернення земельних ділянок на користь держави суд зазначає наступне з підстав визначених ст. 391 ЦК України, суд зазначає наступне. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, за загальним правилом цивільні права, зокрема право власності, виникають із правомірних, а не протиправних дій. Враховуючи, що Кабінет Міністрів України у межах повноважень в галузі земельних відносин, визначених ст. 13 Земельного кодексу України не погоджував вилучення земельної ділянки лісового фонду, що відноситься до території об`єкту природно-заповідного фонду загальнодержавного значення Національний природний парк «Голосіївський», право державної власності, що у спірних правовідносинах від імені Українського народу здійснював орган державної влади Кабінет Міністрів України, на цю ділянку не припинилося і до відповідачів не перейшло. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у свої постановах звертає увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (пункти 6.56-6.58), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 9.58)). За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин. За змістом частини першої статті 2 ЦПК України метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків. У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально. Задоволення судом позовної вимоги має з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права) дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, і той, який обрав позивач, можна використати для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких він звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним, зокрема неефективним, і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлену позовну вимогу взагалі не можна використати для захисту права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, таку вимогу не можна розглядати як спосіб захисту (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 36), 22 вересня 2020 року у справі № 127/18934/18). За обставинами справи мета позивача (першого заступника прокурора Київської області) спрямована на усунення перешкод власникові державі Україна, який не втратив володіння специфічним об`єктом цивільних відносин (земельною ділянкою на території об`єкта природно-заповідного фонду), у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 3223187700:04:029:0230 шляхом її повернення від [PERSON] та земельною ділянкою з кадастровим номером 3223187700:04:027:0445 шляхом її повернення від [PERSON] . Зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону України «Про природно-заповідний фонд» потрібно розглядати як порушення права власності держави, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку. За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний позов. Вирішуючи питання наявності/відсутності підстав застосування наслідків спливу позовної давності, на застосуванні якої наполягали представники відповідачів, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Приписи про застосування позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов). Натомість негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункти 52, 96)). Як виснувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22), зайняття фізичними та юридичними особами земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, не пов`язане із позбавленням власника цих ділянок володіння ними. Вказане стосується і тих випадків, коли право приватної власності на земельні ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення було зареєстровано на підставі неправомірних рішень про передачу таких земель у власність фізичних чи юридичних осіб. Такі рішення не створюють ті юридичні наслідки, на які вони спрямовані. Вимогу про усунення перешкод державі чи відповідній територіальній громаді у користуванні чи розпорядженні такими земельними ділянками можна заявити впродовж усього часу, поки триває відповідне порушення. Оскільки приписи про наслідки спливу позовної давності у спірних правовідносинах не застосовуються, земельні ділянки з кадастровими номерами 3223187700:04:029:0230 та 3223187700:04:027:0445, які розташовані в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області підлягають поверненню державі в особі Київської обласної державної адміністрації. Щодо представництва прокурора у справі, суд зауважує, що здійснення відповідно до статті 131-1 Конституції України, пункту 2 частини першої статті 2 і статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництва інтересів держави у суді відповідає у спірних правовідносинах суспільним інтересам та спрямовано на досягнення ідей, закладених у Преамбулі та статтях 13 і 14 Конституції України. Щодо добросовісності набувачів суд вважає, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність відповідачі могли і повинні були знати про те, що набутті ними земельні ділянки є лісовими землями та розташовані на території об`єкту природно-заповідного фонду, який був створений задовго до передачі у приватну власність земельної ділянки загальною площею 3,3417 га. Крім того, відповідач [PERSON] набув право власності на земельну ділянку під час розгяду справи в суді. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 року у справі №200/606/18 вказала, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону. З огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини, зокрема те, що спірні земельні ділянки є землями лісового фонду та відносяться до категорії земель природно-заповідного фонду, які перебувають у власності держави та вибули з володіння постійного землекористувача поза його волею без їх попереднього вилучення в установленому порядку та за відсутності відповідного рішення уповноваженого органу суд не вбачає невідповідності заходу втручання в право власності [PERSON] та [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.. У даному випадку втручання держави у право мирного володіння вказаними відповідачами земельними ділянками для ведення особистого селянського господарства на території об`єкта природно-заповідного фонду відповідає легітимній меті контролю за використанням цих ділянок за цільовим призначенням задля гарантування безпечності довкілля, непогіршення екологічної ситуації, забезпечення правомірного, раціонального й ефективного користування земельними ділянками, згідно із загальними інтересами, які переважають приватний інтерес кінцевого набувача у збереженні нею контролю за цими ділянками і такий захід втручання у відповідне право не порушує принцип пропорційності. При цьому, суд враховує те, що жодних доказів освоєння відповідачами спірних земельних ділянках суду не надано. Окрім цього, відповідачі не позбавлені можливості відновити свої права на підставі ч.1 ст.661 ЦК України, пред`явивши вимогу до осіб, в яких вони придбали спірні ділянки, про відшкодування збитків. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Заходи забезпечення позову, що вжиті за ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 24 жовтня 2024 року (накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами 3223187700:04:027:0445, 3223187700:04:029:0230) необхідно залишити до набрання цим рішенням суду законної сили. На підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачів Обухівської районної державної адміністрації, [PERSON] та [PERSON] на користь Київської обласної прокуратури понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн.з кожного.

Outcome: approved