Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , за зареєстрованим місцем проживання матері, що за адресою: [ADDRESS] , без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 31.10.2009 перебувала з відповідачем у шлюбі, який рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 10.03.2011 розірвано. [INFO] в сторін народився син [PERSON] , який з моменту народження проживає разом з позивачем за місцем її зареєстрованого проживання, що за адресою: [ADDRESS] . Вказане помешкання належить матері позивача [PERSON] на праві власності. Однак, з моменту народження та до даного часу місце проживання [PERSON] ніде не зареєстровано, відповідач дозволу на реєстрацію місця проживання сина за зареєстрованим місцем проживання позивача не надає, реєструвати місце проживання [PERSON] за його зареєстрованим місцем проживання не бажає. Звернувшись в червні 2025 року до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради із заявою щодо реєстрації місця проживання, [PERSON] отримав відмову, оскільки його батько [PERSON] не надає письмової згоди на реєстрацію місця проживання дитини. Враховуючи те, що син досягнув віку, з якого може самостійно вирішувати з ким з батьків проживати, питання реєстрації його місця проживання неможливо вирішити без отримання згоди батька, наведене створює перешкоди реалізації дитиною її прав, відтак просить позов задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2025 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 04.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] , її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, остання подала заяву, відповідно до якої просить здійснювати розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про проведення розгляду справи за його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Враховуючи неявку сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно з ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання це житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги; Відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг регулюються Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». За змістом ч. 2, 4 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» порядок декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання, скасування декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), форми декларацій (заяв), що подаються для декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування), а також порядок ведення реєстру територіальної громади, надання та передачі інформації з та до такого реєстру визначаються Кабінетом Міністрів України. Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також форми необхідних для цього документів, визначені Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 №265 (далі Постанова) Пунктом 14 Постанови визначено, що дитина віком від 14 років самостійно декларує місце свого проживання за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання батьків або інших законних представників чи одного з них без їх згоди. Водночас, відповідно до п. 32 Постанови у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Згода не надається у разі коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти. При дослідженні доказів, судом встановлено наступне. Батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.01.2010. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 10.03.2011 шлюб між сторонами розірвано, позивачу змінено прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Згідно з копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 08.11.2014 Сихівським РВ у м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області, місце проживання матері [PERSON] [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно з відомостями Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 03.09.2025, місце проживання [PERSON] з 18.11.2005 зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з акту обстеження на предмет проживання, складеного 25.08.2025 ЖБК №165, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає у квартирі [ADDRESS] без реєстрації. Вказане помешкання належить на праві власності матері позивача [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 26.06.2025, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.05.1992. З метою реєстрації місця проживання за місцем проживання матері, 23.06.2025 [PERSON] , який досягнув 14-річного віку, звернувся з відповідною заявою до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, проте органом реєстрації у реєстрації місці проживання заявника відмовлено на підставі п. 32 Постанови КМУ від 07.02.2022 №265 за відсутності згоди батьків. Враховуючи вищевикладене у сукупності та те, що спір між батьками про місце проживання дитини відсутній, батьки зареєстровані за різними адресами, відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини за місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить його інтересам, обмежує реалізацію прав, гарантованих Конституцією та Законами України, беручи до уваги те, що відповідач не заперечив проти задоволення позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до переконання про підставність та обґрунтованість позовних вимог, відтак позов слід задовольнити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, з урахуванням положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, що становить 605,60 грн., а решту судових витрат у розмірі 605,60 грн. стягнути з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved