Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

01.07.2025 року позивачка звернулась до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, третя особа: Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 21.01.2022 року вона познайомилася з відповідачем [PERSON] , вони почали зустрічатися, а згодом виникли регулярні інтимні стосунки. На час відносин ніхто із сторін у шлюбі не перебував. З початку лютого 2022 року позивач переїхала жити до відповідача. За час спільного проживання характер їх відносин був таким, що притаманний чоловікові та жінці, які проживають однією родиною та збираються укласти шлюб, у позивача стосунків з іншими чоловіками не було. Позивач завагітніла, спільне проживання тривало до березня 2022 року, потім стосунки розладилися та позивач була вимушена виїхати з квартири відповідача. Від цих стосунків [INFO] народився син [PERSON] , однак відповідач відмовився подати заяву до РАГСу щодо реєстрації батьківства, через що позивач вимушена була звернутися до суду з позовом про визнання батьківства та стягнення аліментів. Просить суд визнати відповідача [PERSON] батьком дитини [PERSON] , внести змінити до актового запису про народження дитини, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку платника аліментів, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 10.07.2025 року ухвалою судді Олександрівського районного суду Донецької області було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 10:00 годину 27 серпня 2025 року, з викликом сторін. 27.08.2025 року ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області у цивільній справі було призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної спеціалізованої установи «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи». На час проведення експертизи провадження у справі було зупинено. 17.11.2025 року до Олександрівського районного суду Донецької області з Державної спеціалізованої установи «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи»надійшов висновок експерта № 339-МГ. Ухвалою від 18.11.2025 року провадження по справі поновлено та призначено підготовче судове засідання на 03.12.2025 року, яке в подальшому відкладено на 11.12.2025 року через відсутність інтернету. 11.12.2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті на 25.12.2025 року. Ухвалою суду від 25.12.2025року провадження у справі в частині визнання батьківства закрито у зв`язку із відмовою позивача від позовних вимог. Представник третьої особи - Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином повідомлений про день розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач не заперечував проти задоволення вимог позивачки щодо стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] . Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані сторонами у справі докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Відповідно до висновку експерта Державної спеціалізованої установи «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи»№ 339-МГ від 29.10.2025 року, [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженого [PERSON] , [INFO] . Вірогідність батьківства складає не менше 99,999999% (а.с.44-47). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.12.2025 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, на підставі ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, за своїм внутрішнім переконанням оцінює їх, як належні, та допустимі, що не оспорені відповідачем. Дослідженні докази, їх взаємозв`язок у сукупності, є достатнім для вирішення справи по суті. До встановлених судом правовідносин, які склалися між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права. Суд, відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на вищевикладене, а також виходячи з того, що позивачка разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, однак домовленість між ними про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 01 липня 2025 року. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей у даному віці. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернулася до суду з позовною заявою 01 липня 2025 року. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову судовий збір стягується з відповідача. Враховуючи, що позивач за позовами про стягнення аліментів, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1211,20 грн. в дохід держави, за позовні вимоги про стягнення аліментів. На підставі пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved