Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Представник ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулася з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 1688736 від 26.03.2021 у розмірі 7922,01 грн, яка складається з: заборгованість за основною сумою боргу 3000,00 грн; заборгованість за відсотками у розмірі 4922,01 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.03.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 1688736, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 1000,00 грн. Строк позики 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка/фіксована). Згодом 01.04.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем укладено додаткову угоду до договору позики № 1688736, за умовами якої позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2000,00 грн, інші умови договору не змінились, сума позики склала 3000,00 грн. 26.10.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» і ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено Договір факторингу № 2610, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія управління активами» права вимоги до боржників включно з договором позики № 1688736 від 26.03.2021 року. 03.04.2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу № 030423-ФМ, за умовами якого, позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників включно з договором позики № 1688736 від 26.03.2021 року. Зважаючи на те, що відповідачем ані перед первісним кредитором, ані після відступлення права грошової вимоги до нього не виконано кредитні зобов`язання, то позивач звертається до суду із вимогами про стягнення заборгованості у загальному розмірі 7922,01 грн, а також судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн. Ухвалою суду від 10.11.2025 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, просила розгляд справи провести без її участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був сповіщений належним чином, включно із розміщенням публікації оголошень на офіційному вебпорталі «Судова влада України», причини неявки суду не відомі, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила, своїм правом на подання відзиву не скористався. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників, розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Відповідач не надав суду заперечень на позов та будь-яких доказів на їх підтвердження. Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до таких висновків. 26.03.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 1688736, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 1000,00 грн. Строк позики 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка/фіксована). Згодом 01.04.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем укладено додаткову угоду до договору позики № 1688736, за умовами якої позикодавець додатково надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2000,00 грн, інші умови договору не змінились, сума позики склала 3000,00 грн, що підтверджується копіями відповідних документів - договору позики та додаткової угоди до вказаного договору, які містяться в матеріалах справи. Договір позики та додаткова угода підписані відповідачем електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, як вбачається із копій відповідних договорів, які містяться у матеріалах справи, а також з довідки про ідентифікацію. Згідно з відповіддю АТ «Універсал Банк», наданою на виконання ухвали суду від 10.11.2025 року про витребування доказів, вбачається, що відповідачу на його картковий рахунок № [NUMBER] , який вказаний в договорі позики та додатковій угоді, 26.03.2021 року первісним кредитором перераховано 1000,00 грн, а 01.04.2021 року 2000,00 грн., тобто первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання. 26.10.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» і ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено Договір факторингу № 2610, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія управління активами» права вимоги до боржників включно з договором позики № 1688736 від 26.03.2021 року, що підтверджується копією відповідного договору факторингу, копією реєстру прав вимог № 2 та копіями актів звірки. 03.04.2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу № 030423-ФМ, за умовами якого, позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників включно з договором позики № 1688736 від 26.03.2021 року, що підтверджується копією відповідного договору факторингу, копією реєстру боржників та актом звірки взаєморозрахунків. Так, згідно з п. 5.2. зазначеного вище Договору факторингу встановлено, що перехід від Клієнта до Позивача/Фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі Реєстру Заборгованостей, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. Підписані сторонами Акти прийому-передачі Реєстру Заборгованостей підтверджують факт переходу від Клієнта до Позивача/Фактора відповідних Прав Вимоги та є невід`ємними частинами цього Договору. Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики заборгованість дорівнює 7922,01 грн, а нарахування процентів за договором відбувалося з 27.03.2021 року до 24.07.2021 року. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор-прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, це випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Нормами ч.ч. 3, 6, 12 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» - одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким чином, спірний договір укладено відповідно до положень ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Укладання електронного договору та підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року в справі № 524/5556/19. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Відповідачем не спростовано докази, надані стороною позивача на підтвердження укладення кредитного договору. Факт укладення кредитного договору між позикодавцем ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та позичальником відповідачем в електронній формі знайшов своє підтвердження. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). З урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача 4922,01 грн заборгованості за процентами, суд дійшов таких висновків. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12,провадження№ 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження№14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження№ 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до п. 2 договору позики та п.п. 1, 2 додаткової угоди сума позики 3000,00 грн; строк позики 30 днів; дата повернення позики 25.04.2021; процентна ставка (базова) 1,99% на день; знижена процентна ставка в день 0,79%; процентна ставка за кожен день прострочення в день 2,70%; орієнтовна реальна річна процентна ставка 288,35%; орієнтовна загальна вартість позики 3608,30 грн. Як визначено у п. 4.2 Договору Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://www.mycredit.ua/ru/documents-license/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення Позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі. Згідно з п. 4.1 Договору Позичальник ознайомився на сайті https://www.mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правилами надання грошових коштів у позику у редакції, що діяла на час укладення договору позики, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначена процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника), відповідальність сторін, зокрема, штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків, порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору, його пролонгацію, та інші умови. Водночас суд не погоджується із посиланням позивача на зазначені Правила, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили інші умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пролонгації строку позики користування кредитом, саме у зазначеному в цих документах, що додані позивачем до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Наданий позивачем примірник Правил належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор мав можливість додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови обслуговування рахунків фізичної особи, відсутні підстави для врахування наведених сум при визначенні розміру заборгованості та її подальшого стягнення. Надані позивачем Правила з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені умовами укладеного і підписаного між сторонами договору. Зазначений висновок узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Суд звертає увагу на те, що надана позивачем копія Правил не підписана відповідачем, а тому суд не погоджується з твердженнями позивача, що сторони узгодили усі зазначені у позові умови кредитного договору, зокрема щодо пролонгації позики та розмірів і порядку нарахування процентів у період пролонгації. Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики заборгованість дорівнює 7922,01 грн, а нарахування процентів за договором відбувалося з 27.03.2021 року до 24.07.2021 року. Водночас суд звертає увагу, що нарахування процентів повинно було здійснюватися винятково в межах строку позики, тобто у 30 днів, тобто до 25.04.2021 року. Також суд бере до уваги, що відповідачем згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, здійснено сплату відсотків 25.04.2021 року у розмірі 711,00 грн, 25.06.2021 року у розмірі 646,07 грн, 10.07.2021 року у розмірі 646,12 грн. Таким чином, враховуючи, строк позики 30 днів, її розмір 3000,00 грн, процентну ставку 1,99% за кожен день користування на залишок позики, розмір відсотків, який повинен бути нарахований відповідачу становить: (1000,00 грн (тіло позики до 01.04.2021 року) х 1,99% (відсотки від фактичного залишку позики за кожен день строку позики) х 5 днів (частка строку позики за тілом позики у розмірі 1000,00 грн) = 99,50 грн) + (3000,00 грн (тіло позики після 01.04.2021 року) х 1,99% (відсотки від фактичного залишку позики за кожен день строку позики) х 25 днів (частка строку позики після 01.04.2021 року та збільшення тіла позики до 3000 грн) = 1492,50 грн) = 1592,00 грн. Водночас, враховуючи, що відповідачем здійснено сплату відсотків у загальному розмірі 2003,19 грн, а розмір відсотків, які має право нараховувати і стягувати кредитор в межах строку позики становить 1592,00 грн, то заборгованість за відсотками у відповідача відсутня, а різниця між нарахованими (1592,00 грн) та фактично сплаченими (2003,19 грн) відсотками повинна бути зарахована у якості сплати за тілом позики, тобто тіло позики у 3000,00 грн повинно бути зменшене на різницю у 411,19 грн та повинно становити 2588,81 грн. Таким чином, суд вбачає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 2588,81 грн заборгованості за основною сумою боргу (тіло позики), а у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн. На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір № 25-08/25/ФП від 25.08.2025 року про надання правничої допомоги, витяг з Акту № 3-ФП від 06.10.2025 року приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги, платіжна інструкція № 579939275.1 від 15.10.2025 року. Відповідно до ч. 3 п. 2 ст. 141 ЦПК України - інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 1470,60 грн з урахуванням пропорційного розміру задоволених позовних вимог (32,68%). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 791,64 грн з урахуванням пропорційного розміру задоволених позовних вимог (32,68%). Куруючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

Outcome: partial