Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

05.06.2024 року представник позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕННОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 217145,38 грн., судового збору - 2605,75 грн., посилаючись на неналежне виконання своїх зобов`язань збоку відповідача. В обґрунтування позову зазначив, що 25.08.2023 року між сторонами укладено договір № 473303-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», на підставі якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності процентів за кожен день користування кредитом у розмірі 1.14957034%. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у боржника станом на 26.05.2024 року утворилась заборгованість за кредитним договором № 473303-КС-001 в розмірі 217 145,38 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 50 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 159 645,38 грн; суми прострочених платежів за комісією - 7 500,00 грн, нарахованих в межах строку дії договору, що підлягають стягненню за рішенням суду. Ухвалою суду від 05.06.2024 року відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження. 12.07.2024 надано відзив на позов, в якому представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити, в обґрунтування заперечень зазначено, що відсутні докази щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору та підписання його відповідачем, зокрема, відсутні відомості щодо надіслання Правил позичальнику для ознайомлення з ними перед укладанням кредиту та відомості щодо їх підписання позичальником. Відповідно до умов договору: п.2.3 «строк на який надається кредит - 24 тижні», п.2.7. «термін дії договору - до 09.02.2024 року», п.2.11 «дата повернення кредиту - 09.02.2024 р». Як висновок, нарахування процентів по кредиту припиняється 09.02.2024 року, за межами терміну дії договору інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України. Крім іншого, розмір нарахованих в період до 09.02.2024 року процентів, також неможливо вважати доведеними. [PERSON] призвано на військову службу під час мобілізації з 13.12.2023 року, тому нарахування процентів з цього періоду неможливо, такі проценти підлягають списанню. 15.07.2024 надано відповідь на відзив, зокрема, представником позивача звернуто увагу, що до позовної заяви була додана візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення кредитного договору, у якій детально відображені всі дії ТОВ «Бізнес Позика» та відповідача щодо укладення кредитного договору в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Ця візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення кредитного договору була посвідчена директором ТОВ «Бізнес Позика» Гайворонською М.М. Під час укладення кредитного договору відповідач проходив відео-верифікацію, де зазначив, що він самостійно подав заявку на отримання кредиту; надав повну згоду на проведення відео-верифікації та фото-фіксації екрану з його зображенням та зображенням документів, що були пред`явлені ним під час здійснення відео-верифікації; підтвердив, що на нього не чинить тиск або вплив будь-яка інша особа з метою отримання кредиту; зазначив свій номер телефону [NUMBER] ; зазначив серію та номер свого паспорта [NUMBER] та дату його видачі; зазначив свою дату народження [INFO] . Відповідач в підтвердження своїх доводів про начебто не отримання кредиту від позивача, міг просто надати суду виписку зі свого карткового рахунку в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», однак цього не зробив. Нарахування відсотків позивачем правомірно здійснювалось відповідно до п. 4 договору, за змістом якого плата за користування кредитом за цим договором є фіксованою та не змінювалася протягом дії договору. Сума заборгованості відповідача за кредитним договором після 09.02.2024 року припинила змінюватися, у зв`язку із закінченням строку дії кредитного договору. Оскільки розрахунок заборгованості, який був доданий позивачем до позовної заяви формується автоматично, програма автоматично «протягнула» дати після закінчення строку дії кредитного договору (після 09.02.2024 року) до дати створення цього розрахунку заборгованості. У першій таблиці вищезазначеного розрахунку заборгованості зазначено, що він виконаний станом на 26.05.2024 року. ТОВ «Бізнес Позика» не продовжувала строк дії кредитного договору, не нараховувала проценти після закінчення строку дії кредитного договору, та не просить суд стягнути з відповідача жодні проценти, які начебто були нараховані після закінчення строку дії кредитного договору. До відзиву на позовну заяву стороною відповідача не було додано жодних доказів, які підтверджують те, що відповідач є військовослужбовцем, на якого поширюється дія ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до вищевикладеного, правові підстави для не нарахування процентів за кредитним договором укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та відповідачем на підставі ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутні. Заперечення на відповідь представником відповідача та відповідачем до суду не надходили. Ухвалою суду від 17.09.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду. Ухвалою суду від 15.10.2024 року зупинено провадження по справі. Ухвалою суду від 9 грудня 2025 року відновлено провадження по справі. У судове засідання представник позивача та відповідач не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, в позові представник позивача просив здійснювати судовий розгляд у відсутність представника позивача. Представник відповідача [PERSON] приймала участь в режимі відеоконференц зв`язку із застосуванням власних засобів технічної фіксації, натомість самостійно вийшла з відеоконференції, при цьому під час судового засідання суд не втрачав технічну можливість щодо забезпечення проведення відеоконференції, у той час як на повторні запрошення представник позивача до участі у відеоконференції не приєдналася. Відповідно до ч.5 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції. При цьому суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон АліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" ("AlimentariaSandersS.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Європейський суд з прав людини наголошував, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( пункт 1 частини третьої статті 223 ЦПК України). Наслідки, визначені в статті 223 ЦПК України, настають і в разі, якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання. Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. З огляду на вказане та враховуючи баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що 25.08.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено електронний Договір № 473303-КС-001 про надання кредиту. При цьому, при підписанні договору відповідач зазначив свої дані: [PERSON] , адреса проживання: [ADDRESS] паспорт: [NUMBER] виданий Хортицьким РВ ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій обл. 22.02.2011, РНОКПП [NUMBER] , номер електронного платіжного засобу: [NUMBER] , засоби зв`язку з позичальником: телефонний: [NUMBER] , Електронний: ablomonov@etlgr.com, поштовий: Одеська обл., м. Одеса, бул. Буніна, 7, 71, та підписав акцептовані умови електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора UA3588 25.08.2023 13:44:44. Під час укладення кредитного договору відповідач [PERSON] проходив відео-верифікацію, де на поставлені питання надав відповіді, що він самостійно подав заявку на отримання кредиту; надав повну згоду на проведення відео-верифікації та фото-фіксації екрану з його зображенням та зображенням документів, яким були надані ним під час здійснення відео-верифікації на підтвердження своєї особи; підтвердив, що на нього не чинить тиск або вплив будь-яка інша особа з метою отримання кредиту; зазначив свій номер телефону [NUMBER] ; зазначив серію та номер свого паспорта [NUMBER] та дату його видачі; зазначив свою дату народження [INFO] , продемонстрував оригінали документів. При цьому, як вбачається з оглянутого відео [PERSON] поводив себе природньо та розкуто, був один, його конклюдентні дії однозначно підтверджують спрямованість волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів. Порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору передбачений п.7.11.укладеного договору №473303-КС-001 про надання кредиту, а саме: спочатку договір підписує позичальник одноразовим ідентифікатором, який був згенерований та надісланий на фінансовий номер позичальника кредитодавцем, потім договір підписує уповноважений представник кредитодавця кваліфікованим електронним підписом з кваліфікованою електронною позначкою часу. За умовами укладеного договору №473303-КС-001 про надання кредиту сторони погодилися, що: 2.1. Кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА». 2.3. Строк, на який надається кредит: 24 тижнів. 2.4. Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,14957034, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. 2.5. Комісія за надання кредиту: 7 500,00 грн. Розмір комісії, встановлений цим пунктом договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. 2.6. Загальний розмір наданого кредиту: 50 000,00 грн. 2.7. Термін дії договору: до 09.02.2024 року. 2.8. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 129 960,00 грн. 2.9. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 9151,89 процентів.2.10. Дата видачі кредиту 25.08.2023. 2.11. Дата повернення кредиту 09.02.2024. Підписанням договору відповідач [PERSON] підтвердив, що до (7.3.1) укладання договору отримав від кредитодавця (в т.ч. кредитного посередника) інформацію та документи, надання яких передбачені законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також про умови договору і Правила, що розміщені на сайті кредитодавця, а також (7.4.2.), що обраними позичальником для комунікації та взаємодії за цим Договором засобами зв`язку є: телефонний (інформування за номерами телефонів будь-якими доступними каналами, в тому числі через SMS-повідомлення, через сервіси передачі даних (Viber, WhatsApp, Telegram, тощо) та шляхом використання програмного забезпечення або технологій без залучення працівників кредитодавця, нового кредитора, колекторської компанії); електронний (з використанням електронної адреси та/або особистого кабінету), поштовий (за адресою проживання/перебування/реєстрації); усі обрані позичальником засоби зв`язку є рівноцінними та жоден з них не визначений позичальником як пріоритетний; надав дозвіл використовувати обрані засоби зв`язку кредитодавцю (колекторським компаніям, новому кредитору) для взаємодії при врегулюванні простроченої заборгованості з позичальником з дотриманням обмежень щодо взаємодії, які визначені в статті 25 Закону України «Про споживче кредитування»; вказаний в розділі 8 даного договору номер телефону належить виключно позичальнику, не переданий та не буде переданий в користування та/або володіння та/або розпорядження будь-яким особам, саме цей номер телефону використовується та буде використовуватися позичальником при виконанні даного договору, вчиненні будь-яких операцій за ним, вказана в розділі 8 даного договору банківська платіжна карта /поточний рахунок належить виключно позичальнику на законних підставах, право на його використання не зупинене, не припинене, не обмежене іншим чином платіжний засіб не є втраченим, безперешкодно використовується виключно позичальником; ( 7.4.4.), що він ознайомлений з договором та Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклав Договір з вільним волевиявленням, (7.4.5) до моменту укладення цього договору отримав всю необхідну інформацію про кредитного посередника кредитодавця відповідно до ст. 6 Закону України «Про споживче кредитування». ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальником було вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. Зазначене підтверджено витребуваною на підставі ухвали суду від 26 серпня 2024 року інформації з АТ «УнфверсалБанк», відповідно до якої на ім`я відповідача [PERSON] було емітовано платіжну картку № [NUMBER] рахунок [NUMBER] , 25.08.2023 року об 13:45:22 зараховано 25000грн, а також об 13:45:34 ще 25000грн. Відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі активно користувався отриманими грошовими коштами в кредит, однак свої зобов`язання виконував неналежним чином, що привело до утворення заборгованості, яка на час закінчення строку договору та станом на 26.05.2024 року становить 217 145,38 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 50 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 159 645,38 грн; суми прострочених платежів за комісією - 7 500,00 грн. Отже, наразі існує між сторонами спір щодо стягнення зазначеної заборгованості. Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд враховує наступне. За змістом ст.11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (утому числі електронних),у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). В силу частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою, другої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір ( оферти) і прийняття пропозиції ( акцепту) другою стороною. Згідно положень ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Із положень статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону N 675-VIII). В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону N 675-VIII, електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, зі змісту вищезазначених положень Закону випливає, що електронний договір може бути підписаний стороною за допомогою одноразового ідентифікатора, отримання якого є неможливим без прийняття особою пропозиції укласти електронний договір (оферти). Частина перша ст. 540 ЦК України визначає, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідач зі своєї власної волі відвідав офіційну інтернет- сторінку ( веб-сайт) ТОВ « Бізнес позика», залишив заявку на оформлення кредиту, відповідно зареєструвався й авторизувався на порталі кредитодавця із наданням усієї необхідної інформації (паспорт, адреса реєстрації, РНОКПП, реквізити банківської картки і т. д.), попередньо заповнивши усі необхідні анкетні дані. Внаслідок цього, позивач, після погодження кредитного ліміту для відповідача і врегулювання безпекових заходів, надав останньому оферту, тобто пропозицію укласти договір. Відповідач у свою чергу прийняв таку пропозицію, а відтак, беручи до уваги вищезазначені правові норми, шлях/процедура укладання угоди є завершеною, тобто доконаною. А отже, з того моменту, як позивач отримав схвальну відповідь (згоду) від відповідача на укладення угоди, така угода вважається укладеною між сторонами. Отже, кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-індикатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не був би укладений. Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Відповідно до абзацу четвертого ст. 5 Закону України « Про електронні документи та електронний документообіг» візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до абзацу другого ч. 13 ст. 11 Закону України» Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперовій копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 ЦПК України. Відповідно до абзацу другого ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» , кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відтак, примірник електронного кредитного договору, акцепту та оферти на його укладення, що надані позивачем до суду, є їх оригіналами. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України(положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України), позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами. Сторони вправі укласти кредитний договір у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Відповідно до пункту 4 частини 1статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку (іншої фінансової установи) встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі N 496/3134/19. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Суд вважає доведеним, що ТОВ «Бізнес Позика» і [PERSON] досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору та додаткової угоди до кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо. При цьому як вбачається з оглянутого відеозапису, що був доданий представником позивача до відповіді на відзив, який відповідає змісту доданої до позову візуальної форми послідовності дій клієнта щодо укладення кредитного договору, що посвідчена директором ТОВ «Бізнес Позика» Гайворонською М.М., у якій детально відображені всі дії ТОВ «Бізнес Позика» та відповідача щодо укладення кредитного договору в електронній формі: [PERSON] через веб-сайт Кредитодавця https://bizpozyka.com/ шляхом введення логіну особистого кабінету та паролю особистого кабінету, ввійшов до особистого кабінету та з особистого кабінету через Інформаційно телекомунікаційну систему (ІТС) подав заявку на отримання кредиту, де відповідно вказав номер свого поточного (карткового) рахунку. ТОВ «БІЗПОЗИКА» 25.08.2023 року направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 473303-КС-001 про надання кредиту. 25.08.2023 року [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 473303-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» направило [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-3588, на номер телефону [NUMBER] , що був ним зазначений у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, на глибоке переконання суду, є всі підстави вважати, що 25.08.2023 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА та [PERSON] було укладено Договір № 473303-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Жодним належним чином з боку відповідача не спростований факт укладання зазначеного договору в електронній формі, при цьому суд враховує, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не був би укладений. Також суд звертає увагу, що представником відповідача не було надано заперечень до змісту відеозапису, доданого представником позивача до відповіді на відзив через підсистему Електронний Суд, не спростовано того, що на відео зображений саме відповідач [PERSON] , який виконує ряд узгоджених дій, направлений на укладання кредитного договору з позивачем. Підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, який складається з комбінації цифр і літер, відповідає нормам Закону України «Про електронну комерцію», а тому є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору. Зазначений договір є чинним, в установленому законом порядку недійним не визнавався, отже є обов`язковим до виконання. Аналіз змісту зазначеного договору свідчить про досягнення між сторонами щодо його умов: суми кредитних коштів, розміру сплати відсотків за користування кредитними коштами, плати комісії, строку дії договору, а тому доводи представника відповідача щодо відсутності доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору не є слушними. При цьому позивачем надані докази щодо виконання узятих на себе зобов`язань та підтвердження успішності проведених операцій у вигляді копії договору № 41084239\-14/12/17 про надання послуг з переказу грошових коштів укладений між ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» та ТОВ «Бізнес Позика» від 14.12.2017 року, двох довідок, які сформовані ТОВ «ФК«ЕЛАЄНС», з яких вбачається, що позичальнику на його картку було здійснено перерахування кредитних коштів двома платежами у розмірі 25 000,00 грн та 25 000,00 грн, а також відповіді АТ «Універсал Банк» .Доказів того, що банківська картка № [NUMBER] рахунок [NUMBER] не належить [PERSON] , або на спростування факту надходження грошей на його банківську картку стороною відповідача не надано та не спростовано. Розрахунок заборгованості за договором наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом, на підтвердження факту надання банком кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування банком відсотків, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором. Зокрема вказаним розрахунком підтверджується те, що [PERSON] користувалася кредитними коштами, при цьому проценти нараховані в межах строку дії договору - 09.02.2024 року. Однак [PERSON] 13.12.2023 року був призваний на військову службу [INFO] , що підтверджено військовим квитком та довідками, наявними в матеріалах справи. За змістом ч. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», передбачено, що : « Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». Згідно Закону Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану від 15 березня 2022 року № 2120-IX - у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану - установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, оплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.22 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (розділ 11 Прикінцеві та перехідні положення, ч.3 п.2). Оскільки, [PERSON] був призваний на військову службу під час мобілізації з 13.12.2023 року, відповідно нарахування процентів з цього періоду суперечить ч. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», а тому позовні вимоги щодо стягнення процентів, нарахованих за період з 13.12.2023 року по 09.02.2024 року задоволенню не підлягають. Отже, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача підлягають стягненню сума прострочених платежів по тілу кредиту - 50 000,00 грн; сума прострочених платежів по процентах - 100645,38 грн ( нарахованих за період до 12.12.2023 року включно); сума прострочених платежів за комісією - 7 500,00 грн., що у загальному розмірі становить 158145,38 грн. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам, що становлять 72,83% від заявлених вимог у розмірі 1897,77 грн.

Outcome: partial