Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років. А також вирішити питання судових витрат. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 2005 року. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2018 року шлюб між сторонами було розірвано, а дітей залишено проживати разом із позивачкою. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 січня 2020 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 1 800,00 грн. на кожну дитину. Із заявою про збільшення розміру аліментів позивачка до суду не зверталася. У даний час дочка [PERSON] досягла повноліття, у зв`язку з чим стягнення аліментів на її утримання припинено. Разом з тим, на теперішній час [PERSON] продовжує навчання у Карпатському національному університеті імені Василя Стефаника на факультеті іноземних мов, за денною бюджетною формою здобуття освіти. Термін навчання становить період з 01 вересня 2025 року по 30 червня 2029 року, що підтверджується довідкою, виданою Карпатським національним університетом імені В. Стефаника від 09 жовтня 2025 року № 06-11/09-13/3274. Позивачка зазначає, що дочка місцем у гуртожитку не забезпечена та вимушена орендувати житло в місті Івано-Франківську. У зв`язку з навчанням дочці необхідні кошти на проживання, харчування, придбання навчальної літератури, канцелярського приладдя, одягу, засобів особистої гігієни, оплату проїзду та інші поточні витрати. Позивачка працює, однак на її утриманні перебуває також неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Відповідач працює, інших утриманців, окрім спільних дітей сторін, не має та має реальну можливість брати участь в утриманні повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. У зв`язку з наведеним позивачка вимушена звернутися до суду з метою захисту права їхньої з відповідачем дитини на належне матеріальне забезпечення. Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.11.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. 09 грудня 2025 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а у разі їх часткового задоволення - стягувати з нього аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі 1 800,00 грн. щомісячно, із зарахуванням коштів безпосередньо на особистий рахунок дочки. Також відповідач просить стягнути з [PERSON] на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 267,20 грн. Свій відзив відповідач обґрунтовує тим, що на даний час він регулярно та своєчасно сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] на картковий рахунок позивачки та до [INFO] сплачував аліменти на утримання дочки [PERSON] . Окрім того, відповідач зазначає, що він не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, постійно підтримує зв`язок із дітьми, регулярно з ними зустрічається, спілкується по телефону та, крім сплати аліментів, надає їм додаткову матеріальну допомогу відповідно до своїх фінансових можливостей та з урахуванням їхніх особистих потреб. Відповідач також вказує, що позивачкою не доведено, які саме витрати необхідні на харчування, проїзд, проживання, придбання навчальної літератури та інших потреб повнолітньої дочки. При цьому позивачка сама зазначає, що дочка навчається за денною державною формою навчання, отримує стипендію та має можливість проживання у гуртожитку. Зі слів відповідача, його середньомісячний дохід за останні шість місяців становить 6 802,52 грн., які він отримує «на руки». При цьому він несе значні щомісячні витрати, що обмежують можливість надання матеріальної допомоги у заявленому позивачкою розмірі, а саме: щоденно здійснює проїзд з м. Калуша до м. Івано-Франківська та у зворотному напрямку, витрачаючи майже 200 грн. на день, що в місячному вимірі становить близько 4 000,00 грн. виключно на проїзд; проживає разом із матір`ю пенсійного віку, яку забезпечує харчуванням, а у разі необхідності - лікуванням, оскільки розмір її пенсії становить близько 4 000,00 грн. на місяць; продовжує сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1 800,00 грн. щомісячно. З огляду на обмеженість своїх фінансових можливостей відповідач вважає заявлений позивачкою розмір аліментів необґрунтованим, водночас висловлює готовність надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі 1 800,00 грн. щомісячно. 17.12.2025 року на адресу суду від представника заявника Неште А.І. надійшло клопотання, у якому просить долучити до матеріалів справи документи: заяву про зміну отримувача аліментів та надання особистих банківських реквізитів; копію банківських реквізитів; копію банківських реквізитів; копію паспортних даних з сервісу ДІЯ. У судове засідання позивачка не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій просила завершити розгляд справи та призначити стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 3 000,00 грн щомісячно. Крім того, позивачка зазначила, що заявлені відповідачем витрати на правничу допомогу є неспівмірними. Відповідач у судове засідання також не з`явився, однак його представник - [PERSON] - подала до суду письмову заяву, у якій просила проводити розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, а також задовольнити вимоги, викладені у відзиві на позовну заяву. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобуне здійснювалося. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 18 листопада 2005 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (а.с. 4). [INFO] у сторін народився син [PERSON] . 01 листопада 2018 року рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області шлюб між сторонами було розірвано, дітей залишено проживати разом із позивачкою (а.с. 6). 21 січня 2020 року рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з відповідача стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 1 800,00 грн. на кожну дитину щомісячно (а.с. 7-8). Відповідно до відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 7963/13.2-04 від 14.11.2025 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). З 01 вересня 2025 року дочка [PERSON] розпочала навчання у Карпатському національному університеті імені Василя Стефаника на факультеті іноземних мов за денною бюджетною формою здобуття освіти, що підтверджується довідкою № 06-11/09-13/3274 від 09 жовтня 2025 року Карпатського національного університету імені В. Стефаника, якою підтверджено навчання [PERSON] у період з 01.09.2025 по 30.06.2029 (а.с. 5). Таким чином судом встановлено, що у відповідачки є повнолітня дочка [PERSON] , яка продовжує навчатись та потребує матеріальної допомоги. Між сторонами виник спір щодо участі відповідача в утриманні його повнолітньої дочки, яка продовжує навчатися, до закінчення навчання чи досягнення останньою двадцяти трьох років. Дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. З роз`яснень, що містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вбачається, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріального допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, а також з врахуванням можливостей самої повнолітньої дочки (сина) нести таке утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є повнолітньою та продовжує навчається на Факультеті іноземних мов Карпатського національного університету імені Василя Стефаника на освітньому рівні «бакалавр» на 1-му курсі навчання за спеціальністю В11 Філологія В11.041 Германські мови та літератури (переклад включно), перша англійська (освітня програма «Англійська мова та література та друга іноземна мова») на денній бюджетній формі здобуття освіти. Передбачуваний термін закінчення навчання 30 червня 2029 року. На час навчання дочка перебуває на утриманні матері, при цьому її батько також зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини протягом періоду навчання. Аліменти на утримання дочки підлягають сплаті не довше ніж до досягнення нею 23 років. Як зазначав відповідач та не спростовано позивачкою, [PERSON] належно виконує обов`язок щодо утримання дітей, регулярно сплачуючи аліменти на неповнолітнього сина та сплачував аліменти на дочку до досягнення нею повноліття, а також додатково надавав матеріальну допомогу. Відповідно до довідки про доходи, відповідач отримує середньомісячний дохід у розмірі 6 802,52 грн., при цьому він несе значні щомісячні витрати, зокрема на проїзд до місця роботи та назад, утримання матері пенсійного віку, а також на сплату аліментів на неповнолітнього сина. Суд враховує, що відповідач є фізично здоровою та матеріально забезпеченою особою, тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дочки протягом періоду навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. При цьому суд звертає увагу на те, що позивачкою не надано доказів, які обґрунтовували б розмір аліментів у сумі 3 000,00 грн. щомісячно або 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача. Виходячи з принципів розумності та справедливості, з урахуванням матеріального становища сторін та обставин, передбачених ст. 182 СК України, суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти у твердій грошовій сумі 1 800,00 грн. щомісячно на період навчання, але не довше ніж до досягнення дочкою 23 років, починаючи з 18.11.2025, відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України, згідно з якою аліменти присуджуються з дня подання позовної заяви. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць необхідно допустити до негайного виконання. У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, а тому судовий збір в розмірі 1211,20 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь держави. Щодо понесення сторонами витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З матеріалів справи встановлено, що 17.11.2025 позивачка [PERSON] уклала з адвокатом Перегінець Д.М. угоду про надання юридичних послуг та сплатила визначену договором вартість послуг у розмірі 3 000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0446200 від 17.11.2025. Також судом встановлено, що 05.12.2025 року відповідач [PERSON] уклав з адвокатом Неште А.І. договір про надання правової допомоги № 042/25. Між сторонами також підписано довідку про розрахунок витрат на правничу допомогу (детальний опис виконаних робіт адвокатом) від 08.12.2025 та акт розрахунку з надання правничої допомоги № 036 від 08.12.2025, згідно з якими розмір гонорару адвоката становить 7 267,20 грн. Виходячи з часткового задоволення позову та заяв про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд задовольняє витрати на правову допомогу позивачці [PERSON] у сумі 3 000,00 грн. та відповідачу [PERSON] у сумі 3 000,00 грн. (зменшивши заявлену суму). Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Оскільки обом сторонам фактично задоволено витрати на правову допомогу у рівній сумі по 3 000,00 грн., відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній решту судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою. На підставі викладеного, ст.ст. 81, 141, 279, 430 ЦПК України, ст.ст. 6, 7, 79, 141, 181, 182, 199, 200 СК України,

Outcome: partial