Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, посилаючись на те, що позивач є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . З матір`ю сина [PERSON] , [INFO] , шлюб було розірвано 05.12.2018 р. за рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці. Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29.11.2021 р. стягнуто аліменти на утримання сина на користь відповідачки в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що з 02 грудня 2024 року син [PERSON] виїхав на місце проживання до батька у Великобританію і постійно проживає з ним по даний час, що підтверджується відповіддю Державної прикордонної служби від 10.04.2025 р. № 19/29890-25, згідно з якою син виїхав за межі України 02.12.2024 р. в пункті пропуску Порубне. Мати надала згоду на виїзд дитини і проживання з батьком, що підтверджується її заявою від 27.01.2025 р. на адресу Другого відділу ВДВС у м. Чернівці, а також нотаріально посвідченою заявою від 24.09.2024 р. Позивач просить припинити стягнення аліментів з нього на користь відповідачки за рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29.11.2021 р., визнати виконавчий лист №7256037/21 від 21.01.2022 р. таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі 20 000 грн. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 08.08.2025 року, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. 22.09.2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, мотивований тим, що після народження їх спільної дитини відповідачка захворіла, внаслідок чого втратила працездатність та стала інвалідом ІІІ групи, також місце проживання дитини з матір`ю було визначено за взаємною рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці, вказує, що їх спільна дитина навчається у Чернівецькому ліцеї № 7, у той час як батько тривалий час перебував за кордоном, не виявляв належної участі у вихованні дитини та не надавав достатньої матеріальної підтримки. Надана матір`ю згода на тимчасове перебування сина у батька у Великій Британії мала на меті лише ознайомлення дитини з батьком та спільний відпочинок, а не зміну постійного місця проживання. Також відповідач вказує, що дитина висловлює бажання повернутися в Україну до матері, а дії позивача вважає спробою уникнути обов`язку зі сплати аліментів, а тому слід відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою суду від 07.10.2025 року по вказаній справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. 27.10.2025 року надійшла відповідь на відзив, обґрунтована тим, що позивач весь час належним чином виконував свій обов`язок по утриманню сина, сплачував аліменти та регулярно надавав додаткову матеріальну допомогу, що підтверджується квитанціями про грошові перекази та скріншотами переписки. Твердження відповідачки про тимчасовість проживання сина спростовуються скріншотами переписки, з яких вбачається, що саме відповідачка була ініціатором переїзду сина до батька на постійне проживання з подальшим отриманням британського паспорта. Позивач також звертає увагу, що після подання позову відповідачка звернулась до виконавчої служби для примусового стягнення аліментів, внаслідок чого 17.09.2025 р. було відкрито виконавче провадження № 79123371. Сторони в судове засідання не з`явились. До початку судового засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Від представника відповідача до початку розгляду справи надійшла заява про розгляд справи без її участі, підтримала позицію викладену у відзиві, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29.11.2021 р. стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Матір дитини надала згоду на виїзд дитини за кордон, проживання з батьком, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 24.09.2024 р., а також заявою від 27.01.2025 р. на адресу Другого відділу ВДВС у м. Чернівці, відповідно до якої вона повідомила виконавчий орган про те, що дитина з 03.12.2024 р. проживає з батьком за межами України. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] є інвалідом ІІІ групи. Судом також встановлено, що неповнолітній [PERSON] отримав безстроковий дозвіл на проживання у Сполученому Королівстві Великої Британії. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення з одного з батьків аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить положенням статті 181 СК України, за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. За правилами частини 4 статті 273 Цивільного процесуального кодексу України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до частини 2 статті 197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для припинення стягнення аліментів з платника аліментів. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 477/1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17, від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21. Верховний Суд звертає увагу, що існування судового рішення про стягнення аліментів з одного з батьків на користь іншого повинно оцінюватись з урахуванням обставин, які змінились після його постановлення, існування такого рішення не може бути безумовною підставою для стягнення аліментів з того із батьків, з ким на час вирішення нового спору проживає дитина, оскільки керівним принципом у цьому випадку є дотримання найкращих інтересів дитини. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з отримувачем аліментів, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Аліменти - це кошти, покликані забезпечувати дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У зв`язку з наведеним, суд вважає, що вимоги позивача про припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] за рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29.11.2021 р., а також визнання виконавчого листа №7256037/21 від 21.01.2022 р. таким, що не підлягає виконанню є обгрунтованими , а тому підлягають задоволенню Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України). За правилами ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 184 СК України за рішенням суду аліменти можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, які присуджені у твердій грошовій сумі, з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари та індексу збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку переглядається державним виконавцем. Після переказу аліментів одержувачу виконавчий документ повертається стягувачеві для пред`явлення його до виконання у наступному місяці. Суд звертає увагу, що позивач не надав конкретних доказів понесених ним витрат на утримання дитини у Великобританії, зокрема, транспортні витрати на проїзд до школи, вартість харчування дитини в школі та вдома, витрати на одяг, додаткові шкільні витрати, оздоровлення тощо. Водночас суд зазначає, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини. Враховуючи той факт, що дитина проживає з позивачем у Великобританії, перебуває на його утриманні, а також беручи до уваги принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] на користь позивача [PERSON] у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище дитини, необхідність забезпечення її потреб, зокрема витрати на харчування, одяг, навчання, медичне обслуговування, дозвілля та розвиток, а також принцип розумності та справедливості. Разом з тим, суд не може задовольнити позовні вимоги в повному обсязі щодо стягнення аліментів у розмірі 20 000 грн. на місяць, оскільки відповідачка проживає в Україні, де рівень доходів та вартість життя є суттєво нижчими, ніж у Великобританії. Суд має враховувати реальні можливості відповідачки щодо сплати аліментів. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] на користь позивача [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial