Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

07.07.2025 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" (далі ТОВ "Юніт Капітал") звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області із позовом в електронній формі до відповідачки [PERSON] , обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором № 347892241 від 15.03.2021, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" (далі ТОВ "Манівео") та [PERSON] , внаслідок чого утворилася загальна заборгованість відповідачки перед позивачем у сумі 20564,00 грн з яких: 6000,00 грн сума заборгованості по тілу кредиту, 14564,00 грн заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом, яку позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь. Позивач набув право грошової вимоги за вказаним кредитним договором на підставі 3-х договорів факторингу. ТОВ "Манівео" передало право грошової вимоги до [PERSON] на загальну суму 20564,00 грн. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачки сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 2422,40 грн та 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 29.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відкритому судовому засіданні 03.09.2025 о 11:20 год.; повідомлено відповідачку, що 25.07.2025 позивач надіслав їй засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта" цінним листом з описом вкладення № 0209400330634 копію позовної заяви з додатками, які й розглядаються судом у цій справі; запропоновано відповідачці, зокрема, у 15-денний строк скласти і подати відзив на позов; витребувано у АТ КБ "ПриватБанк" докази щодо отримання відповідачкою коштів за кредитним договором. Відповідачка у відзиві заперечує проти позову повністю. Зазначає, що строк кредитування складає 23 дні з щоденною ставкою 1,7 % від суми кредиту. Договір не був продовжений на умовах п. 1.3. Нараховувати проценти може лише кредитодавець. ТОВ "Манівео" визначило заборгованість за відсотками 10214,00 грн, але їх сума складає 2349,00 грн. Більші відсотки нараховані поза межами строку кредитування безпідставно. Вони є мірою відповідальності за ст. 625 ЦК України і можуть бути зменшені судом. Позивач не набув право грошової вимоги, оскільки договір факторингу укладено раніше ніж кредитний договір. Це суперечить ст. 514 ЦК України. Не може бути відступлено не існуючу вимогу. Вважає, що суд повинен визначити правосуб`єктність сторін у справі. Позивач є неналежним позивачем через не отримання права грошової вимоги. Також вказала, на неправомірність нарахування відсотків на підставі ст. 625 ЦК України за період з 07.04.2021 по 21.05.2021, як міри відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вона перевищує розмір тіла кредиту (7865,00 > 6000,00), то стягнення їх у повному розмірі призведе до надмірного збагачення кредитора та поставить у скрутне матеріальне становище її. Просила відмовити у задоволенні позову (а.с. 127-134). Позивач склав пояснення про те, що договори факторингу щоразу продовжували свою дію, про що складено додаткові угоди до них. Реєстр боржників не є разовим документом і складається щодо низки боржників. Договори факторингу є рамковими угодами у межах яких передаються окремі вимоги. Відповідач у відповіді на відзив від 12.09.2025 вказав, що відповідачка особисто обирала для себе суми кредиту, строк кредитування та мала змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням. Нарахування відсотків здійснювалось за такою формулою: 6000,00 грн (сума виданого кредиту) * 23 дні (строк кредиту) * 1,70 (процентна ставка) / 100 = 2346,00 грн (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком на 23 днів). 2346 / 23 = 102 (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 15.03.2021 07.05.2021 (що підтверджується розрахунком підготовленим ТОВ "Манівео"). Нарахування за ставкою, передбаченою п. 1.7.2 почалося 08.05.2021, тому 11.05.2021 вказано суму у розмірі 552,00 грн (138,00*4 (фактичний пропуск нарахування процентів)=552,00). Відповідачка була ознайомлена із текстом та змістом і паспортом споживчого кредиту в цілому, зміст договору жданим чином не порушував її прав та інтересів, жодних заперечень щодо його зміни його викладу не висловила та з ними погодилась, про що свідчать її підписи та згода на обробку персональних даних та доступ до кредитної історії. Всі нарахування відсотків нараховувались в межах погоджених умов Кредитного договору. Вважає, що у позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором як в межах строку його дії (відповідно до ст.1048 ЦК України) так і після спливу строку кредитування (відповідно до ст. 625 ЦК України). Щодо отримання права вимоги до відповідачки, 08.06.2021 ТОВ "Таліон Плюс" отримало право вимоги до відповідачки на загальну суму 12698,00 грн на підставі договору факторингу № 28/1118-01, таким чином право вимоги перейшло від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку, а отже право вимоги до відповідачки [PERSON] перейшло до ТОВ "Таліон Плюс" 08.06.2021, тобто після укладення Кредитного договору № 347892241 від 15.03.2021. Отже, відповідачка не врахувала усі матеріали справи та помилково визначила, що передача права вимоги відбулася в момент укладення договору факторингу. Проте, відповідно до умов договору факторингу, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього, які позивач долучив до позовної заяви. Просив врахувати відповідь на відзив при розгляді справи та задоволити позовну заяву (а.с. 140-152). Позивач представника у судові засідання не направляв, просив розглянути справу за відсутності свого представника, позов підтримує, просить ухвалити заочне рішення (а.с. 7). Відповідачка у судових засіданнях підтримала заперечення проти позову, які викладені у відзиві. З отриманням нею кредитних кошів у ТОВ "Манівео" погоджується. Вказаний кредит її попросили оформити дочка і зять, ніяких дзвінків від кредитора не отримувала. Кредитні кошти повертала частинами 2400,00 грн і 700,00 грн. У 2023 році вона отримувала вимогу від когось (не пам`ятає назви) про сплату боргу. Єдиним доходом відповідачки є пенсія 2361,00 грн. Повертати кошти не має можливості. Згодна повернути тіло кредиту. Проценти вважає надмірними. Витрати на адвоката з боку позивача вважає завищеними. Вказані обставини відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) не перешкоджають розгляду справи за відсутності представника позивача. 23.12.2025 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення. Вивчивши письмові заяви сторін по суті справи, вислухавши відповідачку, вивчивши матеріали справи і надані до суду докази, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 15.03.2021 між ТОВ "Манівео" та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір продукту "Смарт" № 347892241 про отримання кредиту 6000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов зазначених у Договорі та у додатках до нього строком на 23 дні (з можливістю продовження строку). На споживчі цілі. Процентна ставка фіксована. Реальна річна процентна ставка 620,50 %. Загальні витрати за кредитом 2346,00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом ( у т.ч. тіло кредиту, проценти, комісії та інші платежі) 8346,00 грн. Наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань щодо повернення кредиту застосовується процентна ставка 839,50 % річних. Пеня, штрафи відсутні. Строк користування кредитом може бути продовжено у спосіб сплати всіх процентів протягом дисконтного періоду. Загальний строк користування кредитом не може перевищувати 90 днів після закінчення дисконтного періоду. Вказаний договір, графік розрахунків, що є додатком № 1 до Договору та паспорт споживчого кредиту підписані електронним підписом [PERSON] одноразовим ідентифікатором MNV27DY6, відправлено 15.03.2021 22:14:28, введено 15.03.2021 22:15:18 (а.с. 30-33). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК). У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вказаний висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відтак суд робить висновок про належне укладення кредитного договору № 347892241 від 15.03.2021 про отримання [PERSON] у ТОВ "Манівео" кредиту 6000,00 грн. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК). Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч. 1, 2 ст. 10561 ЦК). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18) зазначила, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 526 ЦК). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. (ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК). Платіжним дорученням від 15.03.2021 підтверджено сплату ТОВ "Манівео" для [PERSON] 6000,00 грн за кредитним договором № 347892241 від 15.03.2021 (а.с. 9). Згідно довідки ТОВ "Манівео" від 23.05.2025 № 347892241/23052025/Э було перераховано 6000,00 грн на карту № 5168-75хх-хххх-5542, отримувач [PERSON] , ідентифікатор платежу В9F78B1B66C70182E053AC112B0D1B7E. дата ініціювання платіжної інструкції 15.03.2021 22:15:18 (а.с. 91). АТ КБ "ПриватБанк" довідкою і випискою від 29.08.2025 підтвердив отримання 6000,00 грн 15.03.2021 на карту [PERSON] № 5168-7574-1976-5542 (а.с. 135, 136). Відтак суд робить висновок про належне виконання кредитодавцем ТОВ "Манівео" кредитного договору № 347892241 від 15.03.2021 у спосіб надання [PERSON] 6000,00 грн кредитних коштів. Відповідачка не заперечує такі обставини. 28.11.2018 між ТОВ "Манівео" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено Договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до якого ТОВ "Манівео" передало ТОВ "Таліон Плюс" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Таліон Плюс" прийняло належні ТОВ "Манівео" права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та додаткової угоди № 19 від 28.11.2019, додаткової угоди № 26 від 31.12.2020, додаткової угоди № 27 від 31.12.2021, додаткової угоди № 32 від 31.12.2023 (а.с. 71-76, 77-83). 05.08.2020 між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу № 05/0820-01 відповідно до якого ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" передало ТОВ "Таліон Плюс" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Таліон Плюс" прийняло належні ТОВ "Манівео" права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників за вказаним договором факторингу (а.с. 62-70). 04.06.2025 між ТОВ "Юніт Капітал" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" було укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю відповідно до якого ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" передало ТОВ "Юніт Капітал" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Юніт Капітал" прийняло належні ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 (а.с. 52-61). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК). Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК). Відповідно до змісту вказаної статті боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Ч. 1 ст. 1078 ЦК передбачає право укладення договору факторингу щодо права вимоги, яке виникне у майбутньому. Витяги з реєстру боржників складені належним чином. Доказів їх підроблення позивачем або недостовірності оригінальному примірнику відповідного повного реєстру судові не надано. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5 ст. 81 ЦПК). Отже аргумент відповідача про не перехід до позивача права вимоги за кредитним договором № 347892241 від 15.03.2021 спростовано: позивач набув право грошової вимоги за кредитним договором на підставі вказаних договорів факторингу. При цьому на умовах договорів факторингу передано і набуто як право наявної вимоги (всі права за кредитним договором, в тому числі право грошової вимоги по сплаті боргу за кредитним договором включаючи суму кредиту, процентів, та будь-яких інших сум, що належать до сплати за кредитним договором, строк платежу за якими настав і які нараховані), так і право майбутньої вимоги (всі права за кредитним договором, в тому числі право грошової вимоги по сплаті боргу за кредитним договором включаючи суму кредиту, процентів, та будь-яких інших сум, що належать до сплати за кредитним договором, строк платежу за яким не настав і які виникнуть у майбутньому) (за кредитним договором № 347892241 від 15.03.2021. Заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 347892241 від 15.03.2021 не погашена і складається з заборгованості по основному боргу 6000,00 грн, заборгованість по несплаченим відсоткам 14564,00 грн, сума заборгованості всього 20564,00 грн. На це вказує складений позивачем розрахунок (а.с. 41). Водночас первісний кредитор (кредитодавець) ТОВ "Манівео" до укладення першого із договорів факторингу із ТОВ "Таліон Плюс", склав розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 347892241 від 15.03.2021 строком 23 дні у загальній сумі 12698,00 грн, з яких 6000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 6698,00 грн заборгованість за процентами. Розрахунок складено за період 15.03.2021 08.06.2021. Відображено сплату 2346,00 грн процентів 07.04.2021 і сплату 778,00 грн процентів 06.05.2021 (а.с. 43, 44). Таку саму загальну суму заборгованості 12698,00 грн передано 08.06.2021 за першим договором факторингу від ТОВ "Манівео" до ТОВ "Талін Плюс" (а.с. 69). Пункт 1.3 кредитного договору передбачає можливість продовження позичальником дисконтного періоду 23 дні шляхом сплати всіх фактично нарахованих процентів. Кількість продовжень не обмежена. Денна процентна ставка у такому разі є незмінною до та після дисконтного періоду і складає 1,7 %. Додаток до кредитного договору визначає проценти 2346,00 грн з терміном платежу 07.04.2021 (а.с. 33). ТОВ "Манівео" відобразив отримання 07.04.2025 від [PERSON] 2346,00 грн як проценти (а.с. 43). Отже надалі застосовується положення договору про продовження дисконтного періоду на строк 30 днів до 07.05.2021. Надалі 06.05.2021 відповідачка сплачує 778,00 грн як проценти, але це не продовжує дисконтний період через неповну сплату процентів якими є сума 2346,00 грн. Пункт 1.7.1 кредитного договору передбачає, що зобов`язання щодо повернення суми кредиту переноситься на наступний день після закінчення дисконтного періоду, але не більш як на 90 днів після закінчення дисконтного періоду. Отже строк кредитування спливає 06.08.2021 (07.05.2021 + 90 днів). На умовах п. 1.7.2 договору щоденна процентна ставка за цей період складає 2,3 %. ТОВ "Таліон Плюс" після набуття права вимоги за кредитним договором, донараховує за денною ставкою 2,3 % протягом 08.06.2021 04.08.2021 проценти на загальну суму 7866,00 грн (14564,00 6698,00). Заборгованість за тілом кредиту 6000,00 грн залишається незмінною. Всього заборгованість складає 20564,00 грн (а.с. 42). Суд наголошує, що закінчення строку нарахування процентів перебуває у межах продовженого 90-денного періоду. Таку саму загальну суму заборгованості 20564,00 грн передано 30.05.2023 за договором факторингу від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "Оналайн Фінанс" (а.с. 60), а надалі 04.06.2025 за договором факторингу від ТОВ "Оналайн Фінанс" до ТОВ "Юніт Капітал" (а.с. 52). Ціна позову і розрахунок позивача складають таку ж суму 20564,00 грн. Жоден з розрахунків не містить відомостей про нарахування коштів за ст. 625 ЦК поза межами першого і другого дисконтного періоду і наступного за ними 90-денного строку. Такі доводи відзиву спростовано. Відтак позов є доведеним і обґрунтованим. Суд задовольняє його вимоги повністю у загальній сумі 20564,00 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач сплатив з позовної заяви 2422,40 грн судового збору (а.с. 101). Суд задовольнив позов повністю. Тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір 2422,40 грн пропорційно до повного розміру задоволених позовних вимог. Позивач надав докази очікуваних 7000,00 витрат на професійну правничу допомогу, що надана Адвокатським бюро "Тараненко та партнери", зокрема: довіреність від 05.06.2025; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 24.04.2012; договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 з протоколом погодження вартості послуг; додаткова угода № 25770508167 від 05.06.2025 до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025; акт прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 на суму 7000,00 грн (а.с. 7, 34-40, 50, 51). Відповідно до ст. 15 ЦПК учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК). За змістом ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 8, 9 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати (окрім судового збору), пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. При встановленні розміру гонорару відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Суд задовольнив позов повністю. Відтак, з урахуванням складності справи, не співмірністю витрат на правничу допомогу у сумі 7000,00 грн з ціною позову у сумі 20564,00 грн і кредитом 6000,00 грн, частковою сплатою відповідачкою процентів за договором, складністю справи, заявою відповідачки про зменшення витрат, майнового стану відповідачки, суд зменшує витрати на оплату правничої допомоги, які підлягають стягненню із відповідачки на користь позивача, із 7000,00 грн до 1500,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved