Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

30.10.2025 до Холодногірського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява представника АТ КБ «ПриватБанк» адвоката Єрмолова Є.М., який діє на підставі договору про надання правничої допомоги №040122ПБ від 04.01.2022, до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 11.12.2010 у розмірі 30 699,42 грн., судові витрати покласти на відповідача. Позовна заява подана за допомогою системи «Електронний суд». В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11.12.2010 [PERSON] власноруч підписала Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. На підставі укладеного договору [PERSON] отримала кредитну картку номер [NUMBER] , строк дії 10/16, тип Універсальна, що підтверджується випискою по рахунку та довідкою про видані картки. Для користування кредитним лімітом в подальшому [PERSON] також отримала такі платіжні інструменти: кредитну картку номер [NUMBER] , строк дії 12/19, тип Універсальна; кредитну картку номер [NUMBER] , строк дії 09/23, тип Універсальна. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. На виконання вимог ст. 1281 ЦК України, 05.05.2023 Позивач направив претензію кредитора до Другої харківської державної нотаріальної контори, яка була перенаправлена за належністю до приватного нотаріуса Гаврилової Світлани Анатоліївни. 19.09.2023 Позивач додатково направив претензію кредитора до приватного нотаріуса Гаврилової Світлани Анатоліївни. 03.11.2023 позивач АТ КБ «ПриватБанк» отримав лист від приватного нотаріуса Коссе Людмили Миколаївни, яка діяла у порядку заміщення приватного нотаріуса Гаврилової Світлани Анатоліївни, у якому було зазначено, що спадкоємцю [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину, однак інформацію про спадкоємця надано не було. 10.01.2024 та 20.05.2024 позивач АТ КБ «ПриватБанк» додатково направив листи до приватного нотаріуса Коссе Людмили Миколаївни з метою уточнення інформації по спадкоємцю, відповіді на які не отримав. 20.06.2025 позивач АТ КБ «ПриватБанк» вперше дізнався, що потенційним спадкоємцем [PERSON] є [PERSON] , оскільки відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.06.2025, [PERSON] набула право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.09.2021, серія та номер: 1333, видавець: приватний нотаріус Гаврилова С.А. За цією ж адресою була зареєстрована [PERSON] , про що свідчить відмітка у паспорті Позичальника. 22.07.2025 позивач АТ КБ «ПриватБанк» додатково направив претензію на адресу спадкоємці позичальника, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н №б/н від 11.12.2010 становить 30 699,42 грн., яка складається з наступного: 30 699,42 грн. заборгованість за тілом кредита; 0,00 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою. 04.11.2025 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано у приватного нотаріуса Гаврилової С.А. копії матеріалів спадкової справи після померлої [PERSON] (а.с.11-12). 27.11.2025 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Зудер`янц В.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд у задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі. Відзив обгрунтовано тим, що позивачем пропущено преклюзивні строки пред`явлення вимог до спадкоємців, встановлені статтею 1281 ЦК України. Відповідач зазначає, що позичальник [PERSON] померла [INFO] , про що Банк був обізнаний, оскільки [PERSON] особисто звернулася до відділення банку у квітні 2021 року, надавши свідоцтво про смерть матері та повернула платіжну картку. Попри це, перша кредиторська претензія була направлена Банком до нотаріальної контори лише 05.05.2023, тобто з пропуском передбаченого законом шестимісячного строку. Крім того, представник відповідача вказує на розбіжність між предметом позову та досудовими вимогами позивача. У позовній заяві Банк просить стягнути заборгованість за кредитним договором №б/н від 11.12.2010, водночас усі наявні в матеріалах справи претензії кредитора, що направлялися нотаріусам протягом 20232025 років, стосуються іншого правочину договору №SAMDN52000075223050 від 01.02.2013. Таким чином, позивач не надав суду жодних доказів своєчасного пред`явлення вимог саме за тим договором, на якому ґрунтується позов. Також представник відповідача наголошує, що згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора виключно в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки позивач пропустив спеціальні строки, визначені ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, він, відповідно до частини 4 цієї ж статті, позбавляється і права вимоги до спадкоємця, незалежно від вартості спадкового майна. Представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання не з`явився, повідомлений про час, дату та місце розгляду своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача на підставі наявних в матеріалах справи доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.97). Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, відповідно до вимог п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, 24.12.2025 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Зудер`янц В.В. надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та її представника, у задоволенні позовних вимог просить суд відмовити в повному обсязі (а.с.111-112). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.12 ЦПК України та відповідно до ч.ч.1,5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, згідно п. 23 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. При цьому відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 Цивільного кодексу України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Спірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Пунктом другим частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено в пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН. Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Судом встановлено, що 11.12.2010 [PERSON] власноруч підписала Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. На підставі укладеного Договору [PERSON] отримала такий платіжний інструмент: кредитну картку номер [NUMBER] , строк дії 10/16 , тип Універсальна, що підтверджується випискою по рахунку та довідкою про видані картки. Для користування кредитним лімітом в подальшому [PERSON] також отримав такі платіжні інструменти: кредитну картку номер [NUMBER] , строк дії 12/19 , тип Універсальна; кредитну картку номер [NUMBER] , строк дії 09/23 , тип Універсальна. 04.12.2019 [PERSON] підписала власноруч Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (далі - Договір, копія додається) та погодив наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 50 000 грн. (п.1.2 Договору); тип кредитної карти: картка «Універсальна»; строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2 Договору); процентна ставка, відсотків річних: 43,2% (п.1.3 Договору); у процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 42,0% річних; кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4 Договору); розмір мінімального обов`язкового платежу: мінімального обов`язкового платежу: 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно; у разі прострочення з 31-го дня 10% від заборгованості; у разі прострочення з 181 го дня 100 % від заборгованості; проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.1.5 та п. 2.1.1.2.12 Договору). Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг [PERSON] підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами. Позичальник не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Позичальник зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 23.02.2021 року (а.с.32, 43). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.09.2021, спадкоємцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] . Вказане підьверджується також витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.31) Станом на день смерті позичальника [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 11.12.2010 перед Банком становить 30 699,24 грн., що складається з заборгованості за кредитом у сумі 30 699,24 грн. Як зазначав представник позивача, 05.05.2023 року АТ КБ «ПриватБанк» направляв на адресу Другої Харківської державної нотаріальної контори, яка була перенаправлена за належністю до приватного нотаріуса Гаврилової С.А., претензію кредитора в порядку ст.1281 ЦК України, у якій просив повідомити АТ КБ "Приватбанк" чи заводилась спадкова справа після померлої [PERSON] , включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 30 700,00 грн., також просив надіслати на нашу адресу інформацію стосовно: або на електронну адресу звернення з заявою про прийняття або відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлого Боржника, відомості про осіб (ПІБ та адреса), які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті Боржника, а також які вже прийняли спадщину. 19.09.2023 АТ КБ «ПриватБанк» додатково направив претензію кредитора до приватного нотаріуса Гаврилової Світлани Анатоліївни. Листом приватного нотаріуса Коссе Д.М., яка діяла яка діяла у порядку заміщення приватного нотаріуса Гаврилової Світлани Анатоліївни, у якому було зазначено, що нею отримано Претензію кредитора АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до спадкоємця [PERSON] , яка померла [INFO] з супровідним листом Другої Харківської міської державної нотаріальної контори від 09 травня 2023 року № 497/01-16 щодо надсилання за належністю, 21 вересня 2023 року, зареєстровано у журналі вхідної кореспонденції за № 8/01-16 після померлої [PERSON] вже було видано Свідоцтво про право на спадщину Гавриловою С.А., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області тому у випадку повторного звернення спадкоємця [PERSON] йому буде доведено до відома про наявність вказаної претензії. 10.01.2024 та 20.05.2024 АТ КБ «ПриватБанк» додатково направив листи до приватного нотаріуса Коссе Людмили Миколаївни з метою уточнення інформації по спадкоємцю. 20.06.2025 АТ КБ «ПриватБанк» дізнався, що потенційним спадкоємцем є [PERSON] , відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.06.2025, [PERSON] набула право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.09.2021, серія та номер: 1333, видавець: приватний нотаріус Гаврилова С.А. 22.07.2025 року АТ КБ «ПриватБанк» направив відповідачу [PERSON] лист-претензію про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором б/н від 11.12.2010 року, укладеного між банком та [PERSON] . Матеріали копії спадкової справи № 16/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] , наданої приватним нотаріусом ХМНО Гвриловою С.А. не містять ані листів, ані претензій кредитора позивача АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.37-96). Відповідно достатті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з частиною першоюстатті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частиною третьою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина першастатті 1270 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). З витребуваної судом копії спадкової справи № 16/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] , наданої приватним нотаріусом ХМНО Гвриловою С.А., вбачається, що спадкова справа була заведена на підставі заяви [PERSON] від 05.03.2021 року за № 27 (а.с.20). Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). 03.09.2021 відповідач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.09.2021, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гавриловою С.А. та зареєстроване в реєстрі № 1333 (а.с.31). Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою i у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно зі статтею 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Отже, спадкоємиця померлого позичальника, яка не виконала умови договору позики, прийнявши спадщину, в силу статей 1281,1282 ЦК України зобов`язана у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора. Наведені норми законодавства свідчать, що спадкоємець відповідає перед кредитором тільки в межах своєї частки у спадщині, тобто у спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину. У спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва. Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами - кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року (справа №306/2000/16-ц), яку суд враховує при вирішенні цієї справи. За законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки боржник померла, то відповідати перед кредитором на підставі статей 1281,1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, АТ КБ «ПРИВАТБАНК», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцею померлої [PERSON] прийняла після неї спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину. З витребуваної судом копії спадкової справи № 16/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] , наданої приватним нотаріусом ХМНО Гвриловою С.А., вбачається, що спадкова справа була заведена на підставі заяви [PERSON] від 05.03.2021 року за № 27 (а.с.20). Відповідно частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з вимогами статей 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Представником позивача не доведено вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину, а відтак, можливість визначення розміру відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення з відповідача боргу за кредитним договором від 11.12.2010 року у розмірі 30 699,42 грн. Крім того, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначена правова позиція викладена в постанові ВПВС від 17 квітня 2018 року у справі №522/407/15-ц. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направив 25.04.2023 року засобами поштового зв`язку до Другої Харківської державної нотаріальної контори претензію, в якій Банк зазначив, наступне: «01.02.2013 року [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклали кредитний договір № SAMDN52000075223050. На теперішній час зобов`язання Боржником в повному обсязі не виконані, у зв`язку з чим за ним перед Банком рахується заборгованість у розмірі 30 700,00 грн. На теперішній час Банку стало відомо, що [PERSON] померла [INFO] ». Тобто, станом на час направлення претензії кредитора банку було достеменно відомо про смерть боржника [PERSON] . Разом з Претензією кредитора від 25.04.2023 року Вих. № SAMDN52000075223050 до нотаріальної контори банком було спрямовано також копію свідоцтва про смерть [PERSON] . Серія [NUMBER] від 23.02.2021 року. До того ж, у квітні 2021 року відповідач [PERSON] після смерті матері особисто звернулася до відділення № [NUMBER] АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (м. Харків, вул. Золочівська, 19) та офіційно повідомила представника банку про смерть [PERSON] , надавши копію свідоцтва про смерть та повернувши банківську картку померлої. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 2021 рік був належним чином проінформований про смерть позичальника [PERSON] , а відтак міг в шести місячний строк звернутися до спадкоємців з вимогою про сплату заборгованості. Натомість позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розпорядився своїм правом на власний розсуд, так як звернувся з Претензією кредитора від 25.04.2023 лише 05.05.2023. Факт несвоєчасного надсилання претензії кредитора підтверджується реєстром поштових відправлень від 03.05.2023, на якому міститься відтиск штемпеля АТ «Укрпошта» від 05.05.2023, тобто поза межами передбаченого ч. 2 ст. 1281 ЦК України шестимісячного строку, який є присічним, а тому втратив право вимоги до відповідача. При цьому суд відхиляє доводи позивача, викладені ним у позові на обґрунтування заявленої вимоги щодо виникнення у нього права вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини. Таке право позивач обґрунтовує посиланнями на ч. 3 ст. 1281 ЦК України, яка передбачає наступне: «Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.» У відповідності до положень ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Крім того, суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. У зв`язку з наведеним суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця слід відмовити в повному обсязі. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, тому відсутні підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed