Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог вказує, що 01.12.2021 між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 211201-004. Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 27 000.00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим Договором. Кредитний договір № 211201-004 від 01.12.2021 року було підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором F41947. На виконання умов вищевказаного договору позивач свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує та згідно розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором № 211201-004 від 01.12.2021 року станом на 15.12.2023 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Кредитсервіс» становить 74 818.48 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 26 132.23 грн.; прострочена заборгованість за процентами 48 686.25 грн. Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань та умови договору не виконує, заборгованість не повертає. Таким чином, позивач змушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 74 818.48 грн., а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2422.40грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 7000.00 грн. Ухвалою судді від 04.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, заперечень щодо такого порядку розгляду справи сторони не надали. Представником відповідача [PERSON] , адвокатом Єремовим М.С. подано відзив на позовну заяву, який прийнято судом згідно ухвали суду від 29.10.2025. Заперечуючи проти задоволення позову відповідач вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів факту укладення кредитного договору саме у спосіб, визначений Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора, підтвердження належності відповідачу номера телефону, на який надсилався одноразовий ідентифікатор, а також докази фактичного отримання та використання такого ідентифікатора [PERSON] . Крім того, на думку відповідача, копія договору з електронним підписом не дозволяє достовірно встановити дату його укладення та факт обміну електронними повідомленнями. Відповідач наголошує на невідповідності суми фактично виданого кредиту та суми, на яку нараховуються проценти. Зазначає, що згідно з платіжним дорученням сума перерахування становить 24 975.00 грн, тоді як позивач нараховує проценти на суму 27 000.00 грн, що суперечить вимогам чинного законодавства. Також Відповідач вважає умови договору щодо встановлення процентної ставки на рівні 155.50 % річних (реальна ставка понад 300 %) несправедливими у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вони створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Заперечення відповідача також ґрунтуються на тому, що основний період нарахування заборгованості припав на час дії воєнного стану в Україні. [PERSON] вказує на скрутне матеріальне становище, спричинене збройною агресією та наявність на її утриманні малолітньої дитини (2024 року народження), що об`єктивно унеможливило вчасне виконання зобов`язань. Відповідач просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача (7000.00 грн), вважаючи їх неспівмірними зі складністю справи, яка є типовою та малозначною, а також з огляду на те, що справа розглядається у спрощеному провадженні без проведення судових засідань. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, надаючи правову оцінку наданим правовідносинам судом встановлено наступне. 01.12.2021 року між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 211201-004. Згідно з умовами договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 27 000,00 грн. на термін 730 днів ( «Умови кредиту»). Відповідно до розділу 1 договору, видача коштів здійснюється у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський (картковий) рахунок позичальника № [NUMBER] , відкритий у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (рахунок IBAN: [NUMBER] ). Цільовим призначенням кредиту визначено перекредитування. Договором встановлено фіксовану процентну ставку. Згідно з таблицею «Умови кредиту», плата за користування становить в середньому 8,5% на місяць від початкової суми кредиту (що дорівнює 2 295,00 грн щомісяця). Орієнтовна реальна річна процентна ставка визначена на рівні 332,04%. Крім того, умови договору передбачають утримання одноразової комісії за видачу кредиту в розмірі 7,5% від суми (2 025,00 грн), яка вираховується безпосередньо при перерахуванні кредиту позичальнику. Договором передбачено багаторівневий механізм нарахування плати (п. 2.1): у разі повного погашення протягом 1 місяця ставка 0,01% та повернення одноразової комісії; при погашенні не пізніше ніж за 3 дні до терміну акційна ставка 140,79% річних; в усіх інших випадках нарахування здійснюється на загальних умовах. Порядок погашення кредиту визначено п. 2.1 та Графіком платежів: позичальник зобов`язаний здійснювати щомісячні платежі у розмірі 3 420.00 грн. до 1 числа кожного місяця. Загальна сума до повернення (орієнтовна вартість кредиту) становить 82 079.89 грн. У разі порушення зобов`язань, п. 5.2 договору передбачає право кредитора вимагати сплати штрафу в розмірі 10% від загальної суми простроченої заборгованості за кожне таке порушення (понад 7 днів), за умови, що сукупна сума штрафів не перевищує половини суми кредиту. Також п. 2.3 договору встановлює право кредитора нараховувати відсотки за фактичне користування коштами навіть після закінчення терміну кредитування (як проценти за неправомірне користування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України). Порядок укладення правочину реалізовано в електронній формі. Згідно з матеріалами справи, договір підписано відповідачем [PERSON] шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором F41947 (дата підпису 01.12.2021). Невід`ємними частинами договору є Графік платежів та Паспорт споживчого кредиту, які також підтверджені вказаним ідентифікатором. Сторони погодили (п. 5.6), що позовна давність за цим договором, зокрема щодо стягнення штрафів та відсотків, становить 10 років. В якості доказів перерахування суми коштів на рахунок відповідача позивачем надано до суду платіжну інструкцію №2636 від 01.12.2021 про перерахування на рахунок [PERSON] суми коштів у розмірі 24 975.00 грн. На підтвердження розміру заборгованості, представником позивача надано розрахунок кредитної заборгованості за Кредитним договором № 211201-004 від 01.12.2021, згідно якого станом на 15.12.2023 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Кредитсервіс» становить 74 818.48 грн, яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту 26 132.23 грн, простроченої заборгованості за процентами 48 686.25 грн. У зв`язку із порушенням кредитних зобов`язань зі сторони відповідача, 20.12.2023 року відповідно до Кредитного договору, позивач направив на адресу реєстрації відповідача досудову вимогу щодо дострокового погашення заборгованості. Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам суд зазначає наступне. В основі договірних відносин лежить свобода договору (ст. 6, 627 ЦК України), згідно з якою сторони вільні у виборі форми та умов правочину. Договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов (ст. 638 ЦК України). Для кредитного договору (ст. 1054 ЦК України) обов`язковою є письмова форма (ст. 1055 ЦК України), проте законодавство України визнає електронну форму правочину. Зокрема, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, за згодою сторін вважається укладеним у письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України; ст. 207 ЦК України). Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість, оформлена в електронній формі, яка прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, якщо він підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону. Момент укладення електронного договору настає з моменту одержання особою, яка направила пропозицію, відповіді про її прийняття (акцепт) (ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Акцепт може бути наданий, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви або вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції, якщо це чітко роз`яснено. Ключовим механізмом підписання електронних правочинів є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»). Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, яку особа отримує під час реєстрації та приєднує до електронного повідомлення, що свідчить про волевиявлення на укладення договору. Наданий кредитний договір є належним чином укладеним відповідно до чинного законодавства, оскільки містить одноразовий ідентифікатор як підтвердження акцепту. Факт ідентифікації відповідача підтверджується тим, що персональні дані боржника та реквізити його банківської картки (номер картки), що були використані для перерахування коштів, могли бути надані виключно самим боржником при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора та оформленні заявки. Це свідчить про усвідомлене волевиявлення відповідача на укладення правочину. Водночас, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, жоден кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19. Оцінюючи аргументи представника відповідача щодо не укладення кредитного договору та неможливості ідентифікації особи підписанта, суд вважає їх неспроможними з огляду на таке. По-перше, матеріали справи містять повний обсяг персональних даних [PERSON] , включаючи серію та номер паспорта, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу реєстрації та проживання, а також номер мобільного телефону. Отримання такої детальної інформації без активних дій самого суб`єкта даних у системі кредитора є неможливим. Посилання на те, що позивачем не доведено належність вказаного в договорі номера телефону відповідачу, суд відхиляє, оскільки у відзиві сам зазначає цей же номер мобільного телефону і саме на цей номер було надіслано одноразовий ідентифікатор F41947 (що підтверджується довідкою позивача від 15.12.2023), що дозволив завершити процедуру укладення договору. По-друге, кредитні кошти були перераховані на банківську картку № [NUMBER] , емітовану ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідачем не надано жодних доказів (довідки банку), які б спростовували належність цієї картки саме [PERSON] , або свідчили про те, що вказана сума не була зарахована на її рахунок чи була повернута кредитору як помилково зарахована. Окремо суд звертає увагу на очевидну суперечність у правовій позиції відповідача. Заперечуючи в одній частині відзиву факт укладення правочину, в іншій його частині відповідач обґрунтовує невиконання зобов`язань настанням форс-мажорних обставин (збройною агресією рф) та скрутним матеріальним становищем. Такі доводи є взаємовиключними, оскільки посилання на неможливість виконання зобов`язання через зовнішні чинники фактично означає визнання існування самого зобов`язання, що виникло з договору. Відповідно до принципу «естопель» (заборони суперечливої поведінки), сторона, яка веде себе недобросовісно, заперечуючи факти, які вона раніше прямо або опосередковано визнавала, не може розраховувати на захист судом своєї позиції. Щодо посилань на форс-мажорні обставини, то лист ТПП України від 28.02.2022 лише підтверджує загальний факт введення воєнного стану, проте не звільняє боржника від обов`язку повернення основної суми кредиту. Сама по собі наявність воєнного стану не є автоматичною підставою для невиплати боргу, якщо відповідачем не доведено, як саме ці обставини завадили виконанню конкретно цього грошового зобов`язання, враховуючи, що договір був укладений ще у 2021 році, а прострочення за щомісячними платежами розпочалося до виникнення критичних обставин, на які посилається сторона. Таким чином, суд приходить до переконання, що факт укладення договору та отримання кредитних коштів відповідачем є доведеним, а заперечення представника відповідача в цій частині мають на меті лише уникнення цивільно-правової відповідальності. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Матеріалами справи доведено виникнення у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором №211201-004 від 01.12.2021 року. Оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами кредитного договору, доказів погашення заборгованості за укладеним договором в повному обсязі відповідачем суду не надано, а тому позивач має право на стягнення заборгованості за кредитним договором. Визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає до стягнення, суд зважає на таке. Індивідуальною частиною кредитного договору №220121-006 від 21 січня 2022 року передбачена, зокрема, одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту (утримується при перерахуванні суми кредиту) на рівні 7,5%, що становить 2025,00 грн. У кредитному договорі №211201-004 від 01.12.2021 року не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення індивідуальної частини кредитного договору №211201-004 від 01.12.2021 року щодо обов`язку позичальника сплатити одноразову комісію за видачу кредиту в сумі 2025,00 грн є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі №204/224/21. Більше того, згідно платіжної інструкції №2636 від 01.12.2021, ТОВ "Кредитсервіс" перерахувало на рахунок [PERSON] саме суму кредитних коштів (тіла кредиту) 24 975,00 грн. Тобто позичальник не отримував кредитних коштів понад 24 975,00 грн. Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення між сторонами кредитного договору №211201-004 від 01.12.2021 року та отримання за його умовами позичальником кредитних коштів у розмірі 24 975,00 грн, - суд приходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Кредитсервіс» за вказаним кредитним договором простроченої заборгованості за тілом кредиту. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. За змістом пункту 2.2 кредитного договору №211201-004 від 01.12.2021 року, процентна ставка за договором є фіксованою та становить 8,5% на місяць (332,04% річних). Строк, на який надається кредит - 730 днів. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню прострочена заборгованість за процентами у розмірі, нарахованому за період з 01.12.2021 по 01.12.2023 включно, оскільки після спливу строку кредитування право позивача на нарахування договірних процентів припинилося. Визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню, суд застосовує правові висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі №204/224/21. Суд встановив, що згідно з платіжною інструкцією №2636 від 01.12.2021, ТОВ «Кредитсервіс» перерахувало на рахунок [PERSON] суму в розмірі 24 975,00 грн, утримавши одноразову комісію 2 025.00 грн (7,5%) безпосередньо при видачі. Оскільки Позивачем не надано доказів надання додаткових або супутніх послуг, за які встановлена ця комісія, умова договору про її сплату є нікчемною відповідно до ст. 11, 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Отже, фактичним тілом кредиту є сума 24 975.00 грн. Враховуючи, що Відповідачем було сплачено на погашення тіла кредиту 867.77 грн, стягненню підлягає залишок заборгованості за основною сумою у розмірі 24 107.23 грн. Щодо процентів, суд зазначає, що вони мають нараховуватися виключно на фактично отримані Позичальником кошти. Розрахунок суду: 24 975,00 грн (тіло) ? 8,5% (щомісячна ставка) ? 24 місяці (строк договору) = 50 949,00 грн. З урахуванням часткової сплати процентів у сумі 5 712,23 грн, до стягнення підлягає 45 236,77 грн. Будь-які нарахування поза межами 24-місячного строку (після 01.12.2023) є неправомірними згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 Відтак суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вказаних позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позову (92,68% від заявленої суми), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2245 грн 08 коп. (2422,40 грн х 92,68%). Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків. На підтвердження понесення позивачем судових витрат до суду надано: Договір про надання правової допомоги № 25-01/2023 від 25.01.2023 року, укладений між ТОВ «Кредитсервіс» та Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог»; Реєстр боржників та Акт приймання-передачі справ на надання правової допомоги; Акт № 3 приймання-передачі наданої правової допомоги, згідно з яким вартість послуг за підготовку та подачу даної позовної заяви становить 7 000,00 грн.; Копію платіжної інструкції, що підтверджує здійснення розрахунків між клієнтом та адвокатським об`єднанням. За змістом частин першої шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг та ціною позову. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат. Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 серпня 2019 року в справі № 915/237/18, суд не зобов`язаний присуджувати всі витрати на адвоката, якщо встановить, що розмір гонорару є завищеним порівняно з ринковими цінами та складністю спору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру. Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (рішення «East/West Alliance Limited проти України», «Баришевський проти України»), зазначаючи, що заявник має право на компенсацію витрат лише якщо вони були фактичними, неминучими та обґрунтованими. Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу у даній справі, суд враховує, що справа є малозначною, розглядається у порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, а правова позиція позивача є типовою для подібних категорій спорів. З урахуванням зазначеного, а також зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача ТОВ «Кредитсервіс» витрат на правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн. (з урахуванням принципу пропорційності та зменшення суми до меж розумності). Такий розмір є співмірним із складністю справи, ціною позову та відповідає критеріям реальності й справедливості. На підставі наведеного,

Outcome: partial