Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

10 грудня 2025 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог представник зазначає, що [INFO] помер брат позивачки [PERSON] .За життя [PERSON] залишив заповіт, яким заповів [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось на день його смерті. Після смерті [PERSON] позивачка звернулася до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Люба Ж.М. та оформила частину спадкових прав на майно останнього.При оформленні спадщини на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 5320610100:50:005:2421, яка розташована по [ADDRESS] виявилось, що вона перебуває у спільній сумісній власності як [PERSON] так і [PERSON] .На час подачі позову встановлено, що [PERSON] 06 серпня 1988 року на підставі договору купівлі-продажу придбав у власність 1/2 частину житлового будинку з частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] . 16 березня 1990 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу теж придбав іншу 1/2 частину житлового будинку з частиною надвірних будівель, за адресою: [ADDRESS] . Зазначені частини будинку перебували у їх спільній частковій власності і користування ними здійснюється за згодою сторін.Рішенням Глобинської міської ради № 131 від 06.03.2017 року [PERSON] та [PERSON] передана у власність вищезгадана земельна ділянка, право спільної сумісної власності зареєстроване 19.05.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №20559326. Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Люба Ж.М. № 150/02-14 від 27.06.2025 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану вище земельну ділянку відмовлено у зв`язку тим, що: земельна ділянка зареєстрована у спільній сумісній власності, частки співвласників не визначені, визначення частки померлого є предметом судового вирішення.Таким чином, без встановлення часток у праві спільної сумісної власності Позивач не може оформити спадкові права. Частки між співвласниками договором або іншим документом не визначалися. На підставі викладеного, представник позивача прохав визначити частки співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 5320610100:50:005:2421, яка розташована по [ADDRESS] , де:частка померлого [INFO] [PERSON] 1/2; частка відповідача [PERSON] 1/2. Припинити режим майна спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 5320610100:50:005:2421, яка розташована по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11 грудня 2025 року провадження у даній цивільній справі було відкрито та вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові прохав проводити розгляд справи за його з позивачем відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, у якому прохав проводити розгляд справи за його відсутності. Не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 198 ЦПК України підготовче судове засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.\~4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України,\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. [INFO] помер брат позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Глобинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис № 637 (а.с.12). Як вбачається з заповіту від 14.02.2020 [PERSON] заповів [PERSON] усі його права та обов`язки, які належали йому на момент складення цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які будуть належати йому у майбутньому, та усе майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, все, що буде належати йому на день смерті та на що він за законом матиме право. Заповіт зареєстрований в реєстрі за № 93 (а.с.5). У зв`язку з чим позивач звернулась до приватного нотаріуса для прийняття спадщини після смерті брата. Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Люба Жанною Миколаївною № 150/02-14 від 27.06.2025, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки після рідного брата [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з тим, що земельна ділянка зареєстрована у спільній сумісній власності; частки співвласників не визначені; визначення частки померлого є предметом судового розгляду (а.с.10). Відповідно до рішення Глобинської міської ради Полтавської області від 06 березня 2017 року № 131, [PERSON] та [PERSON] затверджено «Технічну документацію із землеустрою» щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 5320610100:50:005:2421, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, місце розташування: [ADDRESS] , за рахунок земель, які не надані у власність або користування в межах населеного пункту. Передано [PERSON] та [PERSON] безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 5320610100:50:005:2421, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, місце розташування: [ADDRESS] (а.с.11). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 87876227 від 24.05.2017, земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер 5320610100:50:005:2421 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована: [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] у частці 1/1 (а.с.4). Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Виходячи з положень ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. (ст. 328 ЦК України) Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За нормою ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. На підставі ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. При цьому, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). За нормою ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України передбачається, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. ст. 1218, 1226 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності. Як роз`яснено пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 № 20 частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його органами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак слід вважати, що для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, справа про визначення належної йому частки вирішуватиметься в суді. Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі\~змісту ст. 357 ЦК\~України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила - ». Згідно з частиною 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з вищенаведеного, є всі підстави вважати, що [PERSON] , у спільній сумісній власності на спірну земельну ділянку належала 1/2 частка. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved