Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

[PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Романишин Д.М., пред`явив позов до Надвірнянської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Кузнєцова Н.М., про усунення перешкод в розпорядженні нерухомим майном шляхом зняття арешту з майна. В обґрунтування позову зазначає, що він є спадкоємцем після смерті свого батька - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у місті Надвірна, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. Приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Кузнєцовою Наталією Миколаївною 03.06.2025 проведена реєстрація спадкової справи, про що зроблено запис у Спадковому реєстрі за № 74155057, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 81388476. Після смерті спадкодавця [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: 1/1 частка квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві власності, згідно договору дарування від 09.10.2001. Однак, 15.07.2025 постановою приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Кузнєцової Н.М. йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , в зв`язку із тим, що на цю квартиру накладено заборону відчуження, про що свідчать відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 439875672 від 18.08.2025 у розділі «Відомості з реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» зазначено на все нерухоме майно, що належить [PERSON] , накладено арешт (архівний запис); арешт накладено 01.02.2008 Надвірнянською районною нотаріальною конторою; реєстраційний номер обтяження: 6505384; підстава для накладення арешту - ухвала Надвірнянського районного суду від 13.11.2003 у справі № 2-1831/2003; об`єкт обтяження: квартира [ADDRESS] . На підставі адвокатського запиту його представником було отримано ухвалу Надвірнянського районного суду від 13.11.2003 у справі № 2-1831/2003, згідно з якою в провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Зазначає, що судом було ухвалено заборонити відчуження квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , з метою забезпечення позову. Однак у подальшому, 21.06.2004 ухвалою Надвірнянського районного суду вказану цивільну справу залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили 07.07.2004. Заходи забезпечення позову (заборона відчуження квартири) скасовані не були, у зв`язку з чим арешт залишився в реєстрі. Крім того, з метою з`ясування додаткових обставин щодо реєстрації арешту на спадкове майно, його представником було направлено адвокатський запит до Надвірнянської державної нотаріальної контори, на який листом № 01-16/377 від 20.08.2025 нотаріальна контора повідомила про неможливість надання інформації щодо реєстрації заборони на відчуження нерухомого майна [PERSON] , посилаючись на ст. 8 Закону України «Про нотаріат». Також вказує, що на момент ухвалення судом першої інстанції ухвали про залишення цивільної справи без розгляду (21.06.2004) діяв ЦПК України від 18.07.1963 року у редакції Закону від 26.06.2003, відповідно до ч. 3 ст. 155 чинного на той час ЦПК України якщо в позові буде відмовлено, вжиті заходи по забезпеченню позову зберігаються до набрання рішенням законної сили. Проте, суд може одночасно з постановленням рішення або після цього постановити ухвалу про скасування забезпечення позову. З аналізу наведеної норми вбачається, що законодавець прямо не передбачав обов`язку суду скасовувати заходи забезпечення позову у разі залишення позову без розгляду, а лише надавав суду право постановити відповідну ухвалу. Таким чином, у разі невжиття судом заходів щодо скасування забезпечення позову обмеження залишалося чинним і продовжувало діяти. Чинною на сьогодні редакцією ЦПК України, яка набрала законної сили з 01.04.2025 року, у ч. 9 ст. 158 передбачено у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Отже, чинне процесуальне законодавство прямо зобов`язує суд вирішувати питання про скасування заходів забезпечення позову в межах судового рішення у випадку залишення позову без розгляду. У цьому випадку по вищезазначеній цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області не було вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову. Це підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 439875672 від 18.08.2025 року, згідно з якою арешт квартири [ADDRESS] , залишається чинним як архівний запис. Не вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову та наявність арешту унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину йому як спадкоємцю по закону спадкового майна після смерті [PERSON] та фактично позбавляє його можливості реалізувати своє право на спадщину і вільно розпоряджатися успадкованим майном, що є порушенням його конституційних та майнових прав. Посилаючись на викладене та на відсутністьможливості щодо досудового врегулювання спору, а також, що наявність арешту, накладеного на майно спадкодавця, яке буде набуте ним після завершення спадкового провадження, перешкоджає у здійсненні ним права власності на майно, проситьзняти арешт з квартири [ADDRESS] , належній [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , зареєстрований 01.02.2008 10:10:10 Надвірнянською районною державною нотаріальною конторою за номером № 6505384 на підставі ухвали Надвірнянського районного суду від 13.11.2003, справа №2-1831/2003 (архівний номер: 2712893ІVFRАNКОVSК901, архівна дата: 17.11.2003, дата виникнення: 13.11.2003, № реєстра: 253820-1092, внутр. № В30144322СF43F325D4В, комментарий: Надв.РДНК). Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.11.2025 залучено до участі у цій цивільній справі співвідповідача [PERSON] . Продовжено на 30 (тридцять) днів строк проведення підготовчого провадження у справі. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Додатково зазначив, що позивач не є учасником справи, в межах якої судом було вжито заходи забезпечення позову, тому він змушений звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна. Представник Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, у якій зазначив, що міська рада не заперечує щодо задоволення позовних вимог про усунення перешкод в розпорядженні нерухомим майном шляхом зняття арешту з майна. Також просила провести розгляд справи за відсутності представника ради. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву, в якій вказала, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] , просила розгляд справи провести без її участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Кузнєцова Н.М. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення судового засідання або про проведення такого без її участі не заявляла. Розглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Дуба Рожнятівського району Івано-Франківської області, актовий запис №15, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого повторно 16.10.2014 виконавчим комітетом Дубівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області. Його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Місце проживання позивача зареєстровано 18.04.2011 за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до дублікату договору дарування, який має силу оригіналу від 09.10.2001, зареєстрованого в реєстрі за №Д-1042, [PERSON] (даритель) подарував [PERSON] (обдарований) квартиру [ADDRESS] . Цей дублікат договору дарування посвідчений 07.12.2010 державним нотаріусом Надвірнянської районної державної нотаріальної контори Войташек І.І. замість втраченого договору дарування, який був посвідчений Дремлюк В.В., державним нотаріусом Надвірнянської районної державної нотаріальної контори 09.10.2001 і зареєстрований у реєстрі за №Д-1042, та виданий [PERSON] . Згідно Витягу про державну реєстрацію прав Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», номер 29657301 від 13.04.2011, реєстраційний номер 33413901, за [PERSON] 13.04.2011 зареєстровано право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] на підставі дублікату договору дарування /2-1132/07.12.2010/ Надвірнянська ДНК. Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області 13.11.2003 постановлено ухвалу у цивільній справі №2-1813/2003 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору дарування та визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , згідно якої з метою вжиття заходів до забезпечення позову заборонено відчуження квартири [ADDRESS] і яка належить [PERSON] . Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.06.2004 у справі №2-70/2004 р. справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору дарування та визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили 07.07.2004. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Надвірна, Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис №7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 07.01.2025 Управлінням надання адміністративних послуг Надвірнянської міської ради. [PERSON] є спадкоємцем спадкового майна за законом після смерті батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Надвірна, Надвірнянського району Івано-Франківської області. Реєстрація спадкової справи проведена 03.06.2025 приватним нотаріусом Надвірнянського РНО Івано-Франківської області Кузнєцовою Н.М., номер справи в спадковому реєстрі: 74155057, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 81388476. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Надвірнянського РНО Івано-Франківської області Кузнєцової Н.М. №235/02-31 від 15.07.2025 про відмову у вчиненні нотаріальної дії встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 07.07.2025, номер інформаційної довідки 434375302, в якій є інформація про обтяження, арешт на нерухоме майно спадкодавця [PERSON] , у зв`язку з чим відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 439875672 від 18.08.2025, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.04.2011 зареєстровано право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер: 33413901, власник [PERSON] , 1/1 частка, підстава виникнення права власності: дублікат договору дарування, 2-1132, 07.12.2010, Надвірнянська ДНК. У Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис (архівний) про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 6505384, зареєстровано 01.02.2008 10:10:10 за №6505384 реєстратором: Надвірнянська районна державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвала Надвірнянського районного суду №2-1831/2003 від 13.11.2003, об`єкт обтяження: квартира за адресою [ADDRESS] , власник [PERSON] , додаткові дані: архівний номер: 2712893ІVFRАNКОVSК901, архівна дата: 17.11.2003, дата виникнення: 13.11.2003, № реєстра: 253820-1092, внутр. № В30144322СF43F325D4В, комментарий: Надв.РДНК. У судовому засіданні досліджено витребувані судом обліково-статистичні картки на цивільну справу, позовну заяву, заяву скаргу у справах №2-1813/03 та №2-1831/03 Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, відповідно до яких у 2003 році у провадженні Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області перебували справа №2-1813/03 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, реєстрація змінена на №2-70/04, що також підтверджується оглянутими у судовому засіданні журналами реєстрації справ у суді за 2003 та 2004 роки з алфавітними покажчиками, а також справа №2-1831/03 про стягнення боргу, учасниками були Надвірнянське УГГ (позивач) та [PERSON] (відповідач), яка розглянута 24.12.2003. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідно до ч 1 ст. 149 ЦПК УРСР 1963 року суд чи суддя на просьбу осіб, які беруть участь у справі, або за своєю ініціативою може вжити заходів до забезпечення позову забезпечення позову допускається в усякій стадії справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно ст. 155 ЦПК УРСР 1963 року питання про скасування забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розглядові питання про скасування забезпечення позову. Питання про скасування забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розглядові питання про скасування забезпечення позову. Якщо в позові буде відмовлено, вжиті заходи по забезпеченню позову зберігаються до набрання рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з постановленням рішення або після цього постановити ухвалу про скасування забезпечення позову. Забезпечення позову за своєю суттю є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору. Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення - ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову. Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення. Верховний Суд у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 727/3071/23, провадження № 61-5032св24, вказав, що питання, пов`язані із забезпеченням позову, зміною виду чи їх скасуванням вирішуються у порядку, передбаченому ЦПК України, і не можуть бути предметом розгляду в іншому провадженні. Водночас за приписами ч. 1 ст. 158 ЦПК України із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 (провадження № 61-15806св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17 (провадження № 61-43809св18), від 06 травня 2020 року у справі № 756/8156/18 (провадження № 61-48774св18), від 19 листопада 2020 року у справі № 759/3883/17 (провадження № 61-21905св19), від 27 січня 2021 року у справі № 757/9023/18-ц (провадження № 61-14051св19), від 10 лютого 2021 року у справі № 641/1271/19-ц (провадження № 61-5579св20), від 25 травня 2023 року у справі № 334/1250/22 (провадження № 61-12728св22). Судом встановлено, що у цивільній справі №2-1813/2003 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору дарування та визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , вжито заходів забезпечення позову та заборонено відчуження квартири [ADDRESS] і яка належить [PERSON] . Позивач [PERSON] не був стороною у цій справі, в межах якої було заборонено відчуження квартири [PERSON] , він позбавлений можливості звертатися до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, натомість вважає, що його права як спадкоємця за законом щодо нерухомого майна після смерті батька [PERSON] мають бути захищені в порядку позовного провадження шляхом подання цього позову про зняття арешту з майна померлого батька. Положення ст. 41 Конституції України визначають, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Вказане також відображено в ст. 321 ЦК України, згідно якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Водночас застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що підтверджує неодмінність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовної діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. ЄСПЛ у пунктах 63, 64 рішення у справі «Маркс проти Бельгії» (Marckx v. Belgium) зауважив, що, визнаючи право на безперешкодне користування своїм майном, стаття 1 за своєю суттю є гарантією права власності. Держава сама визначає «необхідність» відповідного закону, а наявність «спільного інтересу» може спонукати державу до «здійснення контролю за використанням власності», включаючи розпорядження та спадкування. ЄСПЛ визначає найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу законність будь-якого втручання державного органу у право на мирне володіння майном, тобто його відповідність національному законодавству та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля [рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited v. Ukraine)]. Достатньо докладно стандарт верховенства права та пропорційність як його складова частина висвітлені у практиці ЄСПЛ. Так, у рішенні у справі «Фрессо і Руар проти Франції» (Fressoz and Roire v. France) ЄСПЛ зазначає, що «необхідність» будь-якого обмеження реалізації права завжди має бути обґрунтованою. Якщо такого мотивування немає, це є проявом свавілля держави. У зазначеному рішенні ЄСПЛ наголосив на неприпустимості свавільного втручання держави у права людини без нагальної на те потреби. Звичайно, насамперед уповноважені органи державної влади повинні оцінювати, чи наявна реальна суспільна потреба, яка виправдовує таке обмеження. ЄСПЛ вказав на неодмінність перевіряти обмеження прав людини, передбачені у національному законі, визначати наявність обставин для його застосування та вирішувати питання співмірності. У сукупності це утворює трискладовий тест на пропорційність. Обмеження прав має передбачатися національним законом. Такий закон повинен існувати на момент введення такого обмеження. Обмеження прав у такому разі повинно прямо передбачатися у законі, а зміст закону повинен бути доведений до відома громадян. Закон має відповідати критеріям якості - обмеження прав повинно бути зрозумілим для кожного. Обмеження прав повинно відповідати легітимній меті. Така мета зумовлена потребою захистити певні найбільш важливі для держави блага та принципи. Наявність нескасованого арешту на майно особи, накладеного як гарантія задоволення вимог позивача, за умови, коли немає судового провадження та протягом тривалого часу майнових претензій з боку позивача, за чиєю заявою такі заходи були застосовані, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Вирішуючи спір, суд керується принципом ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, та вважає, що позивачем обрано правильний спосіб захисту своїх прав шляхом звернення до суду з позовом про звільнення майна з під арешту. При цьому, судом встановлено, що у записі (архівний) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про арешт нерухомого майна - квартири за адресою [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , реєстраційний номер обтяження: 6505384, зареєстровано 01.02.2008 10:10:10 реєстратором: Надвірнянська районна державна нотаріальна контора, на підставі ухвали Надвірнянського районного суду від 13.11.2003, помилково зазначено номер судової справи №2-1831/2003, оскільки справа №2-1831/2003 не стосується [PERSON] , а такий номер присвоєно справі за позовом Надвірнянського УГГ до [PERSON] про стягнення боргу. Таким чином, враховуючи правові підстави позову, а також те, що предметом позову є зняття арешту з майна відповідача, який помер, накладеного як гарантія задоволення вимог позивача за позовом, який судом залишено без розгляду, та який протягом тривалого часу не пред`явив майнових претензій до [PERSON] та [PERSON] , беручи до уваги те, що позов про зняття арешту з майна поданий не учасником судового провадження, в якому такий був застосований, а спадкоємцем, який не наділений правом звернутися із заявою щодо скасування заходів забезпечення позову та позбавлений можливості оформити право власності у порядку спадкування, що вказує про порушення його прав і необхідність їх захисту, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та зняття арешту з майна, що накладений на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належної на праві приватної власності [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі ухвали Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.11.2003, справа №2-1813/2003 (у записі про обтяження справа №2-1831/2003), про заборону її відчуження, зареєстрований 01.02.2008 10:10:10 Надвірнянською районною державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 6505384, додаткові дані: архівний номер: 2712893ІVFRАNКОVSК901, архівна дата: 17.11.2003, дата виникнення: 13.11.2003, № реєстра: 253820-1092, внутр. № В30144322СF43F325D4В, комментарий: Надв.РДНК.

Outcome: approved