Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Позивач АТ «ПУМБ» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді від 24 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Доводи позивача викладені у позові. Внаслідок укладеного 16.02.2019 кредитного договору № 2001249219801 відповідач [PERSON] отримав кредитну картку та скористався встановленим лімітом у розмірі 52 027 грн, проте, припинив належне виконання зобов`язань, що призвело до виникнення станом на 03.03.2024 заборгованості в сумі 101 870,40 грн. (з яких 52 026,71 грн. основний борг та 49 843,69 грн. проценти). Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Фактичні обставини встановлені судом. 16.02.2019 між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2001249219801, на підставі якого видано кредитну картку з початковим лімітом 3 000 грн. Надалі банк в односторонньому порядку збільшив кредитний ліміт до 52 027 грн, про що клієнта було поінформовано через SMS-повідомлення згідно з умовами Публічної пропозиції, а відповідач підтвердив свою згоду зі зміною обсягу кредитування шляхом подальшого використання коштів. Надана виписка за договором № 2001249219801 (від 16.02.2019) відображає динаміку нарахування та погашення відсотків за користування кредитним лімітом у період з квітня 2019 року по серпень 2022 року. Згідно з документом, розмір щомісячних нарахувань зріс із 157,43 грн. у 2019 році до понад 2100 грн. у 2022 році, при цьому з травня 2022 року зафіксовано припинення регулярних платежів та систематичну рекласифікацію нарахованих сум у прострочену заборгованість. У зв`язку з ігноруванням письмової вимоги банку про повернення коштів, станом на 03.03.2024 загальна сума заборгованості склала 101 870,40 грн, з яких 52 026,71 грн становить заборгованість за кредитом та 49 843,69 грн заборгованість за процентами. Норми права застосовані судом. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Також частиною 1 статті 1048ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Із урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження№ 14-44цс21). Висновки суду. Суд встановив, що 16.02.2019 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2001249219801, за умовами якого позичальнику видано кредитну картку з початковим лімітом 3 000 грн. Збільшення банком кредитного ліміту до розміру 52 027 грн та подальше активне використання відповідачем цих коштів для здійснення розрахунків у торговельних мережах та зняття готівки в банкоматах, що підтверджується банківською випискою, свідчить про обізнаність позичальника зі зміною обсягу кредитування та згоду з відповідними умовами договору згідно з механізмом Публічної пропозиції. Суд бере до уваги, що відповідач належним чином виконував зобов`язання лише до травня 2022 року, після чого припинив здійснення регулярних платежів, що призвело до систематичної рекласифікації заборгованості у прострочену та значного зростання нарахованих відсотків, чим порушено вимоги ст. 526 ЦК України щодо належного виконання зобов`язань. Вказані обставини призвели до накопичення заборгованості, яка станом на 03.03.2024 склала 101 870,40 грн., з яких 52 026,71 грн. становить основний борг за кредитом та 49 843,69 грн. нараховані проценти. Оскільки відповідач не надав доказів погашення заборгованості або обґрунтованого спростування наданого банком розрахунку, а письмова вимога позивача про повернення коштів залишилася без належного реагування, суд вважає доведеним факт порушення прав банку, що є підставою для примусового стягнення боргу. За змістом ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved