Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

07 жовтня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» (далі Позивач, ТОВ «Ум Факторинг») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] (далі Відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту №1532423 від 28 травня 2024 року у розмірі 77 989,50 гривень та судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що 28 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту №1532423 від 28 травня 2024 року. На підставі даного договору відповідач отримала кредит у розмірі 15 900 гривень, шляхом їх зарахування на банківську картку № [NUMBER] , зі строком кредитування 350 днів, з процентною ставкою за користування коштами 1,5% від суми кредиту за кожний день протягом терміну дії договору. 18 грудня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та позивачем укладено договір факторингу №18/12/24 від 18.12.2024 у відповідності до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передало позивачу право вимоги за кредитним договором №1532423 від 28 травня 2024 року. Зазначив, що станом на дату звернення до суду відповідач не погасила борг та нараховані відсотки, і заборгованість за кредитним договором №1532423 від 28 травня 2024 року становить 77 989,50 гривень. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору позивач змушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 20 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 23 жовтня 2025 року позивачем усунені недоліки позовної заяви, надано до суду докази направлення відповідачу за зареєстрованою адресою проживання копії позовної заяви з доданими до неї документами. Ухвалою судді від 24 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи, за клопотанням позивача витребувано докази у справі. Ухвалою суду від 20 листопада 2025 року розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відкладено на 09 грудня 2025 року. 01 грудня 2025 року, через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] - адвоката Зарівної С.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначила, що позивачем не надано доказів того, що саме відповідач здійснила підписання договору, зокрема не надано копій з підписом [PERSON] : відсутній КЕП відповідача, наявність в неї цифрового підпису, немає доказу волевиявлення відповідача укласти договір. Також зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження перерахування грошових коштів, та отримання їх відповідачем саме у такій сумі як заявляє позивач. До позову не долучено первинних облікових бухгалтерських документів, які б давали змогу встановити наявність та розмір заборгованості. Зазначила, що позивачем на суму боргу 15 900 гривень нараховані відсотки у сумі 62 089,50 гривень, проценти 1,5% та 1% на день в середньому 410% річних, що є несправедливими умовами договору та непропорційні до тіла кредиту. Просила застосувати ст. 551 ЦПК України і не стягувати суму заявлених відсотків. Просила зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Зазначила, що відповідач є трьох неповнолітніх дітей, які перебувають на її утриманні. [PERSON] не працює, перебуває у декретній відпустці, має статус багатодітної родини, є соціально вразливою особою, єдиними джерелами доходу є допомога від держави як багатодітній родині та декретні виплати. Ухвалою суду від 09 грудня 2025 року розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відкладено на 23 грудня 2025 року за клопотанням представника відповідача. 16 грудня 2025 року, через систему «Електронний суд», представник відповідача подала заперечення на відповідь на відзив, які у зв`язку з тим, що відповідь на відзив до суду не надходила, враховуються як письмові пояснення, у яких зазначила, що між відповідачем та позивачем не укладалося жодних договорів. Надані позивачем докази на підтвердження укладання договору №1532423 від 28 травня 2024 року не містять належних технічних доказів. Зазначила, що факт отримання кредитних коштів може підтверджуватися тільки первинними бухгалтерськими документами. Також зазначила, що позивачем не надано до суду реєстру прав вимог до боржників, підписаного уповноваженими особами ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Ум Факторинг», яким би підтверджувалося набуття позивачем права вимоги за договором факторингу. Зазначила, що визначений позивачем розмір процентів за користування кредитом є непропорційно великою сумою компенсації, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального Конституційного принципу верховенства права. Також зазначила, що наявність представника не є доказом платоспроможності відповідача. Правнича допомога відповідачу надається безоплатно, з огляду на її соціальний статус матері одиначки, яка самостійно утримує трьох неповнолітніх дітей. 22 грудня 2025 року, через систему «Електронний суд», представник позивача подав до суду додаткові пояснення, в яких просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується банківською випискою АТ КБ «ПриватБанк», з якої вбачається зарахування 28.05.2024 року на платіжну картку відповідача грошових коштів у сумі 15 900,00 грн. Зазначив, що право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «УМ Факторинг» на підставі договору факторингу від 18 грудня 2024 року. Позивач здійснив нарахування процентів із дотриманням вимог Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням законодавчих обмежень максимальної денної процентної ставки після завершення перехідного періоду. Розрахунок заборгованості є правомірним, арифметично вірним та відповідає імперативним нормам чинного законодавства. Зазначив, що посилання відповідача на складне матеріальне становище не може бути підставою для звільнення від виконання грошового зобов`язання або для відмови у позові. Цивільне законодавство не пов`язує обсяг зобов`язань боржника з його сімейним або соціальним станом. Згідно з вимогами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Учасники справи скористалися своїм право на подачу заяв по суті справи, клопотань про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не заявлялися. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі № 234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Судом встановлено, що 28 травня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] був укладений договір №1532423 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort»у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Договір був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Х742 28.05.2024 о 14:52:14 (а.с.8-14). Відповідно до умов договору ТОВ «Селфі Кредит» надало [PERSON] кредит у розмірі 15 900 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язалась одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.1., 1.2 Договору). У п. 1.3 Договору сторони погодили, що строк кредиту 350 днів. Згідно п.2.1 Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . На підтвердження надання кредиту шляхом безготівкового зарахування грошей ТОВ «Селфі Кредит» позивачем надано інформацію ТОВ «Пейтек» згідно якої зазначено, що 28.05.2024 о 14:53:28 на платіжну картку, маска картки [NUMBER] від клієнта ТОВ «Селфі Кредит» було успішно перераховано кошти у розмірі 15 900 грн (а.с.15). Відповідно до інформації, наданої АТ КБ «Приватбанк» від 28.10.2025, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] за період з 28.05.2024 по 31.05.2024, також надано виписку по рахунку № [NUMBER] за період з 28.05.2024 по 31.05.2024, відповідно до якої 28.05.2024 на картку № [NUMBER] перераховано грошові кошти у розмірі 15 900 грн ( а.с. 55-56). Таким чином, Позивачем доведений факт укладення Договору №1532423 про надання споживчого кредиту на умовах, визначених у ньому, між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем [PERSON] в електронній формі, яка прирівнюється за законом до письмової шляхом прийняття (акцепту) відповідачем пропозиції (оферти) укласти такий договір у мережі Інтернет в Інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця. При цьому прийняття Відповідачем пропозиції укласти зазначений договір здійснено шляхом підписання нею за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Договору №1532423 про надання споживчого кредиту. За таких обставин, укладений між сторонами кредитний договір за своїм змістом та формою відповідає вимогам, визначеним законом на момент його укладення та є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цим договором. Отже, заперечення викладені у відзиві на позов представником відповідача щодо факту укладення договору №1532423 про надання споживчого кредиту від 28.05.2024, і отримання кредитних коштів у розмірі 15 900 грн, спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. З матеріалів справи вбачається, що 18 грудня 2024 року між первісним кредитором ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Ум Факторинг» було укладено Договір факторингу № 18/12/24, відповідно до п. 6.1 якого клієнт відступає (передає) Фактору права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками кредитних договорів, т які входять до портфелю заборгованості, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором ( а.с. 16-21). Відповідно до п. 6.2.3 цього договору права вимоги переходять до Фактор після підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру боржників за формою Додатку 2 цього Договору т оплати Фактором суми фінансування у строки, передбачені п.7.2 Договору, після чого фактор стає Кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості за кредитними договорами. Разом з правами вимоги фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим договором. Відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників (п.6.2.4 Договору). Відповідно до Витягу з Акту від 07.10.2025, приймання-передачі реєстру боржників від 18.12.2024 до договору факторингу №18/12/24, що є Додатком №2 до Договору факторингу №18/12/24 від 18.12.2024, встановлено, що даний Акт підписаний ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Ум Факторинг», і від ТОВ «Селфі Кредит» до ТОВ «Ум Факторинг» перейшло право вимоги до відповідача за договором №1532423 від 28.05.2024 на загальну суму 77 989,50 грн (а.с. 22). Таким чином, відповідно до умов Договору Факторингу №18/12/24 від 18.12.2024 право вимоги по договору №1532423 від 28.05.2024 були передані від ТОВ «Селфі Кредит» до ТОВ «Ум Факторинг». З огляду на викладене, суд відхиляє доводи представника відповідача про недоведеність ТОВ «Ум Факторинг» набуття ним права вимоги до [PERSON] за договором №1532423 від 28.05.2024. Відповідно до положень ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Договірні зобов`язання ТОВ «Селфі Кредит» виконало в повному обсязі та надало Відповідачу кредит в сумі 15 900 грн шляхом перерахування на визначений Відповідачем картковий рахунок. Натомість, Відповідач свої договірні зобов`язання у визначені договором строк і обсяг не виконала, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Кредитним договором в сумі 15 900 грн (тіло кредиту). Щодо вимоги Позивача про стягнення з Відповідача процентів за користування кредитом, сума яких становить 62089,50 грн, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було погоджено строк кредитування на 350 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 25 днів. Згідно з п. 1.5.1 сторони погодили, що стандартна процента ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Відповідно до п.1.7 Договору денна процента ставка на дату укладення Договору складає: п.1.7.1 за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1,5% в день. Розрахунок денної процентної ставки за формулою наведеною в Законі України «Про споживче кредитування»: (83475 грн/15900)/350дн.*100% =1,5% в день. Згідно п.1.8,1.8.1,1.9,1.9.1,1.10,1.10.1 загальні витрати на дату укладення Договору складають: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 83475 грн. Орієнтовна реальна річна процента ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 10352,48% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 99375 грн. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що проценти у розмірі 62 089,50 грн були нараховані за період з 29.05.2024 по 12.05.2025, зокрема з 29.05.2024 по 19.08.2024 за ставкою 1,5%, з 20.08.2024 по 12.05.2025 за ставкою 1%. При цьому, з вказаного розрахунку вбачається, що Відповідачем жодні платежі в рахунок погашення кредиту не були здійснені (а.с. 24-27). У подальшому, виходячи з матеріалів справи, проценти за Кредитним договором після 12.05.2025 не нараховувалися. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Отже, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц. Як було встановлено судом, строк виконання зобов`язання у повному обсязі настав 13 травня 2025 року (350 днів). Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, то суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Ум Факторинг» заборгованості за процентами у розмірі 62 089,50 грн, яка була нарахована в межах строку кредитування до 13 травня 2025 року. Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованість за договором споживчого кредиту №1532423 від 28 травня 2024 року у розмірі 77 989,50 гривень. Щодо доводів представника відповідача, викладених, у відзиві на позов, щодо не співмірності заявлених до стягнення процентів, та застосування ст. 551 ЦК України, суд зазначає, що розмір процентів визначений у договорі споживчого кредиту №1532423 від 28 травня 2024 року, і є саме платою за користування кредитом, та не є штрафними санкціями як міра відповідальності, а отже не підлягають зменшенню за правилами ст. 551 ЦК України лише з підстав їх значного розміру, оскільки вони нараховані у межах строку кредитування та відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2 422,40 гривень.

Outcome: approved