Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

[PERSON] через свою представницю адвоката Мельничик М. Г. звернулася до суду із позовом до ТОВ "Вердикт Капітал" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.08.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О. С. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 64963597 про стягнення з позивачки на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості у розмірі 18 732,02 грн. Підставою винесення вказаної постанови був виконавчий напис № 2808, вчинений 09.03.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т. В. Про існування вказаної заборгованості та проведення відрахувань позивачці стало відомо під час отримання заробітної плати у ФОП [PERSON] у вересні 2021. 22.03.2022 позивачці стало відомо про винесення приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О. С. постанови про закінчення виконавчого провадження. 25.04.2025 позивачка отримала на електронну адресу постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 64963597. У телефонній розмові з помічником приватного виконавця вона дізналася, що постанову від 30.11.2021 про закінчення виконавчого провадження скасовано постановою від 20.12.2021, виконавче провадження відновлене, накладено арешт на кошти боржника. Зі змісту виконавчого напису позивачкою було встановлено, що стягнення боргу відбувається на користь ТОВ "Вердикт Капітал" на підставі кредитного договору № AG9568945 від 24.07.2019. У той же час, позивачка зазначає, що їй ніколи не повідомляли про наявність заборгованості перед ТОВ "Вердикт Капітал", договір не посвідчувався нотаріусом, відповідно, такий виконавчий напис є неправомірним. Крім того, оскаржуваний виконавчий напис був винесений з порушеннями вимог чинного законодавства, оскільки для його вчинення нотаріусу повинні бути надані документи на підтвердження безспірності наявної заборгованості. Проте через відсутність у неї будь-яких боргових зобов`язань таких документів йому надати не могли. Вказані обставини стали підставою звернення до суду, тому просить суд позов задовольнити та визнати виконавчий напис № 2808 від 09.03.2021 таким, що не підлягає виконанню, та стягнути кошти в розмірі 3 290,45 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.09.2025 справа передана для розгляду за підсудністю до Чигиринського районного суду Черкаської області. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 04.11.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Розгляд справи по суті визначено розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідачеві встановлено строк для подачі відзиву на позов. Під час підготовки справи до судового розгляду встановлено, що відповідачем ТОВ "Вердикт Капітал" подано відзив на позовну заяву та клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. В обґрунтування відзиву відповідач посилається на те, що приватному нотаріусу були надані всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, які були перевірені останнім, в тому числі і розрахунок заборгованості за кредитним договором, що існувала на момент відступлення права вимоги. Позивачка в позовній заяві вказує, що з неї в процесі виконання виконавчого напису безпідставно стягнуто грошові кошти у сумі 3 290,45 грн, однак визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є підставою для повернення боржнику стягнутих в рахунок погашення заборгованості коштів. Позивачка не долучає до матеріалів справи доказів на підтвердження стягнутих з неї сум коштів, де підтвердженням дійсної суми стягнення є лише відомості приватного виконавця. На рахунок відповідача в якості стягнення заборгованості з позивачки надійшли грошові кошти в сумі 2 536,80 грн, що підтверджується відповідною довідкою. Доказів розподілу коштів між відповідачем та приватним виконавцем матеріали справи не містять. З урахуванням викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У поданому клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу відповідач просить відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки вказана категорія справ є малозначною, справа є не складною, призначеною до судового розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, відтак гонорар адвоката не відповідає критеріям співмірності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні правила та умови вчинення нотаріусами виконавчого напису містить також і Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Водночас цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Отже, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Наведені висновки суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц. Судом установлено, що 09.03.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т. В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2808, яким звернуто стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № AG9568945 від 24.07.2019, укладеним з ТОВ "ФК "Дінеро". Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 27.12.2019 до 20.02.2021. Сума заборгованості складає 17 732,02 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 8 100,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками та комісіями за користування кредитом - 9 632,02 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плати зі стягувача, в розмірі 1 000,00 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню 18 732,02 грн (а.с. 21). На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О. С. 25.03.2021 відкрито виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого напису нотаріуса ВП № 64963597 (а.с. 22). Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О. С. від 30.11.2021 виконавче провадження закінчено (а.с. 10-11). 20.12.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О. С. винесена постанова про скасування процесуального документу як винесеного помилково (а.с. 12). 25.04.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О. С. винесена постанова про арешт коштів боржника, згідно з якою накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші [PERSON] . За змістом положень ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України). У свою чергу, аналізуючи спірні правовідносини, є підстави стверджувати, що єдиною підставою виникнення боргових правовідносин між сторонами відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України міг бути кредитний договір № AG9568945 від 24.07.2019, сторонами якого є ТОВ "ФК "Дінеро", правонаступником якого є ТОВ "Вердикт Капітал", та позивачка [PERSON] . Натомість на доведення факту укладення такого договору та його нотаріального посвідчення відповідачем суду докази не надані. Статтею 512 Цивільного кодексу України законодавець визначив підстави заміни кредитора у зобов`язанні, що підтверджує можливість такої заміни лише у існуючому зобов`язанні. У свою чергу, відповідачем всупереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України не було надано суду належних, допустимих, достовірних доказів на підтвердження факту існування безспірної заборгованості позивачки перед ТОВ "ФК "Дінеро", за наявності якої було б можливим вчинення оспорюваного виконавчого напису. Також суд ураховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині: зокрема, пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) висловила правовий висновок, відповідно до якого у зв`язку із визнанням у судовому порядку незаконною та нечинною в частині постанову № 662, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. А порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин, аналізуючи наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 2808, вчиненого 09.03.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т. В. Ураховуючи викладені обставини, позовні вимоги [PERSON] в цій частині позову є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 3 290,45 грн судом установлено таке. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналізу ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. З урахуванням цього, факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів відповідно до ст. 1212 ЦК України. Такого висновку дійшли ВП ВС у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц і КЦС ВС у постанові від 8 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, які підлягають врахуванню судом під час ухвалення рішення. ТОВ "Вердикт капітал" у відзиві на позов додана довідка № 1-14684 від 28.11.2025, відповідно до якої в межах виконавчого провадження № 64963597 від [PERSON] на рахунки ТОВ "Вердикт Капітал" здійснено зарахування коштів у загальному розмірі 2 536,80 грн (1 167,65 грн + 410,33 грн + 501,52 грн + 457,30 грн= 2 536,80 грн), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, відтак заявлені вимоги у цій частині підлягають до часткового задоволення. Порядок розподіл судових витрат регламентовано статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З урахуванням наведеного судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду в сумі 1 211,20 грн, від сплати якого позивачка була звільнена на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», підлягаю стягненню у дохід держави із відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial