Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді від 12 червня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Доводи позивача викладені у позові. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 10.11.2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Відповідачем було укладено електронний кредитний договір № 3267921 на суму 4 000 грн. Позивач зазначає, що фінансова установа повністю виконала свої зобов`язання, перерахувавши кошти на картку клієнта, проте Відповідач порушив умови договору, не повернувши кредит і не сплативши нараховані проценти у встановлений строк. На підставі договору факторингу від 13.09.2023 року право грошової вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал». Оскільки Відповідач належним чином не відреагував на досудову вимогу, позивач просить стягнути з нього заборгованість у розмірі 25 708,01 грн (з яких 3 996,40 грн тіло кредиту та 21 711,61 грн проценти), а також витрати на сплату судового збору. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Фактичні обставини встановлені судом. 10.11.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3267921. Відповідно до умов Договору, Товариство надало Відповідачу грошові кошти у сумі 4 000,00 грн., строком кредиту 357 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 17 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у порядку та строки, визначені Договором. Договір було укладено в електронній формі та підписано Відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнює його за правовими наслідками до письмового договору. Товариство виконало свої зобов`язання в повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти за реквізитами платіжної картки Відповідача. Проте Відповідач, у порушення вимог ст.ст. 526, 1054 ЦК України, не виконав свої зобов`язання щодо своєчасного повернення коштів та сплати процентів, внаслідок чого утворилася заборгованість. 13.09.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір факторингу № ККЛУ-13092023, згідно з яким право грошової вимоги до Відповідача перейшло до Нового кредитора. Станом на дату звернення до суду загальна заборгованість [PERSON] становить 25 708,01 грн., що складається з: ?заборгованості за тілом кредиту 3 996,40 грн.; ?заборгованості за відсотками 21 711,61 грн. Позивачем вживалися заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення Відповідачу відповідної вимоги, яка залишилася без реагування. При поданні позову через систему «Електронний суд» Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Норми права застосовані судом. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інш фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може був замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином, (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлене договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому згідно ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч.1 ст.638 ЦК України та ст.1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи вищезазначені норми, основними умовами надання кредиту є безумовне його повернення, строковість, платність, цільова спрямованість і забезпеченість. Водночас, кредитний договір не може змінюватись в односторонньому порядку, і позичальник несе відповідальність за несвоєчасне повернення кредиту та сплату відстоків за його користування. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України Закон України «Про споживче кредитування» є спеціальним законодавчим актом, спрямованим на захист прав споживачів у правовідносинах із кредитодавцями. Відповідно до частини 3 статті 21 цього Закону, сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована споживачу за порушення його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за цим договором. Крім того, суд, згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України, має право зменшити розмір неустойки, якщо вона значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Статті 512, 514 ЦК України регулюють перехід прав кредитора до іншої особи за правочином, що є підставою для укладення договору про відступлення права вимоги. Перехід права вимоги від первісного кредитора до нового не змінює змісту зобов`язання, і новий кредитор не може набути більше прав, ніж мав первісний. Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про споживчий кредит платежі, які споживач має сплатити на користь кредитодавця за дії, які кредитодавець вчиняє на власну користь (прийом та розгляд заяви про надання кредиту, оцінка кредитоспроможності споживача та перевірка наданих ним відомостей, підготовка та укладення договору про споживчий кредит тощо). Згідно з частиною третьою статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» у договорах про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за якими не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, загальна сума неустойки (штрафу, пені), нарахованої за порушення споживачем виконання його зобов`язань на підставі такого договору, не може перевищувати подвійну суму, одержану споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Мотиви та висновки суду. Матеріалами справи підтверджується факт укладення 10.11.2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] кредитного договору № 5373192. Використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором та подальше перерахування коштів у розмірі 4 000 грн на картковий рахунок відповідача свідчать про виникнення між сторонами кредитних зобов`язань. Наступна заміна кредитора на ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відбулася згідно з договором відступлення права вимоги №ККЛУ- від 26.06.2023 р. Зазначені документи є достатніми для встановлення обставин отримання позики, а тому приймаються судом як підстава для розгляду вимог по суті. Аналізуючи умови Договору, суд зазначає, що встановлення диференційованої відсоткової ставки зі стрибком від 0,01% до 1,99% на день (що становить 79,53% за кожні 17 днів) призводить до істотного дисбалансу договірних прав на шкоду споживачу. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови, що вимагають від клієнта оплати непропорційно великої суми у разі невиконання зобов`язань, є несправедливими, а нарахування відсотків у розмірі 21 711,61 грн, що у 5,4 раза перевищує тіло кредиту, свідчить про використання кредитодавцем механізму необмеженого збагачення, який суперечить засадам добросовісності та розумності, визначеним ст. 3 ЦК України. Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, споживачі мають право на захист від несправедливих практик та умов договорів. Крім того, Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року про несправедливі торговельні практики визначає, що практика вважається несправедливою, якщо вона суперечить вимогам професійної сумлінності та істотно спотворює або може спотворити економічну поведінку середнього споживача. Нарахування відсотків, які в п`ять разів перевищують суму основного зобов`язання, за своєю природою є несправедливим та покладає на споживача надмірний тягар, що не відповідає засадам розумності та добросовісності цивільних відносин. Вказаний підхід узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Дніпровського апеляційного суду від 12.11.2025 у справі №932/6206/24, де суд вказав на необхідність дотримання балансу інтересів сторін кредитного договору та неприпустимість покладення на позичальника надмірного боргового навантаження через нарахування неспівмірних відсотків. Враховуючи вищенаведені міжнародні норми, принципи цивільного права та судову практику, суд вважає за необхідне застосувати принцип пропорційності та зменшити розмір заборгованості за відсотками, що підлягає стягненню, до розміру залишку основного зобов`язання, а саме до 3996,4 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає: 3996,4 грн (основний борг) + 3996,4 грн (відсотки) = 7992,8 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 753,14 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial