Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВС-ФАКТОРИНГ» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРАГОН» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 1334318 від 07.10.2020 р. у відповідності до якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 2 000,00 строком на 30 днів, зі сплатою відсотків від суми кредиту за кожен день користування коредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту та до закінчення строку на який видавався кредит у розмірі 0,86% за кожен день користування кредитом. 05.18.2021 року між Первісним кредитором (ТОВ «ФК «АРАГОН») та ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» укладено Договір факторингу № 18/05.2021, у відповідності до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. На дату звернення ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» до суду борг відповідача за кредитним договором, № 1334318 від 07.10.2020 року, яку позивач просить стягнути в судовому порядку, становить 8053,2 грн., зазначена сума складається з наступного: 7520 грн. - заборгованість по кредиту; 533,2 грн. сума нарахованих відсотків станом на 08.01.2025 року. Також, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Ухвалою від 17.11.2025 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві у разі неявки представника просив проводити розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. 07.10.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРАГОН» та [PERSON] укладено договір № 1334318 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов зазначеного Кредитного договору Первісний кредитор зобов`язується надати Відповідачу кредит у сумі 2000,00 грн. строком на 30 днів до 06 листопада 2020 року, зі сплатою 0,86% на добу, на засадах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та всі інші платежі на умовах, визначених цим Договором (п. п. 2.1., 3.1, 4.1. Кредитного договору). Отже, за зазначеним договором, копію якого позивач надав у якості доказу у справу банк надає клієнту грошові кошти (кредит) на таких умовах: сума кредиту 2000,00 гривень, строк кредитування 30 (тридцять) днів, тобто до 06 листопада 2020 року від дати отримання кредиту, але не більше 30 днів. Кредит надається Позичальнику шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок платіжної карти Позичальника, зареєстрованої Позичальником для цієї цілі у Особистому кабінеті на сайті Кредитодавця. Відповідно до пункту 4.2 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 313,9% на добу. Плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою, становить 839,50% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення. Згідно інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн», технологічним оператором платіжних послуг, вбачається, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція, а саме перерахування 2000,00 грн. на платіжну картку [NUMBER] 07.10.2020 року. Саме цю картку сторони погодили для перерахування коштів згідно договір № 1334318. 18.05.2021 року між Первісним кредитором (ТОВ «ФК «АРАГОН») та ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» укладено Договір факторингу №18/05.2021, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «АРАГОН» відступає ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» за плату належні йому права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників згідно Додатку 2. Згідно з ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до Позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 1334318 від 07.10.2020, що підтверджується договором факторингу № 18/05.2021 від 18.05.2021 р., витягом з Реєстру прав вимог від 18.05.2021. Як убачається з витягу з Реєстру прав вимог від 18.05.2021 ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором № 1334318 від 07.10.2020 на загальну суму 7520,00 грн. яка складалась з 2000,00 грн. тіла кредиту та 516,00 грн. нарахованих відсотків. Отже, суд вважає підтвердженими позивачем належними допустимими та достовірними доказами факт укладення 07.10.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРАГОН» та [PERSON] кредитного договору № 1334318, на умовах які в ньому зазначені, разом із самим договором, Додатком №1 до нього «Графік платежів. Всі ці документи підписані позичальником електронним підписом. Отже, суд вважає обґрунтованою суму заборгованості відповідача за кредитним договором № 1334318 від 07.10.2020 в розмірі 2000,00 грн. заборгованості по кредиту. Зазначені цивільно-правові відносини регулюються наступними законодавчими актами. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За правилами частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Правилами статті 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частинами 1 та 2 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що прямо передбачено положеннями статті 629 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов`язання ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРАГОН» перед відповідачем виконала, перерахував відповідачу обумовлені кредитним договором кошти. Позивачем доведений факт наявності заборгованості за кредитним договором № 1334318 від 07.10.2020, у частині заборгованості по тілу кредиту в розмірі 2000,00 гривень. Щодо розмір заборгованості по несплаченим відсоткам, суд зазначає таке. Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування (строку, на який надавалась позика) внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному договорі, або внаслідок реалізації кредитором свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом (позикою) в порядку ст. 1050 ч.2 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором (договором позики) проценти за користування кредитом, а також неустойку. В таких правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування (строку, на який надається позика). Зазначена вище правова позиція суду підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц, 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, від 04 червня 2019 року по справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц, від 23 жовтня 2019 року по справі №723/304/16-ц, від 04 лютого 2020 року по справі №912/1120/16, від 23 червня 2020 року по справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі №522/1528/15-ц. Як встановлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 30 (тридцять) днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Позивач посилається на наявність у позичальника заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом. Однак, заявлена до стягнення сума відсотків нарахована як за період до прострочення боржника, так і за період після такого як відбулось прострочення за кредитним договором. Суд бере до уваги вищевказані висновки Верховного Суду та вважає, що нарахування відсотків за користування кредитом може здійснюватись на підставі статті 1048 Цивільного кодексу України виключно протягом строку дії договору. Відповідно до умов договору, його укладено на 30 днів. За Договором процентна ставка 0.86% в день. Таким чином, в частині стягнення заборгованості за процентами позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 516,00 грн (2000 х 0.86 / 100 х 30). Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.141ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 756,75 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн, суд виходить з наступного. За положеннями частин 1, 3 статті 133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Заявлена позивачем сума не може бути безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі , адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137 ЦПК України). На підтвердження понесених витрат до позовної заяви надано договір про надання правничої допомоги №28/05/25 від 28.05.2025, з додатковими угодами, договір про надання фінансових послуг з переказу коштів№ПГ-19 від 04.01.2021 з додатками. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін . Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Суд вважає, що розмір витрат, який заявлений позивачем, є обґрунтованим, пов`язаним з судовим провадженням у цій справі, ці послуги з урахуванням змісту позову та наданих суду доказів не є неспівмірними з суттю позову та підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 2000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial