Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Олександрійського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] із позовною заявою про розірвання шлюбу, в обгрунтування якого послалася на те, що 19 березня 2016 року між нею, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстровано Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 212. Повідомляє, що шлюбні відносини фактично між сторонами припинені з травня 2025 року, позивач з відповідачем шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. За глибоким переконанням позивачки, враховуючи час протягом якого фактично припинились будь-які відносини як родини, а також те, що вже були спроби зберегти шлюб, які не дали жодного результату, подальше збереження шлюбу з відповідачем, позивач вважає неможливим та суперечить її інтересам, шлюб підлягає розірванню. Від шлюбу сторони мають спільну дитину, а саме сина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що майнового спору між сторонами на теперішній час не існує. Після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити прізвище [PERSON] , просить задовольнити позовні вимоги та розірвати шлюб з відповідачем. Ухвалою суду від 25.08.2025 було прийнято зазначену цивільну справу до провадження та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. 10.09.2025 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого він заперечує проти розірвання шлюбу, просить відмовити в задоволенні позову, зазначив, що 27.08.2025 йому стало відомо від дружини через отримане від неї повідомлення в месенджері про існування позовної заяви про розірвання шлюбу і тоді ж ознайомився з ухвалою суду щодо відкриття провадження у цій cправі. Зазначає, щ викладене в позовній заяві не відповідає дійсності, починаючи від його даних щодо місця проживання та закінчуючи обґрунтуванням позовної заяви. В березні 2022 р. через початок повномасштабного вторгнення рф на територію України з метою пошуку безпечного місця дружина з сином виїхала на деякий час до Польщі, а потім з жовтня 2022 р. поїхала до Великої Британії. На фоні цих подій у них дійсно виникли дещо складні відносини, оскільки відповідач не міг забезпечити їм необхідну підтримку, але майже два роки постійно спілкувалися в телефонному режимі та через відеозв`язок з дружиною та сином. Не маючи візи та піклуючись про хвору матір, яка є інвалідом 2 групи та на той момент також потребувала допомоги відповідача, переїхати до них відповідач не міг, незважаючи на те, що мав право виїжджати за кордон, оскільки є інвалідом з дитинства 3 групи. З березня 2024 р. відповідач також приїхав до Великої Британії, де працює та навчається. На теперішній час вони проживають разом за адресою: Велика Британія, Чешир SK16 4QW, Дакінфілд, Естлі стріт, 254А, 2 The Moorings. Незважаючи на деякі непорозуміння між сторонами, які виникали, ведуть спільне господарство, проживають разом, ведуть спільний побут, спільний відпочинок. Зазначає, що дуже любить свою дружину та дитину, і бажає зберегти сім`ю не тільки заради малолітньої дитини, а й заради них обох. Має віру та надію в спільне подальше подружнє життя, сподівається, що може отримати шанс все виправити. За таких обставин відпровідач просить відмовити [PERSON] в задоволені позову про розірвання шлюбу. 06.10.2025 відповідачка направила відповідь на відзив, відповідно якого зазначила, що у Великій Британії з квітня 2024 року, вона є спонсором для [PERSON] відповідно до програми захисту Home for Ukraine і надала йому окрему кімнату, де він проводить більшу частину свого часу. Цим пояснюється факт проживання за однією адресою. Договір оренди житла та рахунки за комунальні послуги оформлені нанеї і вона є постійним їх платником протягом всього періоду. Надання спонсорської підтримки [PERSON] здійснено як допомога для влаштування життя відповідача в Британії, щоб з часом вийти на самозабезпечення і переїхати на окреме житло. З огляду на те, що присутність батька є важливою для їх спільного сина, позивач стала спонсором для [PERSON] у Манчестері. Зауважує, що вони не мають спільного бюджету, всі витрати на утримання себе і дитини, обов`язки щодо дитини, позивачка несу сама з 2022 року (додає виписку за банку з надходженнями і витратами). Зазначає, що їх відносини розірвані фактично з 2022 року, і спроби відновити сімейні стосунки не призвели до результату. До подачі позову про розірвання шлюбу вони декілька разів намагалися відновити стосунки, але покращення і налагодження здорових стосунків не відбулося. Позивачка запропонувала відвідування спільних сесій психолога, які відповідач проігнорував. Все вищезазначене підтверджує відсутність ознак подружнього життя, передбачених ст. 3 СК України (спільність життя, побуту, прав та обов`язків). Щодо збереження сім`ї та примирення позивачка зазначає, що з повагою ставиться до бажання відповідача зберегти сім`ю, проте наголошує, що примирення між ними неможливе, оскільки тривалий час вони проживали окремо, стосунки втратили зміст подружніх, подальше перебування у шлюбі завдає їй моральну шкоду, суперечить її інтересам і не відповідає моральним засадам суспільства. Просить відхилити заперечення відповідача, викладені у відзиві та задовольнити позов у повному обсязі, розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 07.10.2025 зазначену цивільну справу було направлено до Верховного Суду для визначення підсудності. Ухвалою Верховного Суду від 06.11.2025 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було визначено підсудність Олександрійському міськрайонному суду Кіровоградської області. У судовому засіданні 19.12.2025 позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог, просила шлюб з відповідачем розірвати. Представник позивача підтримав думку позивачки, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовної заяви з огляду на наступне. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 19 березня 2016 Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, 19 березня 2016 зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] », про що складено актовий запис № 212. Згідно з свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим Ленінським районним у місті Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 11.08.2016 у подружжя [INFO] народилася дитина [PERSON] . Фактичні шлюбні відносини припинені, спільне господарство сторони не ведуть, стосунки між сторонами не склалися, потреба у збереженні шлюбу у подружжя відсутня. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст. 56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги визнання відповідачем позову, наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом, у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового зборц.

Outcome: approved