Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» (далі позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказує, що між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Кредитор» укладено Договір факторингу № СЦ-060824-13 від 06.08.2024 року. На виконання даного Договору факторингу укладено реєстр № 1 згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 11.07.2020-100004896 від 11.07.2020 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, інших передбачених договором платежів, боржником за яким являється [PERSON] . В свою чергу позивачем 08.08.2024 року на фінансовий номер телефону відповідача, а саме: [NUMBER] , було направлено СМС- повідомлення про те, що укладено Договір факторингу №СЦ-060824-13 від 06.08.2024 року та проведено відступлення права вимоги за кредитним договором 11.07.2020-100004896 від 11.07.2020 року, новий кредитор ТОВ «Новий Колектор». Між ТОВ «Споживчий Центр», правонаступником якого є ТОВ «Новий Кредитор» та [PERSON] 11.07.2020 року укладено Кредитний договір № 11.07.2020-100004896. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 9000,00 гривень, на наступних умовах: строк, на який надається кредит 70 календарних дня з дати отримання; період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 70% в процентному значенні за 70 календарних дня користування кредитом. Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача. У разі несвоєчасного повернення відповідачем обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів до відповідача може бути застосований штраф. Відповідно до Заявки від 11.07.2020 року ТОВ «Споживчий Центр» надано відповідачу кредит у розмірі 9000,00 гривень з первинним строком на 14 днів, а відповідачем отримано кредитні кошти у розмірі 9000,00 гривень, що підтверджується чеком про електронний переказ коштів. Отже, кредитором виконано свої зобов`язання за договором в повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 23.10.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 15300,00 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту становить 9000,00 гривень та за відсотками - 6300,00 гривень, чим порушуються права та інтереси позивача. Згідно до виписки (довідка субконто) відповідачем не здійснено жодної оплати. [PERSON] електронним цифровим підписом підписав Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, чим підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 9000,00 гривень, а отже акцептовано умови договору. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за Кредитним договором № 11.07.2020-100004896 від 11.07.2020 року в розмірі 15300,00 гривень, суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень. Також просить справу розглядати без участі їх представника. Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі з викликом (повідомленням) сторін. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, згідно норм пункту 2 частини 7 стаття 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно до Судового виклику № 288/1782/25/20565/25 від 09 грудня 2025 року розміщеного на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, відповідач [PERSON] повідомлений про судове засідання, яке відбудеться 23 грудня 2025 року о 08.45 годині. Частиною 11 статті 128 ЦПК України, визначено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надійшло, відповідно до положень частини п`ятої статті 279 ЦПК України, тому суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження, але без участі сторін, за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів. Справу судом розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, згідно з вимогами статтями 274-279 ЦПК України. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 11 липня 2020 року [PERSON] підписав електронним підписом Пропозицію про укладення кредитного договору (оферта), згідно якого ТОВ «Споживчий Центр» далі-кредитор пропонує укласти кредитний договір, який складається з заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт). За цим договором кредитор зобов`язується надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника./а.с. 25-26/ Як вбачається з Заявки, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 11.07.2020 року, кредитор ТОВ «Споживчий центр», позичальник [PERSON] . Сума кредиту 9000,00 гривень, строк користування кредитом 70 календарних днів, проценти 6300,00 гривень, що становить 70% в процентному значені (фіксована незміна процентна ставка) за 70 календарних днів користування кредитом., неустойка 90,00 гривень за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язань. /а.с. 24/ Згідно до підтвердження укладення кредитного договору № 11.07.2020-100004896 від 11.07.2020 року, ТОВ «Споживчий Центр» підтверджує укладення електронного кредитного договору між ТОВ «Споживчий Центр» та позичальником [PERSON] . Сума кредиту 9000,00 гривень, строк користування кредитом 70 календарних днів, проценти 6300,00 гривень. Це підтвердження є невід`ємною частиною договору. /а.с. 27/ Як вбачається з Акту прийому-передачі переліку № 1 до Договору факторингу № СЦ-060824-13 від 06.08.2024 року, винесеного 06 серпня 2024 року, клієнт ТОВ «Споживчий Центр» передав в паперовому вигляді, а також в електронному вигляді, шляхом направлення даного файлу захищеними каналами зв`язку, а фактор ТОВ «Новий Колектор» прийняв Перелік № 1, Права грошових вимог за якими відступаються згідно договору. /а.с. 8/ Відповідно до Договору факторингу № СЦ-060824-13 від 06 серпня 2024 року, укладеного між ТОВ «Новий Колектор» далі- фактор та ТОВ «Споживчий Центр» далі клієнт, разом сторони, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту загальну ціну продажу в сумі, передбаченій п. 3.2 цього договору, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитним договором в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. З дати відступлення права вимоги, клієнт перестає бути стороною за кредитним договором, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за кредитним договором та набуває всіх прав за ним. За цим договором клієнт відступає прав вимоги до боржника за кредитним договором факторові, внаслідок чого клієнт передає, а фактор одержує право вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань за кредитним договором. /а.с. 9-12/ Також ТОВ «Споживчий Центр» надано бухгалтерський звіт, який показує деталізовану інформацію про проводки для обраного контрагента (субконто) [PERSON] за певний період, а саме: список усіх операцій за 11.07.2020-19.09.2025 року по кредитному договору № 11.07.2020-100004896. /а.с. 14/ Згідно до довідки про розмір простроченої заборгованості за Кредитним договором № 11.07.2020-10004896 від 11.07.2020 року, виданої ТОВ «Новий Колектор» за № 30822/25-ДПЗ від 22 серпня 2025 року, [PERSON] має заборгованість за кредитним договором в розмірі 15300,00 гривень, яка складається з: - простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9000,00 гривень; - простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 6300,00 гривень; - простроченої заборгованості за штрафом в розмірі 0,00 гривень; - комісія за умовами договору не передбачена; - інші платежі, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту за умовами договору не передбачено; - неустойка не нарахована; - інші платежі, що стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит або відповідно до закону за умовами договору не передбачено. /а.с. 15/ Відповідно до платіжної інструкції № 243710819 від 11 липня 2020 року, відправник: ТОВ «Споживчий Центр», номер карти: [NUMBER] , сума платежу: 9000,00 гривень, статус платежу: успішно, призначення: 11.07.2020-100004896. /а.с. 21/ Як вбачається з Паспорту кредиту, підписаного [PERSON] електронним підписом, передбачені всі умови кредитування з урахуванням побажань споживача, надана інформація щодо орієнтовної річної процентної ставки , порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення платежів та інша інформація щодо кредитного договору. В Паспорті зазначено, що сума/ліміт кредиту - 9000,00 гривень, строк кредитування - 70 днів, спосіб надання кредиту-безготівковим шляхом, загальні витрати за кредитом - 6300,00 гривень, процентна ставка відсотків річних - 365%, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 15300,00 гривень. Дата надання інформації 11.07.2020 року. /а.с. 23/ Згідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 978 від 06 серпня 2024 року, виданої АТ «ОТП Банк», платник: ТОВ «Новий Колектор», отримувач: ТОВ «Споживчий Центр», сума: 5012365,00 гривень, призначення платежу: сплата ціни продажу за відступлення права вимоги, згідно договору факторингу № СЦ- 060824-13 від 06.08.2024 року. /а.с. 32/ Відповідно до Переліку № 1 до Договору факторингу № СЦ-06082024-13 від 06.08.2024 року, в списку даного переліку боржників під № 9094 вказаний [PERSON] , дата кредитного договору 11.07.2020 року, номер кредитного договору 11.07.2020-100004896, кількість днів прострочення виконання договірних зобов`язань 1474, сума заборгованості разом 15300,00 гривень, основне зобов`язання 9000,00 гривень, проценти 6300,00 гривень. /а.с. 33-34/ Згідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Новий Колектор» є юридичною особою зареєстрованою в передбаченому Законом порядку. /а.с. 7/ Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Отже, вказаний вище Договір породив певні права та зобов`язання сторін. Згідно до вимог статті 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Як вбачається з частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно до частини другою статті 1050 ЦК України встановлено що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «Споживчий Центр»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно до вимог ст. 523 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно до частини другої статті 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Тлумачення статті 516 ЦК України, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України. Зокрема, в постанові Верховним Судом України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 вказується, що «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним». Отже, виходячи з вищевказаного, суд приходить до висновку про необов`язковість згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, що не позбавляє сторін права додатково врегулювати порядок зміни кредитора в договорі. Крім того, розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом, відповідач не спростував та не надав власний розрахунок наявної заборгованості. Доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначеними договорами, ані перед первісним, ані перед новим кредитором відповідач також суду не надав. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] умови взятих на себе кредитних зобов`язань не виконав, що виявилося у неповерненні кредитних коштів, що стало наслідком звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор», в якості нового кредитора, до суду за захистом своїх прав та інтересів. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 81 Цивільного Процесуального Кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої статті 89 Цивільного Процесуального Кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи, що відповідачем не виконано грошове зобов`язання в строки, передбачені умовами договору, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості за кредитним договором № 11.07.2020-10004896 від 11.07.2020 року в розмірі 15300,00 гривень, обґрунтованими та виходячи із наданого розрахунку позивача, дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань. Представник позивача при зверненні до суду з даним позовом також просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень. Згідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України) Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України). До матеріалів справи додано Договір № 07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024 року, укладений між адвокатським об`єднанням «Верітас Центр» далі- виконавець та ТОВ «Новий Колектор» далі- замовник, разом-сторони /а.с. 17/, додаткові угоди № 4 від 14.08.2024 року, № 7 від 03.04.2025 року та № 19 від 16.04.2025 року до Договору № 07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024 року /а.с. 18-20/, Звіт про виконану роботу відповідно до Договору № 07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024 року /а.с. 22/, платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 37204767222222306 від 17.10.2025 року /а.с. 31/. В Договорі № 07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024 року вказано, що виконавець адвокатське об`єднання «Верітас Центр» бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник ТОВ «Новий Колектор» зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами. Вартість послуг визначається наступним чином: 4000,00 гривень за один позов без врахування вартості поштових витрат та судового збору, які сплачуються замовником самостійно (п.3.1 Розділу 3 договору). /а.с. 17/ Згідно до вищевказаних Додаткових угод до Договору № 07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024 року, відбулась зміна найменування виконавця з адвокатського об`єднання «Верітас Центр» на адвокатське об`єднання «Лекс Верітас», змінено п.3.1 договору, а саме: «Вартість послуг визначається наступним чином: 6000,00 гривень за один позов без врахування вартості поштових витрат та судового збору, які сплачуються замовником самостійно» та п.п. 1.2 договору викладено у новій редакції: «Сторони погодили наступний обсяг робіт: виконавець зобов`язується скласти позови до фізичних осіб (боржників) про стягнення боргу та передати замовнику для подачі в суд, а також надати супутні консалтингові послуги з приводу проведення претензійно позовної роботи. При цьому подання позовів відбувається виключно через підсистему «Електронний Суд» замовника. Сторони погодили, що позовні заяви будуть підписані безпосередньо замовником». Відповідно до Звіту про виконану роботу відповідно до Договору № 07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024 року, визначено вид (назва) послуг наданих виконавцем замовнику за його запитом. /а.с. 22/ Як вбачається з платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 37204767222222306 від 17.10.2025 року, виданої АТ «ОТП Банк», платник: ТОВ «Новий Колектор», отримувач: адвокатське об`єднання «Лекс Верітас», сума 6000,00 гривень, призначення платежу: оплата за надання правничої допомоги згідно дод.угоди № 32 до договору №07/24-НК від 02.07.2024 за позовом до [PERSON] . /а.с. 31/ При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. В постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 визначено, що суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Відповідач не скористався своїм правом заявити клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу і тому позов в частині заявлених вимог про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає до задоволення та з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень. Згідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 2422 гривні 40 копійок. /а.с. 13/

Outcome: approved