Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Житомирський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача безпідставно отриманої суми державної допомоги по безробіттю у розмірі 6448,38 грн., виплаченої за період з 03.07.2009 по 29.07.2009 та з 10.11.2009 по 08.10.2010 та відшкодування судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що звертаючись із заявою про надання статусу безробітного та виплату державної допомоги по безробіттю відповідач приховав той факт, що він є засновником, керівником та підписантом МПП «Берілл», що виключає можливість реєстрації як безробітного та виплати допомоги по безробіттю. Ухвалою суду від 01.04.2025 року відкрито провадження в цивільній справі 01.05.2025 року відповідач подав відзив в якому зазначив, що позивач при проведенні розслідування страхових випадків застосовував законодавство, що втратило чинність, вказав, що у вказаний у позовній заяві період не займався підприємницькою діяльністю, оскільки не отримував доходу. 26.05.2025 року представник позивача подав відповідь на відзив в якій заперечував проти вимог викладених у відзиві, посилався на постанови ВС у справах 826/20540/15 від 15.05.2020 р. та № 756/16673/17 від 15.04.2020 р. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджено матеріали справи, 03.07.2009 [PERSON] звернувся до Житомирського МЦЗ із заявою про надання статусу безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та із заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю у розмірі передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У вказаній заяві про надання статусу безробітного відповідач [PERSON] підтвердив своїм підписом про те, що в даний час не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, тощо. 10.11.2009 [PERSON] звернувся до Житомирського МЦЗ із заявою про надання статусу безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та із заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю у розмірі передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У вказаній заяві про надання статусу безробітного відповідач [PERSON] підтвердив своїм підписом про те, що в даний час не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, тощо. Так, згідно Акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення за №498 від 20.11.2018 встановлено, що [PERSON] є засновником, керівником та підписантом МПП «Берілл». Наказом директора Житомирського міського центру зайнятості № 238 від 22.11.2018 визнано виплачене матеріальне забезпечення [PERSON] за період з 03.07.2009 по 29.07.2009 та з 10.11.2009 по 08.10.2010 у сумі 6448,38 грн. безпідставним та таким, що підлягає поверненню з вини особи. 23.11.2018 Житомирським міським центром зайнятості було направлено [PERSON] лист з вимогою сплатити 6448,38 грн. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», безробіття - це соціально-економічне явище, при якому частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування. Умови виплати допомоги по безробіттю, визначені ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», пов`язуються з початком настання безробіття, тобто наданням особі статусу безробітного. Згідно з п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону; та збереження права на виплату допомоги по безробіттю на період участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів, зокрема у разі заміщення тимчасово відсутнього працівника) у розмірах, встановлених до укладення ними строкового трудового договору на участь у таких роботах. Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості. При цьому, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яка визначає права, обов`язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Таким чином, умовою стягнення виплаченого забезпечення є умисне невиконання застрахованою особою своїх обов`язків та зловживання ними. Відтак, позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю. Відповідна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 802/1206/17-а та від 24 квітня 2019 року у справі № 757/17820/17-ц (провадження № 61-45759св18). Вищевказане узгоджується із висновком викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17 (провадження № 61-33727св18). Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню заробітна плата й платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їхня виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку й недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, на основі яких була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, провадження № 14-445цс18, дійшла висновку, що у ст. 1215 ЦК України передбачені загальні випадки за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Відповідачем до суду була надана копія трудової книжки серії [NUMBER] з відмітками про працевлаштування та Розрахункові відомості про нарахування і перерахування страхових внесків до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Позивач у цій справі, як суб`єкт владних повноважень, повинен довести недобросовісність та вину застрахованої особи у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про отримання грошової допомоги з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю. Отже, не доведення недобросовісності та вини застрахованої особи у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про отримання грошової допомоги з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю позивачем є безумовною підставою у відмові в задоволенні позовних вимог, що також повністю узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, прийнятої у справі №545/163/17 (провадження №61-33727сво18) від 06.02.2019 та правової позиції Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 у справі №757/17820/17-ц, у якій вже враховано зазначені висновки Об`єднаної палати. Проте, позивачем не доведено недобросовісності відповідача та його вину у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про отримання грошової допомоги з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю, таких обставин і доказів матеріали справи не містять. Право на соціальний захист є невід`ємним конституційним правом громадян (стаття 64 Конституції України). У справі Gaygusuz v. Austria, § 41, Європейський суд з прав людини установив, що право на невідкладну допомогу - допомогу за системою соціального забезпечення, пов`язану з виплатою внесків у фонд страхування на випадок безробіття - було, наскільки це передбачено чинним законодавством, майновим правом для цілей статті 1 Протоколу № 1, тобто є позитивним обов`язком держави, оскільки це положення застосовується без необхідності покладатися виключно на зв`язок між правом на невідкладну допомогу та зобов`язанням сплачувати «податки чи інші внески». У справі Klein v. Austria, § 57 було зазначено, що право на соціальну допомогу, яка виплачувалася з програми пенсійного забезпечення, було пов`язане з виплатою внесків, а якщо такі внески були зроблені, то відповідній особі не може бути відмовлено в такій допомозі. Отже, внески в пенсійний фонд можуть відповідно до певних обставин та національного законодавства, створювати право власності (Kjartan Asmundsson v. Iceland, §39; Apostolakis v. Greece, §§28та35; Bellet, Huertas and Vialatte v. France (ухв.); Skorkiewicz v. Poland). Окрім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Казарін проти Італії» (заява [PERSON] ( [PERSON] ) № 4893/13) від 11 лютого 2021 року, суд також установив, що держава фактично вже надала людині соціальну допомогу, її перерахунок і подальші спроби повернути виплачені кошти становитимуть втручання у права, гарантовані ст. 1 Протоколу 1 Конвенції. Обґрунтовуючи своє рішення, суд має виконати вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права. З урахуванням вищевказаних вимог законодавства та обставин справи в їх сукупності, зокрема не доведення позивачем недобросовісності відповідача та його вини у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення [PERSON] про те що він є засновником, керівником та підписантом МПП «Берілл» з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача виплаченої йому допомоги по безробіттю. За правилами статті 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed