Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

08.04.2024 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана заява, в якій заявник просить встановити факт, що [PERSON] загинув (помер) [INFO] внаслідок поранення, контузії, одержаних під час безпосередньої участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у період воєнного стану. На обґрунтування заяви зазначає, зокрема, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . Разом з ними проживав її син від першого шлюбу і пасинок заявника - [PERSON] . З початком повномасштабної агресії російської федерації [PERSON] пішов добровольцем захищати м. Харків. [INFO] , перебуваючи у м. Харкові, Мала Рогань, територія молокозаводу, [PERSON] отримав вибухову травму, внаслідок якої помер. Єдиним спадкоємцем [PERSON] була дружина заявника [PERSON] . [PERSON] не встигла отримати належну їй одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті) свого сина. [INFO] [PERSON] померла, єдиним її спадкоємцем є заявник, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 23.08.2023, яке видане державним нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Лакізою І.В. Проте, заявник не може отримати право на одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті) дитини, яке належало його дружині. Зазначене обумовлює його звернення із заявою. 04.09.2023 [PERSON] направив заяву до Міністерства оборони України, в якій просив повідомити, у складі якого військового формування перебував військовослужбовець [PERSON] . Проте, відповіддю від 22.11.2023, наданою [INFO] його було повідомлено про відсутність інформації про призов на військову службу [PERSON] . Також у відповіді було зазначено, що [PERSON] був виключений з військового обліку офіцерів запасу у зв`язку із смертю на підставі повідомлення Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), вих. від 21.06.2020 №360/24.24-68 (актовий запис від 16.06.2022 №4592). Отже, [INFO] не визнає факт загибелі [PERSON] під час несення військової служби, що також є підставою для звернення до суду. Без судового рішення [PERSON] не може подати до Міністерства у справах ветеранів документи для встановлення факту та обставин загибелі свого пасинка [PERSON] (т. 1 а.с. 1-5). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2024, розгляд вказаної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О. (т. 1 а.с. 38). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.04.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною заявою; розгляд справи ухвалено проводити в порядку окремого провадження; клопотання представника заявника [PERSON] адвоката Таш`яна Р.І. задоволено; витребувано у слідчому відділі Управління СБУ у Харківській області копію висновку судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні №22022220000000147 від 15.03.2022 щодо причин смерті [PERSON] , а також інші документи з зазначеного кримінального провадження, які стосуються [PERSON] (т. 1 а.с. 40-41). 26.04.2024 до канцелярії суду від старшого слідчого в ОВС 3 відділення слідчого відділу УСБУ в Харківській області Романенко Н. надійшли документи на виконання ухвали від 09.04.2024 по справі №953/2688/24 н/п 2-о/953/83/24 (т. 1 а.с. 57-61). 09.05.2024 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшли пояснення представника Міністерства у справах ветеранів України Максимчука О.О. на заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, в яких просив розглядати справу № 953/2688/24 за заявою [PERSON] , де заінтересована особа Міністерство у справах ветеранів України, про встановлення факту, що має юридичне значення, за відсутності представника Міністерства у справах ветеранів України (т. 1 а.с. 62-70). На обґрунтування пояснень зазначає, зокрема, що навіть у разі звернення заявника до міжвідомчої комісії та встановлення нею факту безпосередньої участі [PERSON] у заходах Мінветеранів не матиме правових підстав видати заявнику довідку за формою згідно з додатком 1 до Порядку № 740 оскільки заявник не належить до категорії осіб, визначеної частиною четвертою статті 101 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі - Закон) та абзацом другим підпункту 2 пункту 2 Порядку № 685, а саме не є батьком [PERSON] . У разі встановлення у судовому засіданні факту загибелі (смерті) [PERSON] під час безпосередньої участі у заходах, пов`язаних з захистом безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, у період воєнного стану, вказаний факт може бути встановлений судом у разі якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублені чи знищені документи. Однак, оскільки заявник не відноситься категорії членів сімей загиблих (померлих) захисників і захисниць України, визначеної ч. 4 ст. 101 Закону та абзацом другим підпункту 2 пункту 2 Порядку № 685, навіть із рішенням суду про встановлення вищезазначеного факту заявник не матиме права на отримання статусу члена сім`ї загиблого захисника чи захисниці України та подальше отримання одноразової грошової допомоги. Як зазначає заявник, встановлення факту загибелі [PERSON] внаслідок поранення, контузії, одержаної під час безпосередньої участі у заходах, необхідно для того, щоб заявник як чоловік [PERSON] набув право на одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті) дитини, яке за життя належало його дружині [PERSON] . Оскільки [PERSON] за життя своє право на одноразову грошову допомогу не реалізувала така грошова допомога не може входити до складу спадщини. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12.12.2024 клопотання представника заявника [PERSON] адвоката Таш`яна Р.І. про витребування доказів задоволено; витребувано у державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Лакізи Інни Вадимівни копію спадкової справи №59П/2023, заведеної після смерті [PERSON] [INFO] (т. 1 а.с. 189). 13.01.2025 до канцелярії суду з П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори на виконання ухвали надійшли належним чином засвідчені копії спадкової справи №59П/2023 після померлої [INFO] [PERSON] (т. 2 а.с. 1-62). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.05.2025 залучено в якості заінтересованої особи Міністерство оборони України до участі у цивільній справі за вказаною заявою (т. 2 а.с. 96). 19.06.2025 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення представника Міністерства оборони України Ляшенка О.О., в яких просить прийняти рішення в межах чинного законодавства, що не суперечить інтересам обороноздатності України в умовах введеного на території України воєнного стану (т. 2 а.с. 112-115). На обґрунтування пояснень зазначає, зокрема, що Міноборони забезпечує постачання фінансових та інших ресурсів згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил України в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, і здійснює контроль за їх ефективним використанням. В той час, як до повноважень Генерального штабу Збройних Сил України відноситься цільове, своєчасне та ефективне використання коштів, організація підготовки та здійснення загального керівництва Збройними Силами під час виконання ними заходів правового режиму воєнного стану. Відповідно до пункту 15 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, Міністерство оборони України є окремою юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства. Разом з цим, є визначальним той факт, що [PERSON] не займав жодної посади в штаті саме Міністерства оборони України, як юридичної особи, військової служби безпосередньо в Міністерстві оборони України не проходив, а отже, будь-які безпосередні правовідносини між [PERSON] та Міністерством оборони України місця не має. Враховуючи вищевикладені обставини, в матеріалах заяви наявні докази про те, що [PERSON] проходив військову службу, тобто він не є військовослужбовцем саме Міністерства оборони України, не проходив службу та не займав відповідної посади в штаті Центрального апарату саме Міністерства оборони України, як юридичної особи. Отже, аналіз вказаних вище приписів законодавства, якими визначені повноваження Міноборони та Генерального штабу Збройних Сил України, аналіз характеру заявлених вимог про встановлення юридичного факту, в яких заявник просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що [PERSON] загинув (помер) [INFO] внаслідок поранення, контузії, одержаних під час безпосередньої участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у період воєнного стану, свідчать про відсутність у Міноборони повноважень, зобов`язання та об`єктивної можливості надати більш детальну інформацію. Крім того, жодного порушення з боку саме Міноборони, покладених на нього законодавством повноважень, жодних протиправних діянь чи рішень, позивачем не зазначено і не доведено. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав подану заяву, просив її задовольнити. В судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Таш`ян Р.І. підтримав подану заяву, просив її задовольнити. В судове засідання представник Міністерства у справах ветеранів України не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, 03.12.2025 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшла заява представника Міністерства у справах ветеранів України Максимчука О.О. про розгляд справи без участі, в якій просив розглядати справу за відсутності представника Міністерства у справах ветеранів України (т. 2 а.с. 172-173). В судове засідання представник [INFO] не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, 23.09.2024 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення представника [INFO] Новикова В.А., в яких зазначив, що [INFO] надано заявнику відповідь від 22.11.2023 №460/ГрОз, відповідно до якої вказано, що ні [INFO] ні підпорядковані РТЦК та СП не володіють інформацією щодо участі [PERSON] у бойових діях та про призов останнього на військову службу під час мобілізації. Розгляд справи просив проводити без участі представника [INFO] (т. 1 а.с. 131). В судове засідання державний нотаріус П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Лакіза І.В. не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судовому засіданні, в ході розгляду справи, адвокатом Таш`яном Р.І. надано повідомлення заступника завідувача П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Стрельникова А. від 12.08.2024 №1017/01-16, в якому він просив слухати цивільну справу за відсутності представника нотаріальної контори. У вирішенні питання, покладається на розсуд суду (т. 1 а.с. 128). В судове засідання представник Міністерства оборони України не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, надані в ході розгляду справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Вимоги ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим ЦПК України випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані (у письмовій або електронній формі, речовими об`єктами, висновками експертів, показаннями свідків), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.07.1993, [PERSON] народився [INFO] . Батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] (т. 1 а.с. 26). Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 10.11.2001, [PERSON] та [PERSON] одружилися 10.11.2001, про що зроблено актовий запис №1358. Прізвища після одруження: « [PERSON] » (т. 1 а.с. 25). Згідно копії посвідчення ГУ НП в Харківській області серії [NUMBER] від 22.08.2016, [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с. 20). На веб-сайті Інформаційного агентства «Advokat Post» 26.03.2022 опубліковано новину із заголовком «В результаті російської агресії загинув адвокат з Харкова [PERSON] », в якій зазначено, що адвокат Дмитро Поєдинцев, який вступив до територіальної оборони міста Харкова, загинув під час бойових дій проти російських окупантів (т. 1 а.с. 27-29). Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть №10-12/1451-Дм від 28.03.2022, [PERSON] помер [INFO] за адресою: Мала Рогань, територія молокозаводу (т. 1 а.с. 16-17). Згідно копії довідки про причину смерті №10-12/1451-Дм від 28.03.2022, [PERSON] помер [INFO] , причина смерті: вибухова травма (т. 1 а.с. 18). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.06.2022, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (т. 1 а.с. 19). Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, Слідчим відділом УСБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №22022220000000147 від 15.03.2022, згідно короткого викладу обставин: в період з 24.02.2022 по теперішній час ворогом, а саме військовими підрозділами збройних сил та інших відомств Російської Федерації здійснено посягання на територіальну цілісність і недоторканість України шляхом збройного нападу із застосуванням важкої броньованої техніки, авіації, систем артилерійського вогню, стрілецької зброї, що призвело до поранення, загибелі військовослужбовців ЗСУ, НГУ, СБУ, ДПСУ та працівників правоохоронних органів, а також інших тяжких наслідків на території м. Харкова та Харківської області (т. 1 а.с. 58). Згідно постанови старшого слідчого 2 відділення слідчого відділу УСБУ в Харківській області Войтенко К.В. від 27.03.2022 про призначення судово-медичної експертизи, призначено у кримінальному провадженні №22022220000000147 від 15.03.2022 судово-медичну експертизу трупа [PERSON] , проведення якої доручено експертам ХОБСМЕ; на вирішення експертизи поставлено наступні питання: Які тілесні ушкодження у [PERSON] , яка їх кількість, локалізація, характер та механізм їх спричинення?; Який ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у [PERSON] .?; Яка причина смерті [PERSON] .?; примірник даної постанови направлено для виконання до ХОБСМЕ (т. 1 а.с. 15, 59). Згідно копії висновку експерта №10-12/1451-Дм/22 від 15.07.2022, зовнішнє дослідження: На трупі наявні обвуглені фрагменти військової форми…. Підсумки: 1-3. На підставі даних судово-медичної експертизи трупа [PERSON] , 1993 р.н., що була проведена в обсязі зовнішнього огляду судово-медичним експертом А.С. Лінник, з урахуванням відомих обставин («під час бойових дій з підрозділами збройних сил чи іншими відомствами Російської Федерації загинув військовослужбовець [PERSON] , [INFO] »), приходжу до наступних підсумків. При експертизі трупа [PERSON] встановлені розтрощення голови, шиї, тулуба і кінцівок з множинними переважно відкритими переломами кісток, з руйнуванням внутрішніх органів, повним руйнуванням голови та шиї і травматичною ампутацією кінцівок. Окрім того, встановлені опіки IV ступеню 100% поверхні тіла з обвуглюванням кісток і внутрішніх органів. Вказана травма, з урахуванням її характеру, утворилася від дії вражаючих факторів вибуху при знаходженні постраждалого на близькій дистанції від його епіцентру. Цей підсумок підтверджується чисельністю ушкоджень з наявністю масивних руйнувань тіла та ознаками термічної дії чинників вибуху. Причиною смерті [PERSON] стала вибухова травма, не сумісна з життям, яка за ступенем тяжкості має ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень для життя (згідно з пп. 4.8., 2.1.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.95. №6) (т. 1 а.с. 60-61). При експертизі трупа [PERSON] встановлені розтрощення голови, шиї, тулуба і кінцівок з множинними переважно відкритими переломами кісток, з руйнуванням внутрішніх органів, повним руйнуванням голови та шиї і травматичною ампутацією кінцівок. Окрім того, встановлені опіки IV ступеню 100% поверхні тіла з обвуглюванням кісток і внутрішніх органів. Вказана травма, з урахуванням її характеру, утворилася від дії вражаючих факторів вибуху при знаходженні постраждалого на близькій дистанції від його епіцентру. Цей підсумок підтверджується чисельністю ушкоджень з наявністю масивних руйнувань тіла та ознаками термічної дії чинників вибуху. Причиною смерті [PERSON] стала вибухова травма, не сумісна з життям, яка за ступенем тяжкості має ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень для життя (згідно з пп. 4.8., 2.1.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.95. №6) (т. 1 а.с. 60-61). На веб-сайті Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого 17.06.2023 опубліковано новину із заголовком «Кожен загиблий воїн це болючий шрам для усіх нас!», в якій зазначено, зокрема, що [PERSON] у 2022 році з перших днів повномасштабного вторгнення російських військ в Україні він, не вагаючись, пішов служити до територіальної оборони Харкова. Дмитро загинув [INFO] захищаючи м. Харків у складі батальйону територіальної оборони « [INFO] » неподалік населеного пункту Мала Рогань. Своє життя хлопець поклав, захищаючи рідну землю (т. 1 а.с. 30-35). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.09.2022, [PERSON] померла [INFO] в місті Чугуїв Харківської області (т. 2 а.с. 33). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.08.2023, державним нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Лакіза І.В. посвідчено, що на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її чоловік - [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: квартири [ADDRESS] , належної спадкодавиці на підставі Договору дарування, посвідченого П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою 19.08.2004 за реєстром №1-1149. Право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.09.2004, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за №4671432, реєстраційний номер: 7086245, номер запису: П-5-1890 в книзі :1. Спадкова справа №59/П/2023. Зареєстровано в реєстрі за №9-479 (т. 1 а.с. 23). Згідно повідомлення ТВО начальника [INFO] [PERSON] від 22.11.2023 №460/ГрОЗ, молодший лейтенант запасу [PERSON] , [INFO] , перебував на військовому обліку офіцерів запасу у [INFO] з 16.04.2020. Виключений з військового обліку офіцерів запасу у зв`язку зі смертю на підставі Повідомлення Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), вих. від 21.06.2022 №360/24.24-68 (актовий запис від 16.06.2022 №4592). [INFO] призов молодшого лейтенанта запасу [PERSON] , на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період не здійснювався. До [INFO] інформація про призов на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період молодшого лейтенанта запасу [PERSON] від інших районних (обласних) ТЦК та СП України, військових частин та інших військових формувань не надходила (т. 1 а.с. 21). Згідно повідомлення начальника Управління Служби безпеки України в Харківській області від 12.12.2023, в Управління СБ України в Харківській області відсутня інформація про виконання молодшим лейтенантом [PERSON] завдань у складі підрозділів Управління СБ України в Харківської області. Крім того, Управління СБ України в Харківській області не володіє інформацією про виконання молодшим лейтенантом [PERSON] завдань у складі добровольчих підрозділів ТРО Харківської області (т. 1 а.с. 22). В судовому засіданні допитано в якості свідка [PERSON] , який пояснив, що він є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] , [PERSON] був його другом, знає його з дитинство, поруч мешкали. Після повномасштабного вторгнення вони залишилися в м. Харкові, оскільки він колишній військовий, служив в «Харків-1», АТО, вони пішли разом служити. 27.02.2022 вони потрапили до добровольчого підрозділу «Слобожанщина», були на блок пості в районі «Київська» м. Харків, перевіряли документи, патрулювали Московський район м. Харкова, командир підрозділу видав [PERSON] зброю, з того часу вони служили в цьому підрозділі. Командир батальйону повідомив, що буде оформляти їх, на це треба час, він сказав, що вони будуть як підрозділ під СБУ. 25.03.2022 їх викликали на базу за наказом, повідомили, що зараз поїдуть працювати разом з СБУ підрозділом «Альфа» в с. Мала Рогань Харківської області, брати військового офіцера рф. Його залишили на ППД (постійний пункт дислокації) та з ним ще декілька людей, всі інші, 25 людей, в тому числі [PERSON] , поїхали екіпіровані на п`яти автівках в с. Мала Рогань Харківської області, вони вимкнули телефон з міркувань безпеки. Що відбувалось там, він не знав. О 22.00 год. вони повернулись на ППД, він дізнався, що хлопці потрапили під артобстріл, 6 людей загинуло, він запитав про [PERSON] , вони точно не бачили його тіло, бачили тільки п`ять людей, оскільки була ніч та обстріл. Через два дні була можливість військовим потрапити на місце, і вони знайшли [PERSON] загиблим разом з іншими, тоді вони і дізналися, що він точно загинув [INFO] , він на впізнання не їздив, їздив брат [PERSON] . В судовому засіданні допитано в якості свідка [PERSON] , який пояснив, що він є військовослужбовцем, [PERSON] був його товаришем, вони знайомі більше 10 років, вони ходили разом в тренажерний зал та на єдиноборства. В 2014 році [PERSON] був учасником АТО у складі «Харків-1», коли почалося повномасштабне вторгнення, він пішов служити у «Слобожанщину». Він допомагав [PERSON] як волонтер, він просив термобілизну, їжу. Після 24.02.2022 вони бачилися один раз на тиждень. [PERSON] був у військовій формі, з шевронами, із зброєю, приїздив з побратимами, які були в такому ж одязі. Був на похованні [PERSON] . В судовому засіданні допитано в якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що вона є військовослужбовцем, [PERSON] є її другом, вони знайомі зі школи. Знає, що [PERSON] з початку повномасштабного вторгнення пішов захищати місце, раз на тиждень вони бачилися, вона йому допомагала яке волонтер, був постійно у військовій формі, зі зброєю, казав, що служить у підрозділі «Слобожанщина», вони мешкали близько один від одного. Від брата [PERSON] [PERSON] , дізналася, що [INFO] був артобстріл в районі с. Мала Рогань Харківської області та він з іншими військовими загинув. В судовому засіданні допитано в якості свідка [PERSON] , який пояснив, що він працює в поліції, [PERSON] є його зведеним братом, знає його з дитинства, його батько одружився з мамою [PERSON] . Вони жили вчотирьох однією сім`єю. В подальшому вони мешкали вдвох. В 2014 року [PERSON] служив в підрозділі «Харків-1» та приймав участь в заходах АТО, в подальшому він перевівся до одного з районних відділів Національної поліції на посаду слідчого. Після повномасштабного вторгнення, вони вирішили, що треба йти служити у підрозділ «Слобожанщина». 26.02.2022 вони з братом вже отримали зброю, та розпочали свій шлях у Збройних Силах України, патрулювали місце, налагоджували комунікацію. [PERSON] служив разом із ними у складі підрозділу «Слобожанщина». Приблизно 20-22.03.2022 він з [PERSON] виїхав з м. Харкова до м. Чернівці за транспортним засобом для військового підрозділу, 25.03.2022 поверталися назад, зупинилися в м. Полтаві переночувати. Коли він був в номері, йому зателефонував кум [PERSON] , запитав, коли він останній раз спілкувався з [PERSON] , він повідомив, що переписувався з ним, коли їхав до м. Харкова, на що той повідомив, що [PERSON] загинув в с. Мала Рогань Харківської області, йому зателефонував [PERSON] , який разом із ним навчався, та проходили разом службу. Він повідомив про це [PERSON] , та почав телефонувати [PERSON] , щоб отримати якусь інформацію, на що той повідомив, що був обстріл, [PERSON] ніхто не бачив, і він його не бачив, діалог у них не вийшов. Після цього, він зателефонував їх спільному другу [PERSON] , який також був в цьому підрозділі, спитав, що трапилось, на що він повідомив, що поки їх не було, підрозділ налагодив зв`язок з СБУ в Харківській області, 25.03.2022 було завдання на виїзд в с. Мала Рогань в Харківській області, була інформація, що знаходився у цьому населеному пункті полковник збройних сил рф, який контролював обстріли міста та околиць. Вони заїхали в населений пункт, почали працювати, все було добре, багато полонених, [PERSON] територіально був на території «Молокозаводу», з ним були ще хлопці, з полоненими більше 50 чоловік. Підрозділ СБУ, виконавши задачу поїхав, а їх підрозділ був ще в населеному пункту, вони виїхати не встигли та потрапили під обстріл, внаслідок чого [PERSON] з іншими хлопцями загинув. 26.03.2022 вони повернулися в м. Харків, йому з батьком заборонили заходити в місце базування підрозділу. Він попросив знайомих з ритуальних послуг, щоб якщо буде тіло на впізнання з с. Мала Рогань, щоб йому повідомили. 28.03.2022 йому зателефонував товариш, який працює в ритуальних послугах, та повідомив, що привезли шість тіл підрозділу «Слобожанщина», та повідомив, що серед них є також [PERSON] . Коли він приїхав до моргу, він впізнав [PERSON] , після цього він подзвонив [PERSON] та повідомив про його впізнання. [PERSON] померла через півроку після загибелі сина [PERSON] . У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє на даний момент. Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України», у період дії воєнного стану громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - цивільні особи), можуть брати участь у відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав, у тому числі отримати вогнепальну зброю і боєприпаси до неї відповідно до порядку та вимог, встановлених Міністерством внутрішніх справ України. Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать сім`ї осіб, які загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Частиною третьою статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що порядок надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини п`ятої статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначених у цій статті, належать: батьки; один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія. Порядок надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 740 від 23.09.2015 (далі - Порядок № 740). Відповідно до п. 3 Порядку № 740 статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України надається заявникам з числа членів сімей осіб, зазначених у пунктах 2-6 частини першої статті 10-1 Закону. Відповідно до пп. 1 п. 4 Порядку № 740 підставами для надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, для заявників з числа членів сімей осіб, зазначених у пункті 2 частини першої статті 10-1 Закону (у тому числі тих, які провадили волонтерську діяльність за напрямами, визначеними абзацом дев`ятим частини третьої статті 1 Закону України Про волонтерську діяльність): свідоцтво про смерть або рішення суду про визнання безвісно відсутнім; договір про провадження волонтерської діяльності (за наявності) або договір про надання волонтерської допомоги (за наявності); свідчення командира (начальника) військової частини (органу, підрозділу), керівника добровольчого формування, які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, завірені печаткою військової частини; довідка (витяг з наказу) керівника Антитерористичного центру при СБУ, Генерального штабу Збройних Сил про добровільне забезпечення або добровільне залучення до забезпечення проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях особи, яка загинула (пропала безвісти) або померла; висновок судово-медичної експертизи (крім випадків, коли особа пропала безвісти); рішення суду про встановлення факту добровільного забезпечення або добровільного залучення до забезпечення проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях особи, яка загинула (пропала безвісти) або померла, - за відсутності зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього підпункту документів. Відповідно до п. 5 Порядку №740, для надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України заявник подає місцевому структурному підрозділу з питань ветеранської політики за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) заявника заяву, зокрема, у паперовій формі за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) заявника безпосередньо місцевому структурному підрозділу з питань ветеранської політики, у тому числі шляхом надсилання засобами поштового зв`язку або через центр. Постановою Кабінету Міністрів України № 685 від 07.07.2023 затверджено Порядок встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Порядок № 685), який визначає процедуру встановлення такого факту. Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку № 685 дія цього Порядку поширюється на членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (пункт 6 частини першої статті 10-1 Закону). До членів сімей загиблих (тих, що пропали безвісти), померлих осіб, зазначених в абзаці першому цього підпункту, належать утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти. Відповідно до пункту 3 Порядку № 685 рішення про встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, приймається міжвідомчою комісією з питань встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі - безпосередня участь у заходах), деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - міжвідомча комісія), яку утворює Мінветеранів. Згідно з пунктом 5 Порядку № 685 для встановлення факту безпосередньої участі у заходах особи, яка загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, кожен повнолітній член сім`ї, зазначений у підпункті 2 пункту 2 цього Порядку (його уповноважена особа), подає особисто чи надсилає поштою Мінветеранів письмову заяву про встановлення факту безпосередньої участі у заходах за формою згідно з додатком. За малолітніх чи неповнолітніх дітей заяву про встановлення факту безпосередньої участі у заходах подає інший з їх батьків, опікун, піклувальник або інший законний представник. Неповнолітні діти за письмовою згодою іншого з їх батьків, опікуна, піклувальника або іншого законного представника також можуть самостійно подати заяву про встановлення факту безпосередньої участі у заходах. До заяви додаються такі документи: копія паспорта громадянина України або тимчасового посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - копія паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, або іншого документа, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України, крім довідки про звернення за захистом в Україні), а у разі подання документів законним представником чи уповноваженою особою - копії документа, що посвідчує особу тієї особи, від імені якої подається заява, а також документа, який надає повноваження законному представнику чи уповноваженій особі представляти таку особу, оформленого відповідно до законодавства; копія свідоцтва про смерть особи; копія свідоцтва про народження особи - для батьків загиблого (померлого); копія свідоцтва про шлюб - для дружини (чоловіка); копія свідоцтва про народження дитини - для дитини; висновок судово-медичної експертизи, що засвідчує факт смерті внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, або копії первинної медичної облікової документації, форми яких затверджені МОЗ; довідка про безпосередню участь у заходах у період воєнного стану особи, яка загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, видана командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) Збройних Сил, Держприкордонслужби, Національної поліції, Національної гвардії, СБУ та/або іншого утвореного відповідно до закону військового формування та правоохоронного органу, у взаємодії з якими особа брала безпосередню участь у заходах у період воєнного стану; свідчення (заява) командира підрозділу, в зоні відповідальності якого перебувала особа, або свідчення (заяви) не менше ніж двох свідків, які разом з особою брали безпосередню участь у заходах, про безпосередню участь у заходах у період воєнного стану особи, яка загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, - у разі відсутності довідки, передбаченої абзацом дев`ятим цього пункту. До уваги беруться свідчення (заяви) осіб, справжність підпису на яких засвідчено нотаріально або командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) та печаткою військової частини (органу, підрозділу), в якій (якому) особи проходять військову службу, які брали безпосередню участь заходах, за період, за який вони свідчать; інші документи, які містять докази та підтверджують факт безпосередньої участі у заходах у період воєнного стану; рішення суду яким встановлено, що особа загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах у період воєнного стану, - у разі відсутності документів, передбачених абзацами восьмим - десятим цього пункту. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 7 ст. 19 ЦПК окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України (ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заявник не може у позасудовому порядку підтвердити факт, що [PERSON] загинув під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, оскільки відсутня, зокрема, довідка про його безпосередню участь в цих заходах, видана командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) Збройних Сил чи іншою уповноваженою на це особою, яку заявник мав би подати до Мінветеранів. З урахуванням обставин цієї справи, іншим, окрім як судовим шляхом, встановити такий факт неможливо через відсутність у заявника необхідних на те документів. Факт, що [PERSON] , [INFO] , загинув (помер) [INFO] внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, знайшов своє підтвердження. Суд також вважає необхідним зазначити , що суду не надано достатніх доказів, які в своїй сукупності беззаперечно б свідчили про точну дату смерті [PERSON] протягом [INFO] . Однак, такий факт, що [PERSON] , [INFO] , загинув (помер) [INFO] внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, беззаперечно підтверджено зазначеними вище лікарським свідоцтвом про смерть №10-12/1451-Дм від 28.03.2022 (т. 1 а.с. 16-17), довідкою про причину смерті №10-12/1451-Дм від 28.03.2022 [PERSON] : вибухова травма (т. 1 а.с. 18), свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.06.2022 (т. 1 а.с. 19). Отже, за вказаних обставин, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, враховуючи, що викладені в заяві обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, беручи до уваги, що в іншому порядку, аніж судовому, заявник не має можливості підтвердити вказаний факт і такий факт має для заявника юридичне значення, суд вважає наявними правові підстави до задоволення заяви та встановлення факту, що [PERSON] , [INFO] , загинув (помер) [INFO] внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. При цьому, як зазначено вище, заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту загибелі [PERSON] 27.03.2022 внаслідок поранення, контузії, одержаних під час безпосередньої участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у період воєнного стану. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, однією з обов`язкових умов для встановлення певного факту є те, що згідно із законом такий факт має породжувати у заявника певні юридичні наслідки, тобто від нього них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника. Заявленою заявником метою встановлення факту, що має юридичне значення, є подальше отримання грошової допомоги у разі загибелі (смерті) дитини [PERSON] , яке належало його дружині [PERSON] , оскільки вона не встигла отримати належну їй одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті) свого сина, та [INFO] померла, єдиним її спадкоємцем є заявник. Суд звертає увагу, що як встановлено в ході розгляду справи з пояснень заявника, [PERSON] , як вітчим загиблого, намагається довести, що його пасинок загинув внаслідок поранення, одержаного під час участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони України у період воєнного стану. Питання реалізації його прав у майбутньому не відноситься до предмету питання, що розглядається. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved