Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

позивач ТзОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №4122211 від 06.12.2021 року у розмірі 81 892,00 грн., а також, сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06.12.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договорір №4122211 в електронній формі, шляхом підписання відповідачем електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором, за умовами якого ТзОВ «Мілоан» відкрило відповідачу кредитну лінію та надало кредит на умовах повернення, строковості, платності, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, визначених договором. ТзОВ «Мілоан» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши [PERSON] кредитні кошти. 26.07.20245 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №26-07/2024, відповідно до якого позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №4122211 від 06.12.2021 року. Внаслідок невиконанян відповідачем умов добовору утворилась заборгованість на суму 81 892,00 грн., з яких: 19400 грн. основна сума кредиту, 60692 грн. нараховані відсотки. 17.10.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечив позовні вимоги. Покликається на те, що укладення електронного договору між позивачем та відповідачем не підтверджено. Відсутній належний розрахунок заборгованості, позивачем не надано суду первинних документів щодо надання в кредит коштів, відсутні виписки за картковим рахунком відповідача. Щодо нарахованих відсотків, вказує, що положення кредитного договору містять зобов`язання позичальника сплачувати проценти у підвищеному розмірі понад строк кредитування та в порушення закону із надмірною процентною ставкою. Також вважає неспівмірним розмір витрат на правову допомогу. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. 27.10.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник заперечив доводи відзиву, покликаючись на чинність кредитного договору та судову практику щодо нарахування відсотків та переходу права вимоги, просить позов задоволити. 01.11.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач вважає покликання позивача безпідставними та необгрунтованими. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, подав відзив на позов, у якому позов заперечив, обгрунтувавши їх доводами, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно п.5 ч.1 ст.3 цього Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Судом встановлено, що 06.12.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договорір №4122211 в електронній формі, шляхом підписання відповідачем електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором. За умовами вказаного договору ТзОВ «Мілоан» зобов`язалось відкрити відповідачу кредитну лінію та надати кредит на умовах повернення, строковості, платності, а відповідач зобов`язалаь повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, визначених договором. Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання вказаного вище договору шляхом заповнення заяви на позику на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської карти, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти. Таким чином, вказаний договір є електронним і укладений відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, сторонами погоджено суму кредиту 20000 грн., строк - на 15 днів, а також розмір відсотків на строк кредитування та розмір відсотків на продовження строку кредитування. Згідно із ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Факт надання відповідачу коштів кредиту підтверджено відповідною квитанцією №1844619228 від 06.12.2021. З огляду на те, що відповідачем вказаний кредитний договір у судовому порядку не оспорений, докази про визнання його недійсним відсутні, а тому вказаний договір згідно ст.204 Цивільного кодексу України є правомірним і підлягає до виконання. Тому доводи відповідача про відсутність у справі доказів щодо підписання ним договору про споживчий кредит № 8236051 та отримання ним кредитних коштів за цим договором є необгрунтованими . Наявні у справі докази суд вважає належними та достатніми для висновку про отримання від ТОВ «МІЛОАН» відповідачем 06.12.2021 кредитних коштів. Щодо переходу до позивача права вимоги за договором то суд приходить до наступного висновку. 26.07.20245 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №26-07/2024, відповідно до якого позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №4122211 від 06.12.2021 року. Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 516 Цивільного кодексу України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі статтею 1080 Цивільного кодексу України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Таким чином, позивач набув право вимоги до відповідача, яке було відчужено первісним кредитором, за договором про споживчий кредит № 4122211 від 06.12.2021. Щодо розрахунку заборгованості та стягнення нарахованих процентів за користування кредитними коштами, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до розрахунку та виписки з особового рахунку, наданого позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором заборгованість за тілом кредиту становить 19400 грн; прострочена заборгованість за відсотками становить 60692 грн. При цьому, такий розрахунок проведений первісним кредитором (ТОВ «Мілоан» за період з 06.12.2021 по 22.02.2022, тобто у повній відповідності до умов договору, в межах строку кредитування та пролонгації, яка передбачена положеннями кредитного договору). Власного розрахунку заборгованості за відсотками, який би спростовував такий розрахунок відповідач не надала. Пунктом 5 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 3498 IX статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 5 в наступній редакції: «максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %». Суд звертає увагу, що пунктом 2 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір про споживчий кредит із відповідачем укладено 06.12.2021, а Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» - 24.12.2024, тобто договір про споживчий кредит укладено до набрання чинності закону, а тому не застосовується пункт 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки договір укладений до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023. Враховуючи наведене вище, всі нарахування здійснені відповідно до умов договору про споживчий кредит від 06.12.2021. При цьому такий розрахунок, зокрема щодо заборгованості за процентами за користування кредитом, проведений у повній відповідності до умов договору, є обґрунтованим та доведеним. Отже, оскільки відповідач отримала кредитні кошти, натомість не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані відсотки за кредитним договором, тому з[PERSON] слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 19400 грн та заборгованість за відсотками в розмірі 60692 грн. Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано. Що стосується вимог про стягнення комісії в розмірі 1800 грн. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Оформлення та обслуговування кредиту є супутніми послугами. Відтак, умови кредитного договору, якими передбачена винагорода «за оформлення кредиту», є нікчемними згідно статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та частини другої статті 215 ЦК України. Позивачем не наведено обґрунтувань законності вимоги про стягнення комісії, а тому стягнення нарахованої комісії в розмірі 1800 грн за договором від 06.12.2021 задоволенню не підлягає. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованостей, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість в розмірі 80092 грн, з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 19400 грн; прострочена заборгованість за відсотками становить 60692 грн, в задоволенні вимоги про стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 1800 грн слід відмовити. Відповідно до вимог ст.141, 142 ЦПК України, задовольняючи позовні вимоги частково (97%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2349,73 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 25000 грн. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч.1 п.1 ч.3 ста.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України). При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (Постанова Верховного Суду від 16.02.2023 у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи критерій розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи віднесення справи до категорії малозначних, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку не присуджувати позивачу на користь якого ухвалено судове рішення, всі витрати на професійну правничу допомогу, що заявлені до стягнення. Судом встановлено, що 02.07.2024 між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» укладено договір про надання правової допомоги № 02-07/2024. Згідно заявки на надання юридичної допомоги №164 від 02.06.2025 року, договору про надання правової допомоги № 02-07/2024 року та витягу з акту про надання правничої допомоги від №13 були надані правові (юридичні) послуги по супроводу примусового стягнення заборгованості, а саме: надання усної консультації з вивченням документів 4000 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 15000 грн., підготовка пропозиції 6000 грн. загальна сума 25000 грн. Проте, враховуючи принцип співмірності, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, зважаючи на нескладність справи, розгляд її у спрощеному провадженні за відсутності учасників, суд дійшов висновку, що вартість фактично наданих для ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» послуг у вигляді професійної правової (правничої) допомоги слід зменшити з 25000 грн до 6000 грн.

Outcome: dismissed