Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Синельниківської міської ради про позбавлення батьківських прав, який обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2003 по 18.11.2021. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем. Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не провідує її, не піклується про її фізичний і духовний розвиток та здоров`я, не спілкується з нею взагалі, морально та матеріально не підтримує. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що після припинення спільних подружніх відноси з січня 2021 року донька залишилася проживати з матір`ю, між ними було досягнуто згоди щодо утримання та виховання дитини. До лютого 2022 року він сумлінно виконував свої батьківські обов`язки. 11.03.2022 він був мобілізований в ЗСУ та по 16.01.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи у Запорізькій області. 15.01.2024 під час виконання бойового завдання він отримав мінно-вибухову травму, після якої проходив довготривале лікування та реабілітацію. В період лікування він продовжував сплачувати аліменти на доньку, але на прохання зустрітися з дитиною позивачка категорична відмовляла та відмовляє до цього часу, налаштовує дитину проти нього, а він має бажання надавати не тільки матеріальну підтримку дитині, а й приймати участь у її вихованні. Заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволенні відмовити. Представник третьої особи Сітало Н.М. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, пояснила, що немає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки [PERSON] намагається налагодити контакт з дитиною та бажає надалі виконувати свої батьківські обов`язки, у зв`язку з чим органом опіки та піклування був наданий висновок також був наданий висновок у іншій справі про визначення способів участі батька у вихованні дитини та встановлення йому днів побачень з дитиною. В судовому засіданні також було заслухано думку дитини [PERSON] , яка зазначила, що не хоче спілкуватися з батьком, оскільки він з ними не проживає, вона його давно не бачила, а коли він з ними ще проживав, то він ображав її та маму. Зараз мама сказала, що їм треба виграти справу у суді. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 квітня 2016 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно з актом про фактичне проживання від 25.10.2024, складеного головою квартального комітету №17 [PERSON] , [PERSON] проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки лікаря Синельниківського центру первинно-медикосанітарної допомоги [PERSON] від 29.10.2024 за період перебування на обліку у сімейного лікаря з приводу будь-яких звернень з дитиною [PERSON] , [INFO] перебувала мати [PERSON] . Згідно з характеристикою на [PERSON] , яка надана директором ліцею та класним керівником, [PERSON] навчається в 3-Б класі Синельниківського ліцею №2 з 01.09.2022 та зарекомендувала себе з позитивної сторони. Вихованням дитини займається лише мати [PERSON] , батько [PERSON] із дитиною не спілкується, участі у її вихованні не бере. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 20.11.2024, складеного начальником служби у справах дітей Синельниківської міської ради Сітало Н.М. та головним спеціалістом служби Колінько В.В., малолітня дитини [PERSON] проживає разом з [PERSON] , 1986 р.н. та [PERSON] , 1951 р.н. за адресою: [ADDRESS] . Для дитини створені належні умови, дитина забезпечена усім необхідним. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.08.2021 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на дитину в розмірі 1000 грн. щомісячно. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам станом на 07.11.2024 сукупний розмір заборгованості боржника [PERSON] складає 200,00 грн. [PERSON] працює на посаді молодшої медичної сестри у шпиталі ВЧ [NUMBER] та отримала дохід за період з жовтня 2023 по вересень 2024 в розмірі 512746,76 грн., про що свідчить довідка про доходи №212 від 08.11.2024. Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №596 від 06.03.2024, виданої командиром військової частини [NUMBER] [PERSON] , солдат [PERSON] , [INFO] , отримав: ВОСП спинки носа, проникаюче в порожнину рота, дирчастий перелом твердого піднебіння, поранення язика, гемосинус обох сторін. Стороннє тіло дна порожнини рота. ВОСП правої щоки. ВОСП шиї справа, проникаюче в праву плевральну порожнину, з пораненням правої легені, з в\\п багатоуламковим переломом акроміального кінця правої ключиці. Правообічний гемопневматоракс. ВОСП грудної клітки. Лівобічний пневматоракс. Сторонні тіла правої легені, грудної стінки. ВОСП в/3 правого плеча, лівого плеча. ВОСП лівого стегна, обох гомілок, лівого колінного суглобу, що проникає в порожнину суглоба зі стороннім тілом. Турнікетний синдром правої верхньої (2 години) та лівої нижньої кінцівок (4 години). Відмороження обох кистей І ст. Відмороження обох стоп III-IV ст. Критична ішемія обох стоп, некроз пальців та м`яких тканин обох стоп. Поранення отримані [INFO] близько 02 год. 30 хв. під час виконання бойового завдання з облаштування мінно-вибухових загороджень на передньому краї в районі населеного пункту Роботине Запорізької області в результаті мінометно-артилерійського обстрілу з боку збройних сил Російської Федерації, під час відбиття збройної агресії РФ проти України. Виписками з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого підтверджується факт лікування [PERSON] в КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» ТОР в період з 26.01.2024 по 10.05.2024, та в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І.Мечнікова» ДОР в період з 19.01.2024 по 26.01.2024. Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 10.05.2024 солдат військової служби за мобілізацією [PERSON] потребує відпустки для лікування після травми, поранення за станом здоров`я на 30 календарних днів. Згідно з Наказом МОЗ України №370 від 04.07.2007- травма тяжка. Згідно з випискою з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №3561/79 [PERSON] знаходився на лікуванні в КП «Тернопільська міська лікарня швидкої допомоги» з 10.06.2024 по 01.08.2024 . Відповідно до довідки ВЛК ВЧ [NUMBER] від 04.06.2024 [PERSON] потребує довготривалого реабілітаційного лікування терміном на 60 календарних днів. Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 27.08.2024 [PERSON] встановлено першу групу інвалідності безстроково з 22.08.2024. Відповідно до характеристики з місця проживання від 01.03.2025 [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони. Рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради №344/0/8-25 від 23.07.2025 затверджено висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради №620/0/8-25 від 26.11.2025 визначено [PERSON] дні побачень з його малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №331/5427/17 зазначено, що згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов`язками. Навпаки в судовому засіданні було встановлено, що він бажає спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні, а обставини, коли він не спілкувався з дитиною, настали поза його волею і без винної поведінки відповідача , який не мав можливості спілкуватися з дочкою через перебування на військовій службі та тривале лікування та реабілітацію. Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю. Надаючи оцінку поясненням малолітньої [PERSON] , суд враховує, що дитина тривалий час проживала лише з матір`ю та була позбавлена можливості повноцінного спілкування з батьком, а тому її думка може бути спотворена не відповідати інтересам дитини. Крім того, в її поясненнях було встановлено невідповідність дійсним обставинам її життя та життя батьків, оскільки після того, як суд заслухав дитину, позивач заперечила ту обставину, що відповідач ображав чи підіймав руку на неї та на дитину. Чому дитина так сказала суду, пояснити не може. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). На думку суду, позивачем по справі не надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв`язків між батьком та дитиною і будуть відповідати інтересам дитини. Крім того, відповідачем вживаються заходи щодо налагодження стосунків з дитиною та можливості спілкування з нею, що в свою чергу свідчить про його бажання приймати участь у житті та вихованні дитини. Таким чином, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що спростовуються встановленими в судовому засіданні обставинами, а тому відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. У разі відмови у задоволенні позову судові витрати у справі залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed