Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

у серпні 2025 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» (надалі позивач) звернулось до Самарського районного суду міста Дніпра з цим позовом, у якому також просило стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн та на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Постановленою суддею Самарського районного суду міста Дніпра ухвалою від 27 серпня 2025 року цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Справа надійшла до суду 10 вересня 2025 року та 16 вересня 2025 року передана головуючому судді. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08 серпня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (надалі Банк, Кредитодавець) та [PERSON] (надалі відповідач, Позичальник, Клієнт) укладено Договір кредиту та страхування № Z06.24304.005568738 (надалі Кредитний договір, Договір) відповідно до якого відповідачеві надано кредит на поточні потреби в сумі 56 000,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності) зі сплатою 21,99% річних від залишкової суми кредиту. Також договором передбачено плату за обслуговування кредиту щомісяця в розмірі, відповідно до графіку платежів. Банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачеві кредитні кошти, в сумі 56000,00 грн строком до 08 серпня 2024 року, проте відповідач своїх зобов`язань не виконувала, у зв`язку з чим, станом на 19 грудня 2023 року утворилась заборгованість, в сумі 167 283,46 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 55 004,85 грн; заборгованості за відсотками 42 715,69 грн; заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту 69 562,92 грн. 19 грудня 2023 року АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» уклали договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» передало за плату, а ТОВ «Оптіма Факторинг» прийняло права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № Z06.24304.005568738. В подальшому, 22 грудня 2023 року ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» уклали договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» прийняло права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № Z06.24304.005568738. За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», починаючи з 22 грудня 2023 року, відповідно до договору факторингу № 22/12-2023, перейшло право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № Z06.24304.005568738, укладеним між АТ «Ідея Банк» та відповідачем. Постановленою суддею ухвалою від 16 вересня 2025 року позовну заяву прийнято провадження, відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідача - ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно, причин неявки суду не повідомила. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Правом подання відзиву не скористалася. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом установлено, що 08 серпня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Договір кредиту та страхування № Z06.24304.005568738, відповідно до якого відповідачеві надано кредит в сумі 56 000,00 грн, зі сплатою 21,99% річних (тип ставки - змінювана) від залишкової суми кредиту на строк 60 місяців. Узгоджено, що під час користування Кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку № 1, як «інші послуги Банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку сплачується згідно з діючими Тарифами Банку, які є невід`ємною частиною Договору та розміщені на вебсайті Банку. Дата повернення кредиту 08 серпня 2024 року. Банк надає кредит Позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 56 000,00 грн на рахунок № [NUMBER] , відкритий у Банку. Укладення відповідачем кредитного договору з АТ «Ідея Банк» підтверджується її особистим підписом у договорі, паспорті споживчого кредиту з графіком щомісячних платежів, у якому вказані суми щомісячного погашення тіла кредиту та процентів (21,99% змінювана), платежів за додаткові та супутні послуги, які конкретизовані, як інші послуги Банку, зокрема: відкриття пакету послуг 100,00 грн; плата за обслуговування кредитної заборгованості 2,95% щомісячно від початкового кредиту /а.с.5, 6/. Також відповідачем до укладення договору підписана згода фізичної-особи суб`єкта кредитної історії /а.с.8/. Банк виконав свої зобов`язання надавши відповідачеві кредитні кошти, що підтверджується ордерами розпорядженнями на загальну суму 56 000,00 грн /а.с.7/. З виписки по рахунку [PERSON] № [NUMBER] за період 08 серпня 2019 року 19 грудня 2023 року вбачається, що відповідач отримала кредит, погашала строкові проценти та строкову заборгованість з кредиту, оплачувала плату за обслуговування кредиту, перераховувала кошти на транзитний рахунок для погашення кредиту /а.с.9-10/. Останнє зарахування коштів 05 грудня 2019 року. Останнє погашення проведене 16 січня 2020 року. З довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за Кредитним договором вбачається, що станом на 19 грудня 2023 року за відповідачем обраховується заборгованість в розмірі 167 283,46 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 55 004,85 грн; заборгованості за відсотками 42 715,69 грн; заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту 69 562,92 грн /а.с.11/. 19 грудня 2023 року АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» уклали договір факторингу № 19/12-2023 /а.с.13-21/, відповідно до якого, на підставі Реєстру Боржників № 13, наданого суду у витязі, за № 2624 АТ «Ідея Банк» передало за плату, а ТОВ «Оптіма Факторинг» прийняло права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № Z06.24304.005568738 на суму 167 283,46 грн /а.с.22-24/. 20 грудня 2023 року ТОВ «Оптіма Факторинг» оплачено фінансування за Договором факторингу № 19/12-2023 на користь АТ «Ідея Банк» /а.с.25/ 22 грудня 2023 року ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» уклали договір факторингу № 22/12-2023 /а.с.27-31/, відповідно до якого, на підставі Реєстру Боржників № 3, наданого суду у витязі, за № 2624 ТОВ «Оптіма Факторинг» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», а ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» прийняло права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № Z06.24304.005568738 на суму 167 283,46 грн /а.с.32-34/. Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає за плату права вимоги та зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптіма Факторинг» на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед ТОВ «Оптіма Факторинг» та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. Пунктом 5.1 Договору факторингу передбачено, що права Вимоги, вважаються такими, що перейшли від ТОВ «Оптіма Факторинг» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в день підписання друкованого реєстру Боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язань передбачених Договором факторингу, щодо розрахунків (п.4.1.). 26 грудня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» оплачено фінансування за Договором факторингу № 22/12-2023 на користь ТОВ «Оптіма Факторинг» /а.с.35/. Вирішуючи спір суд виходить з такого. Щодо права вимоги позивача. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Згідно з ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідач не надала жодного доказу того, що належним чином виконала зобов`язання з повернення кредитних коштів первісному кредитору, відтак позивач внаслідок переходу права вимоги набув право вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі заборгованості, яка виникла. Щодо заборгованості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як установлено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, з урахуванням надання позивачем доказів укладення Кредитного договору між Кредитором та Позичальником, користування відповідачем кредитними коштами, переходу права вимоги, обґрунтованості розрахунку заборгованості з кредиту та процентів, зважаючи на відсутність доказів повернення відповідачем процентів та кредиту, суд убачає підстави для задоволення позову частково та присудження до стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором, яка складається з 55 004,85 грн кредиту та відсотків на суму 42 715,69 грн на користь позивача. Водночас, з огляду на надані суду матеріали, суд висновує, що не є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача нарахованої заборгованості за додаткові та супутні послуги. Так, положеннями спірного Кредитного договору передбачена сплата відповідачем Банку послуг з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку № 1, як «інші послуги Банку», як визначено Паспортом Кредиту: за відкриття пакету послуг 100,00 грн; за обслуговування кредитної заборгованості 2,95% щомісячно від початкового кредиту. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 08 серпня 2019 року, що укладений між сторонами, Банк надав Позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно з висновком з питань застосування норм права, викладеним у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22)… Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 172/410/21 (провадження № 61-17842св21), в якій суд за аналогічних обставин дійшов протилежного висновку про те, що за відсутності рішення суду про визнання правочину чи його окремих частин недійсними діє презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), тобто всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені зобов`язання, в тому числі і обов`язок позичальника сплачувати комісію - підлягали виконанню… Отже, на підставі вказаного Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».». Повертаючись до цієї справи суд ураховує, що обґрунтовуючи вимоги про стягнення відповідної плати з відповідача позивач не вказує конкретного переліку послуг, наданих відповідачеві. При цьому, з обґрунтування таких платежів, указаних у Договорі суд убачає, що послуги, включені в Договір за своєю економічною суттю фактично є комісією. Водночас, в кредитному договорі не зазначено переліку банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням у розмірі більшому, ніж передбачено положеннями Закону України «Про споживче кредитування», як безоплатні. Доказів надання таких відповідачеві фактично до матеріалів справи не долучено. Враховуючи, що фінансова установа не зазначила та не надала доказів наявності, переліку послуг, пов`язаних з наданням кредиту, його обслуговуванням і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення Кредитного договору щодо встановлення послуг за надання та обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача послуг за обслуговування кредиту в розмірі 69 562,92 грн є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд ураховує таке. Оскільки суд виснував про задоволення позовних вимог частково, на суму 97 720,54 грн з заявлених 167 283,46 грн, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 768,96 грн (58,42% від сплачених 3 028,00 грн). Також позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В даному випадку відповідач не заявляла про неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката та не надав суду відповідних доказів. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правничої допомоги № 02-24 від 01 липня 2024 року /а.с.41/, акт прийому-передачі наданої правничої допомоги від 24 липня 2025 року /а.с.42/, а також платіжне доручення про оплату послуг за правову допомогу за договором № 02-24 від 01 липня 2024 року /а.с.44/, довіреність та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю представника, посвідчення адвоката /а.с.47, 48/. Враховуючи складність справи, кількість і зміст поданих представником позивача процесуальних документів, ціну позову, суд, з урахуванням вимог співмірності і розумності, вважає, що склад та розмір витрат позивача на правову допомогу є обґрунтованим, таким чином, з урахуванням ч. 2 ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог убачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 4 089,40 грн (58,42% від заявлених 7000,00 грн) витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial