Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Короткий виклад позовних вимог. 18.09.2025 в електронній формі за допомогою підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» до Віньковецького районного суду Хмельницької області надійшла позовна заява представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Кузьменка М.В. до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 18.07.2023-100003231 від 18.07.2023 в розмірі 18 540,01 грн та суми сплаченого судового збору 2 422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 18.07.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір № 18.07.2023-100003231, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов кредитного договору №18.07.2023-100003231 від 18.07.2023 позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту - 18/07/2023; сума кредиту: 9000,00 грн; строк, на який надається кредит - 70 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 25/09/2023; період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту; продовження строку, на який надається кредит, не передбачене; у позичальника та кредитодавця відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.3% за 1 (один) день користування кредитом яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Проценти розраховуються шляхом множення кредиту/залишку кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 1 350,00 грн. Розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Згідно п. 3.1. договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Пунктом 3.2. встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 4.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача [NUMBER]. Відповідно до договору від 18.07.2023 та квитанції про перерахунок коштів кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 9000,00 грн на строк зазначений в умовах кредитного договору. [PERSON] 18.07.2023 отримав кредитні кошти у розмірі 9000,00 грн. Таким чином, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 18 540,01 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9000,00 грн, по процентам в розмірі 8 190,01 грн, комісії - 1 350,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу. 01.12.2025 в електронній формі через «Електронний суд» до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій представник позивача ТОВ «Споживчий центр» Кузьменко М.В. просить прийняти дану заяву до розгляду та стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 18.07.2023-100003231 від 18.07.2023 у розмірі 10350,00 грн, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9000,00 грн та комісії в розмірі 1 350,00 грн, а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Враховуючи вказане, сторона позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Рух справи в суді та позиція сторін у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2025 головуючим у справі визначено суддю Голуба О.Є. На виконання вимог ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності 19.09.2025 здійснив запит та отримав відповідь від старости с. Дашківці Віньковецької селищної ради щодо інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на вказаний запит надійшла до суду 24.09.2025. Ухвалою суду від 24.09.2025 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання. Також даною ухвалою за клопотанням представника позивача постановлено витребувати в у акціонерного товариства «Універсал банк» інформацію чи емітувалась (видавалась) банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] та про рух коштів по банківському рахунку № [NUMBER] за 18.07.2023. Відповідь до суду надійшла 03.10.2025. Однак в даному листі АТ «Універсал банк» вказано, що на виконання ухвали суду від 24.09.2025 банком було ініційовано перевірку в ході якої було встановлено, що БІН картки [NUMBER] належить АТ «Ощадбанк», відтак АТ «Універсал банк» не може надати відповідь на запитувану судом інформацію. Ухвалою суду від 15.10.2025 за клопотанням представника позивача постановлено витребувати в у акціонерного товариства «Ощадбанк» інформацію чи емітувалась (видавалась) банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] та про рух коштів по банківському рахунку № [NUMBER] за 18.07.2023. Витребувані документи надійшли до суду 03.12.2025. 28.10.2025 через «Електронний суд» до суду надійшла заява [PERSON] про вступ у справу як представника відповідача та про ознайомлення з матеріалами справи. 31.10.2025 через «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну в якому представник відповідача просить поновити відповідачу строк для подання відзиву та долучити даний відзив до матеріалів справи. Позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог. Щодо факту укладення кредитного договору та зарахування кредитних коштів відповідачу, представник відповідача вказує, що позивач повинен довести надання відповідачу грошових коштів у кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором. Так на підтвердження факту перерахування відповідачу грошових коштів за договором за №18.07.2023-100003231 від 18.07.2023 року представником позивача надано квитанцію 2341249682, ідентифікатор еквайра АТ КБ «ПриватБанк», призначення - видача за договором №18.07.2023-100003231 дата 24.02.2025, платник швидкий кредит sgroshi.com.ua, отримувач: MASTERCARD 516780*20, сума переказу: 9000,00 грн. Однак в цій квитанції не вказано ані рахунок одержувача коштів в форматі IBAN, ані відомостей про отримувача грошових коштів. Щодо комісії за видачу кредиту зазначає, що надання коштів у кредит є обов`язком фінансової установи та його виконання не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки відповідачу було встановлено плату за послугу з видачу кредиту, яка за законом повинна надаватись безоплатно, тому така вимога позивача є нікчемною з моменту укладання договору, отже відсутні підстави вважати відповідача боржником за нарахованою комісією в сумі 1350,00 грн та включати її в розрахунок заборгованості за кредитом. Щодо розрахунку заборгованості зазначає, що додана позивачем до позовної заяви довідка-розрахунок не є належним доказом здійсненого розрахунку заборгованості за кредитом, а є односторонньою констатацією суми боргу з урахуванням її складових: процентів та комісії. Належного розрахунку боргу, який би дозволив би перевірити нарахування відсотків та за якою процентною ставкою, чи вносились відповідачем кошти на погашення боргу та їх розмір, періоди такого внесення, та зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору і яких саме, як і підстав та розмірів нарахування комісії, позивачем не надано. Щодо вимог про стягнення процентів за користування кредитом представник відповідача наголошує, що [PERSON] є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення серії [NUMBER] видане 21 січня 2025 року. Відповідно до копії послужного списку з 04.03.2022 по 30.01.2024 [PERSON] проходив військову службу у різних підрозділах ЗСУ. Отже, у зазначений позивачем період кредитування, був діючим військовослужбовцем. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Також в даному відзиві представник відповідача заперечувала проти клопотання представника позивача про витребування доказів, оскільки таке клопотання не відповідає вимогам ст. 84 ЦПК України. 06.11.2025 представник позивача через «Електронний суд» подав до суду відповідь на відзив, в якому позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, а також заявив клопотання про поновлення строку подачі до суду доказів та просив долучити їх до матеріалів справи. Ухвалою суду від 12.11.2025 постановлено продовжити відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та долучити поданий відзив до матеріалів справи, а також долучити до матеріалів справи відповідь на відзив та долучені до неї докази. 01.12.2025 в електронній формі через «Електронний суд» до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій представник позивача ТОВ «Споживчий центр» Кузьменко М.В. просить прийняти дану заяву до розгляду, стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 18.07.2023-100003231 від 18.07.2023 у розмірі 10350,00 грн, а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 04.12.2025 прийнято заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог та постановлено в подальшому здійснювати розгляд справи з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. 18.12.2025 в електронній формі через «Електронний суд» до суду надійшли заперечення від представника відповідача на заяву про зменшення позовних вимог. В даній заяві вона заперечує на заяву про зменшення позовних вимог, зокрема в частині стягнення з відповідача щодо стягнення комісії, оскільки відповідачу було встановлено плату за послугу з видачу кредиту, яка за законом повинна надаватись безоплатно, тому така вимога позивача є нікчемною з моменту укладання договору, отже відсутні підстави вважати відповідача боржником за нарахованою комісією в сумі 1350,00 грн та включати її в розрахунок заборгованості за кредитом. Також представник відповідача заперечує щодо стягнення судового збору. Так як [PERSON] визнаний інвалідом І групи підгрупи Б з 29.08.2025 року, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 03.09.2025 року № 10476/25/1422/Р. Відповідно до п.9 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача суми судового збору, позаяк він належить до пільгової категорії осіб, які звільнені від його сплати на підставі закону. Враховуючи наведене, відповідач визнає, що сума яка може бути стягнута з відповідача на користь позивача - це тіло кредиту в розмірі 9000,00 грн. Представник позивача Кузьменко М.В. в судове засідання не з`явився, при подачі позову та у відповіді на відзив заявив клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Представник відповідача Яцюк Н.М. в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. 18.12.2025 подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача з урахуванням поданого відзиву на позовну заяву та заперечень на заяву про зменшення розміру позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов таких висновків. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 18.07.2023 [PERSON] уклав з ТзОВ «Споживчий центр» кредитний договір № 18.07.2023-100003231 шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки кредитного договору, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту), інформаційного повідомлення позичальника та паспорту споживчого кредиту, за допомогою електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора Н871, внаслідок чого відповідач отримав кредит на споживчі потреби в сумі 9000,00 грн строком на 70 днів (а.с.20-29). Згідно з п. 3.1. Договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Пунктом 3.2. встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з п. 3.3 кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах, встановлених у заявці до кредитного договору, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Відповідно до п. 1-5 заявки до кредитного договору № 18.07.2023-100003231 (надалі -заявка) датою надання/видачі кредиту є 18.07.2023; сума кредиту становить 9000,00 грн; строк кредиту 70 днів з дати його надання; дата повернення кредиту 25.09.2023; період користування кредитом кожні 14 днів з дня надання кредиту. Відповідно до п. 6-9 заявки продовження строку, на який надається кредит, не передбачене. У позичальника та кредитодавця відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.3% за 1 (один) день користування кредитом яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Проценти розраховуються шляхом множення кредиту/залишку кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 1350,00 грн. Розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Відповідно до п. 4.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача [NUMBER]. Згідно з п. 4.3. договору днем надання кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. У випадку, якщо дата ініціювання платіжної операції з надання кредиту не співпадає з датою завершення цієї платіжної операції з надання кредиту, днем/датою надання кредиту є дата ініціювання цієї платіжної операції, якщо платіжна операція була завершена (навіть у випадку її завершення в пізнішу дату). Неможливість завершення ініційованої кредитодавцем платіжної операції з надання кредиту не з вини кредитодавця є скасувальною обставиною та призводить до припинення прав і обов`язків сторін за даним договором, включаючи обов`язок кредитодавця з надання кредиту. Неможливість видачі кредиту готівкою у зв`язку з нез`явленням позичальника для її отримання у дату надання/видачі кредиту, зазначену в заявці, є скасувальною обставиною та призводить до припинення прав і обов`язків сторін за даним договором, включаючи обов`язок кредитодавця з надання кредиту. У випадку настання вказаних скасувальних обставин даний договір є розірваним та припиненим з дати надання/видачі кредиту, зазначеної в заявці. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитодавця, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу. Відповідно до п. 6.1. договору позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів - у терміни та строки, вказані у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Відповідно до довідки вих.№0311/25-1 від 03.11.2025 виданої ТОВ «СТАРТ-МОБАЙЛ» 18.07.2023 о 22:55:50 на номер абонента [NUMBER] було доставлено SMSповідомлення з текстом «Код підтвердження:код швидкогроші: Н871 (а.с.118). На підтвердження виконання товариством зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором надано квитанцію платіжної системи LIQPAY від 18.07.2023, з якої вбачається перерахування на номер платіжного інструменту 516780*20 коштів в сумі 9000,00 грн згідно договору № 18.07.2023-100003231 (а.с. 19). Таким чином, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в сумі 9000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 18.07.2023-100003231 від 18.07.2023 заборгованість відповідача становить 18540,01 грн, з яких: 9000,00 грн основний борг; 8190,01 грн відсотки, 1350,00 грн комісія. Проценти по кредиту нараховані за період 18.07.2023 по 25.09.2023 (а.с.34). Дана заборгованість також підтверджується копією картки субконто по контрагенту [PERSON] за 18.07.2023-31.10.2025 (а.с.113-117). Із виписки АТ «Ощадбанк» від 03.12.2025 вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) відкрито банківський рахунок № [NUMBER] , який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № [NUMBER] . Також наданою випискою по рахунку № [NUMBER] за 06.04.2023 підтверджується факт зарахування на рахунок відповідача коштів в сумі 9000,00 грн (а.с.143-144). Отже, наведеними вище належними доказами підтверджено укладення кредитного договору та переказ коштів на рахунок, що належить [PERSON] на суму 9000,00 грн згідно договору № 18.07.2023-100003231. Беручи до уваги зазначене, судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Водночас, судом також встановлено, що відповідно до копії послужного списку з 04.03.2022 по 30.01.2024 [PERSON] проходив військову службу у різних підрозділах Збройних Сил України (а.с.79-89). Отже, у зазначений позивачем період кредитування, був діючим військовослужбовцем. Відповідач [PERSON] є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення серії [NUMBER] видане 21 січня 2025 року (а.с.90). Разом з тим, відповідач [PERSON] визнаний інвалідом І групи підгрупи Б з 29.08.2025 року, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 03.09.2025 року № 10476/25/1422/В (а.с.90-94), іншими лікарськими документами (а.с. 77-78, 94-97). Застосоване судом законодавство. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, суд зазначає, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду № 524/5556/19 від 12.01.2021 року, № 732/670/19 від 09.09.2020 року, № 404/502/18 від 23.03.2020 року, № 127/33824/19 від 07.10.2020 року, № 561/77/19 від 16.12.2020. У ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (надалі Закон). Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Мотиви прийняття рішення судом та висновки суду. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені. За загальними правилами доказування, визначеними ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наданих представником позивача доказів вбачається, що кредитний договір № № 18.07.2023-100003231 від 18.07.2023, підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора Н871, є укладеним, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів. Підписавши вказаний договір, [PERSON] посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, ними погоджено усі істотні умови договору, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти в сумі 9000,00 грн строком на 70 дні, зі сплатою відсотків, однак порушив свої зобов`язання за кредитним договором, не повернув суму кредиту. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду №524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20) від 12.01.2021 року: «електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині». Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення ст. 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З урахуванням принципу тлумачення «favor contractus» (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсними. Водночас надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. У свою чергу відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем. Отже, матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та перерахування кредитних коштів на рахунок [PERSON] , а відтак суд дійшов висновку, з урахуванням поданої позивачем заяви про зменшення позовних вимог, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 18.07.2023-100003231 від 18.07.2023 в сумі 9000,00 грн - заборгованості по тілу кредиту. Щодо нарахування комісії в розмірі 1350,00 грн суд зазначає таке. Відповідно до умов договору сплата одноразової комісії ставилася умовами договору як обов`язкова попередня умова отримання кредитних коштів, що зокрема, передбачено п. 9 заявки, а саме: комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 1350,00 грн. Розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Отже, кредитні кошти були видані з урахуванням цієї комісії. З матеріалів даної справи вбачається, що комісію у розмірі 15% було визначено як плату за надання кредиту. Проте суд звертає увагу, що в кредитному договорі, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) не містять зазначення конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням кредиту і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які кредитодавцем встановлена комісія, пов`язана з наданням кредиту, а тому доводи представника позивача, що комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, зазначений позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу не заслуговують на увагу, оскільки ТОВ «Споживчий центр» не надало доказів наявності, переліку такої послуги і погодження її зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. Посилання представника позивача у відповіді на відзив про зазначення їх переліку в підписаній відповідачем заявці кредитного договору не відповідає дійсності. Умови, які б містили перелік послуг за які стягується комісія у заявці відсутні. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 січня 2024 року в справі 727/5461/23, від 09 жовтня 2024 року в справі 582/202/22. Як виснував Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2024 у справі №753/25744/21). Водночас суд при наданні оцінки щодо передбачених умов сплати комісії, також бере до уваги, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач тривалий час, зокрема і на момент укладення договору періодично проходив лікування в закладах з надання психіатричної допомоги з приводу розладу особистості, при цьому в кінці 2023 року діагностовано психічне ураження ЦНС. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору про встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 15 % є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи наведене, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії з підстав їх необґрунтованості. Судові витрати у справі. Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява ТОВ «Споживчий центр» була подана до суду у електронному вигляді з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», позивачем сплачено судовий збір із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією АТ «ПУМБ» від 16.09.2025 (а.с. 8). Оскільки ціна позову з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог становить 10350,00 грн, позовні вимоги задоволені частково в розмірі 9000, 00 грн, що становить 86,96 % (9000,00 грн х 100 % : 10350,00 грн), тому, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача в порядку розподілу судових витрат підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 2106,52 грн (2422,40 х 86,96%). Решту судового збору в розмірі 315,88 грн слід залишити за позивачем. Однак, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Вказане правило неодноразово підтримано судовою практикою: постанови Верховного Суду України № 6-152цс17 від 01 березня 2017 року та № 6-1065цс17 від 16 серпня 2017 року, Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 707/2717/21, від 10 січня 2024 року у справі № 757/48467/21, від 16.04.2025 у справі № 361/5009/22). У пункті 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема особи з інвалідністю I та II груп. Відповідач [PERSON] є особою з числа осіб з інвалідністю І групи, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 03.09.2025 № 10476/25/1422/В (а.с.90-94). З урахуванням наведеного, враховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору, судові витрати позивача підлягають компенсації ТОВ «Споживчий центр» за рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: partial