Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності, в обґрунтування якого посилається на те, що на підставі Договору дарування квартири від 23 березня 2002 року їй на праві особистої власності належить квартира під [ADDRESS] . 24 лютого 2022 року розпочалося повномасштабне вторгнення РФ в Україну, позивач змушена були евакуюватися в більш безпечний регіон, оскільки Сєвєродонецька міська територіальна громада, до якої входить м. Сіверськодонецьк Луганської області невдовзі була окупована, що перешкоджає отриманню підтвердження реєстрації права власності на квартиру за позивачем в БТІ. Позивач з метою реєстрації права власності в державному реєстрі прав на нерухоме майно звернувся до державного реєстратора, проте у здійсненні реєстрації права йому було відмовлено з підставнеподання заявником чи неотримання реєстратором у порядку, визначеному Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронної формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстроване речові права до 01 січня 2013 року. У зв`язку з чим позивач просив визнати за [PERSON] , право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 31,0 кв. м, житловою площею 15,4 кв. м. Ухвалою судді від 08 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з її розглядом у порядку загального позовного провадження, витребувано письмові докази у позивача. Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавали, тому суд вважає можливим розгляд справи у їхню відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавав, за таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до такого. 26 вересня 2024 року набула чинності постанова Верховної Ради України № 3984-IX від 19 вересня 2024 року, якою перейменовано район і три населених пункти Сєвєродонецької територіальної громади, зокрема, Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район, місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк. Судом установлено, що відповідно до Договору дарування квартири від 23 квітня 2002 року позивачеві на праві особистої приватної власності належить квартира під [ADDRESS] . Договір посвідчено 23 квітня 2002 року В.В. Лопатенком приватним нотаріусом Сєверодонецького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1976. Договір містить Реєстраційний напис на «правовстановлювальному» документі Бюро технічної інвентаризації міста Сєвєродонецьк Луганської області, засвідчений підписом начальника та печаткою Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк Луганської області про реєстрацію права приватної власності на зазначену у договорі квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , записаний за реєстровим № 79 15 травня 2002 року (а.с. 28). Згідно з технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] від 10 травня 2002 року, зазначена квартира знаходиться у власності [PERSON] на підставі Договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєверодонецького міського нотаріального округу В.В. Лопатенком, зареєстровано в реєстрі за № 1976 від 23 квітня 2002 року, указане засвідчено підписом начальника та печаткою БТІ м. Сєвєродонецьк Луганської області (а.с. 29-30). Зазначені договір дарування квартири та технічний паспорт надані суду у засвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єпур Н. В. копіях, відповідно до посвідчувального напису нотаріус засвідчує вірність копії оригіналу, в останньому підчисток, дописок, закреслених слів, не застережених виправлень або інших особливостей не виявлено. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Єременком І. М. від 18 серпня 2025 року № 80425592 позивачеві відмовлено у проведені реєстраційних дій з державної реєстрації права власності на нерухоме майно, з підставнеподання заявником чи неотримання реєстратором у порядку, визначеному Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронної формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстроване речові права до 01 січня 2013 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Наданий позивачем реєстраційний напис на документі про право власності, на технічному паспорті, зроблений бюро технічної інвентаризації, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено його право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує його право власності, у зв`язку з чим, заявлені ним позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved