Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог. Представник Мостиської міської ради Львівської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, розташованої біля багатоквартирного будинку [ADDRESS] шляхом демонтажу збудованого фундаменту під огорожу, бетонного колодязя та встановлених підпірних стін до підземного гаражу. Покликається на те, що до Мостиської міської ради звернулась [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] із заявою від 02.05.2024 (вх.№704/05-13 від 02.05.2024) про усунення незаконно побудованих споруд за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , а саме фундаменту та колодязя, які створюють суттєві перешкоди в користуванні прибудинковою територією. Вказує, що Мостиською міською радою встановлено, що квартира розташована за адресою: [ADDRESS] належить в наступних частках: [PERSON] 1/4, [PERSON] 3/8 та [PERSON] 3/8, а [PERSON] належить нежитлова будівля за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що Розпорядженням міського голови від 13.05.2024 №133-Р створено комісію для розгляду заяв [PERSON] №704/05-13 від 02.05.2024. Такою комісією встановлено, що на прибудинковій території будинку [ADDRESS] зі сторони [ADDRESS] збудовано фундамент під огорожу, бетонний колодязь та встановлено підпірні стіни до підземного гаражу, правовстановлюючі документи на які у Мостиській міській раді відсутні. За результатами перевірки акт комісії від 20.05.2024 скеровано в Державну інспекцію архітектури та містобудування України (далі - ДІАМ ) для вжиття заходів у межах наданих повноважень. Проте станом на момент подання позовної заяви, жодних заходів зі сторони ДІАМ вжито не було. Стверджує, що відповідачі створюють Мостиській міській раді перешкоди для користування земельною ділянкою загального користування, розташованої по площі Ринок біля багатоквартирного будинку [ADDRESS] , які полягають в тому, що відповідачі фактично на свій власний розсуд без відповідних дозвільних документів самовільно збудували фундамент під огорожу, бетонний колодязь та встановили підпірні стіни до підземного гаражу. Проте, ні [PERSON] , ні [PERSON] (відповідно до акту 28.06.2022р.) не надано жодних правовстановлюючих документів на самовільно збудовані фундамент під огорожу, бетонний колодязь та встановлені підпірні стіни до підземного гаражу. У зв`язку з викладеним, з метою захисту цивільних прав та інтересів, Мостиською міською радою прийнято рішення про звернення до суду з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, розташованої за адресою: [ADDRESS] , біля багатоквартирного будинку [ADDRESS] шляхом демонтажу збудованого фундаменту під огорожу, бетонного колодязя та встановлених підпірних стін до підземного гаражу. ІІ. Короткий зміст інших заяв по суті справи. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, у якому такий заперечує проти заявлених позовних вимог з таких підстав. Зазначає, що факти, викладені у позовній заяві не в повній мірі відповідають об`єктивним обставинам справи. Так, ще 28.06.2022 в ході перевірки заяви [PERSON] комісією, створеною за розпорядженням голови Мостиської міської ради №193-р від 21.06.2022 проведено обстеження прибудинкової території та складено акт, в якому запропоновано [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в термін до 29.07.2022 надати в міську раду документи на забудову земельних ділянок. Разом з тим із додатків до позовної заяви вбачається, що такі документи були надані [PERSON] та [PERSON] , а відповідних документів на забудову земельної ділянки громадянки [PERSON] до позову не долучено. Окрім того, зазначає, що позивачем не надано жодних доказів щодо вжиття заходів для досудового врегулювання спору. Зокрема, не надано поштових квитанцій або інших доказів про скерування актів перевірки по вказаному факту в ДІАМ, як і не надано відповіді інспекції на звернення Мостиської міської ради, не скеровувались такі акти і на їхню адресу. Також зазначає, що по день подачі відзиву на їхню адресу від позивача не надходило жодних листів або приписів щодо усунення будь-яких порушень щодо заїзду у збудований в законний спосіб гараж, не надано таких доказів і в суд. Стверджує, що при надходженні законної вимоги з Мостиської міської ради, ними (відповідачами) Строгуш, було б вжито всіх заходів для добровільного усунення порушень закону, якщо такі наявні, оскільки відповідно до ст.16 ЦПК України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Вказує, що ними відповідачами Строгуш, було надано позивачу [PERSON] паспорт на забудову земельної ділянки, з якого вбачається, що до погодженої відповідними службами та рішеннями Мостиської міської ради добудови до будинку за адресою: [ADDRESS] , входить і гараж. Вважає, що такий спір можливо врегулювати у добровільному порядку або в порядку, передбаченому главами 4 та 5 ЦПК України. Інші відповідачі не подавали відзиву на позовну заяву, ні будь-якої іншої заяви по суті справи, перелік яких визначено ст.174 ЦПК України. Статтею 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. ІІІ. Позиція учасників справи. В судовому засіданні представник позивача Мостиської міської ради Львівської області Кирилюк А.М. підтримала заявлені позовні вимоги до [PERSON] . Також, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] мав затверджений проєкт забудови, останній додатково збудував фундамент та бетонний колодязь, які проєктом забудови не передбачені. Оскільки ОСББ не створено, саме Мостиська міська рада має право звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що позов підлягає задоволенню. При цьому вказала, що спірна земельна ділянка є прибудинковою територією та подвір`ям двох будинків. Також зазначила, що фундамент станом на теперішній час не демонтовано, у зв`язку з чим паркування транспорту неможливе. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання, призначене на 22.12.2025р., - не з`явився, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. IV. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області 09.12.2024р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом Мостиської міської ради Львівської області до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою; залучено [PERSON] до участі у даній цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 08.04.2025р. заяву Мостиської міської ради Львівської області про уточнення (зменшення) позовних вимог, подану в порядку ст.49 ЦПК України у вказаній справі - повернуто позивачу. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 05.05.2025р. прийнято відмову представника позивача Мостиської міської ради Львівської області Кирилюк А.М. від частини позовних вимог, а саме позовних вимог до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про зобов`язання їх усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] шляхом демонтажу встановлених підпірних стін до підземного гаражу; закрито провадження у справі за позовом Мостиської міської ради Львівської області до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] , про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, в частині позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про зобов`язання їх усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу встановлених підпірних стін до підземного гаражу. Ухвала мотивована тими доводами, що сторона позивача пред`являла до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позовну вимогу демонтувати підпірні стіни при заїзді у збудований підземний гараж; на даний час відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] добровільно усунули перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу підпірних стін при заїзді у збудований підземний гараж на прибудинковій території будинку [ADDRESS] , відтак сторона позивача відмовляється від позову в цій частині. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 15.07.2025 закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті. V. Обставини справи, встановлені судом. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Розпорядженням міського голови від 13.05.2024 №133-Р «Про створення комісії щодо розгляду заяви гр. [PERSON] » створено комісію для розгляду заяви гр. [PERSON] , щодо усунення незаконно побудованих споруд в. [ADDRESS] . У результаті проведення огляду території будинку [ADDRESS] , було складено Акт перевірки фактів, викладених у заяві [PERSON] мешканки м.Мостиська від 20 травня 2024р., яким встановлено наступне: на прибудинковій території будинку [ADDRESS] зі сторони [ADDRESS] збудовано фундамент під огорожу, бетонний колодязь та встановлено підпірні стіни до підземного гаражу. Комісією зроблено заміри та встановлено: фундамент під огорожею довжиною 9,1 м та шириною 0,30 м, бетонний колодязь висотою 60 см та діаметром 100 см та підпірна стіна висотою 90 см, довжиною 2,90 м, та шириною 0,40 см. Також фундамент під огорожу наявний з другої сторони будівлі наступних розмірів: довжиною 10,40 м та шириною 0,30 м. За результатами перевірки вирішено направити даний акт в Державну інспекцію архітектури та містобудування України (ДІАМ) для вжиття заходів у межах наданих повноважень. Крім того, з Акту перевірки щодо розгляду заяви [PERSON] жительки [ADDRESS] складеного 28 червня 2022р. відомо, що [PERSON] вже зверталася з заявою Мостиської міської ради Львівської області. Тоді комісією також було проведено огляд прибудинкової території будинку по [ADDRESS] . За результатами огляду на місці встановлено наступне: на території прибудинкової території будинку по [ADDRESS] зі сторони [ADDRESS] збудовано гаражі, стоять фундаменти ймовірно під гаражі і фундамент під огорожу, а також бетонні кільця каналізаційного колодязя. Комісія не могла встановити законність встановлення даних будівельних конструкцій, оскільки не отримала дозвільні документи на будівництво. Для належного, попереднього встановлення фактів, що зазначені заявницею і законності зведення будівель і споруд на прибудинковій території будинку по [ADDRESS] , комісія рекомендувала в термін до 29.07.2022р.: гр. [PERSON] , яка проживає у [ADDRESS] надати у відділ капітального будівництва, житлово-комунального господарства та комунальної власності Мостиської міської ради документи на будівництво гаражу і право власності на земельну ділянку; гр. [PERSON] , який проживає у [ADDRESS] надати у відділ капітального будівництва, житлово-комунального господарства та комунальної власності Мостиської міської ради документи на забудову земельної ділянки; гр. [PERSON] , який проживає у [ADDRESS] надати у відділ капітального будівництва, житлово-комунального господарства та комунальної власності Мостиської міської ради документи на забудову земельної ділянки. При цьому у вказаному Акті заначено, що у випадку не надання необхідних документів Мостиською міською радою буде вважатися незаконною забудова прибудинкової території і документи перевірки будуть направлені до Державної інспекції архітектури та містобудування України. Як вбачається із додатків, що долучені до позовної заяви, такі документи були надані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до інформації, вказаної у Будівельному паспорті на забудову земельної ділянки виділеної індивідуальному забудівнику [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та копії долучених до нього Рішення №89 від 22 квітня 2005 року «Про надання дозволу на підготовку матеріалів погодження по вибору земельної ділянки для добудови житлових кімнат до існуючого будинку в [ADDRESS] , гр. [PERSON] », Рішення №138 від 17 серпня 2005 року «Про затвердження матеріалів погодження по вибору земельної ділянки для добудови житлових кімнат до існуючого будинку в м.Мостиська по пл.Ринок, гр. [PERSON] », останньому було надано дозвіл на виготовлення будівельного паспорта для добудови житлових кімнат до існуючого будинку в [ADDRESS] . Так, згідно копії Акту виносу в натуру плану земельної ділянки від 02.11.2008 року, складеного представником архітектурно-планувальної групи при районному архітекторі Мостиського району Ковалик Оксаною Остапівною встановлено, що на підставі рішення виконкому Мостиської міської ради Львівської області від 17.08.2005 №138 проведений в натурі відвід земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво забудовника [PERSON] та винос в натурі габаритів житлового будинку за індивідуальним проектом згідно з планом земельної ділянки розташованої в [ADDRESS] , площею 52 кв.м. Земельна ділянка разом з закріпленими знаками передана присутньому при відводі забудовнику [PERSON] . Забудовника попереджено про те, що забудова земельної ділянки повинна проводитися з обов`язковим дотриманням всіх розмірів, вказаних в проекті забудови земельної ділянки. Як підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №176556010 від 07.08.2019р., право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 152,4 кв.м., житлова площа 76,2 кв.м., зареєстроване за [PERSON] в частці 1/4 частини. З довідки №1718/02-33 від 09.07.2025р., виданої Мостиською міською радою Львівської області по справі №448/2203/24, вбачається, що відповідно до земельно-облікових документів Мостиської міської ради земельна ділянка розташована за адресою: Львівська область, Яворівський район, м.Мостиська, площа Ринок, біля багатоквартирного будинку, у власності, постійному користуванні та на праві оренди не перебуває, кадастровий номер не присвоювався, що підтверджується викопіюванням з публічної кадастрової карти. Згідно Акту обстеження прибудинкової території в [ADDRESS] від 30.01.2025р., за результатами огляду прибудинкової території будинку [ADDRESS] , комісією, яка створена на підставі розпорядження міського голови від 29.01.2025р. №30-Р, встановлено, що гр. [PERSON] , на виконання акту комісії №202/02-33 від 24.01.2025р., демонтовано бетонні підпірні стінки (1*0,25 по обидві сторони), які виступали на прибудинкову територію 10 та повідомлено відділ містобудування та архітектури Мостиської міської ради у встановлений термін. Згідно Акту щодо повторного обстеження прибудинкової території в [ADDRESS] від 07.04.2025р., складеного комісією, яка створена на підставі розпорядження міського голови від 14.01.2025р. встановлено, що гр. [PERSON] демонтував бетонні підпірні стінки (1* 0,25 по обидві сторони), які виходили на прибудинкову територію будинку [ADDRESS] , про що повідомив відділ містобудування та архітектури Мостиської міської ради в термін до 01.04.2025 року та проведено благоустрій прибудинкової території 10 на пл.Ринок; у свою чергу, гр. [PERSON] не демонтував фундамент, який виходить на прибудинкову територію 10 на пл.Ринок, площею 20,8 м.кв. та не демонтував бетонний каналізаційний колодязь (діаметром 0,91см та висотою 0,64 см) в термін до 01.04.2025 року. Суд зазначає, що в частині позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу встановлених підпірних стін до підземного гаражу провадження у даній справі закрито, у зв`язку із прийняттям відмови судом представника позивача Мостиської міської ради від частини позовних вимог. З огляду на наведене, судом розглядається лише позовна вимога до відповідача [PERSON] щодо зобов`язання останнього усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, розташованої за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтажу збудованого фундаменту під огорожу та бетонного колодязя, оскільки такі перешкоди в користуванні земельною ділянкою не усунуті останнім. Згідно копії проекту магазину та офісу в [ADDRESS] , зокрема копій висновку №16/014 на проект будівництва від 26 квітня 2007 року, експертного висновку сектору з питань наглядово-профілактичної діяльності Мостиського РВ ГУ МНСУ в Львівській області від 15.05.2007р. №16/1842, акту вибору земельної ділянки від 7 липня 2004р., висновку «Про попереднє погодження матеріалів вибору земельної ділянки під будівництво магазину змішаних товарів з офісом» від 21 липня 2004р. №128, листа Мостиського районного відділу земельних ресурсів Львівського обласного Головного управління земельних ресурсів за №1652/18 від 6 жовтня 2004р. встановлено, що [PERSON] , враховуючи згоду Мостиської міської ради і позитивні висновки управління (відділу) містобудування і архітектури, Державного управління економічної безпеки, головного державного санітарного лікаря, погоджено місце розташування земельної ділянки під будівництво магазину та офісу на земельній ділянці площею 0,02 га, в тому числі 0,02 під дворами, яка знаходиться в [ADDRESS] . Проте, з вказаних документів, не вбачається надання дозволу на будівництво фундаменту під огорожу та бетонного колодязя. Судом встановлено, що доводи, на які посилається позивач, як на підставу позову, належним чином обґрунтовані та ґрунтуються на законі. Зокрема, письмовими доказами, у тому числі фотоматеріалами, встановлено, що самовільне зайняття [PERSON] цієї земельної ділянки відбулося шляхом зведення фундаменту під огорожу та бетонного колодязя. VI. Застосовані судом норми права та судова практика. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду. Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Згідно зі статтею 13 Конституції України, земля, її надра, атмосфера, повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування. Згідно із п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено виключно до компетенції міських рад. У відповідності до положень статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим. Як передбачено статтями 38, 39 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм. Згідно зі статтею 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: а)громадяни та юридичні особи-на землі приватної власності; б)територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування,-на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Статтею 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до об`єктів благоустрою належать, зокрема, території загального користування. У відповідності до вимог ст. ст. 16, 17 Закону, громадяни повинні дотримуватися правил благоустрою та не порушувати права та законні інтереси інших суб`єктів благоустрою. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Пунктом б. ч.1 ст.211 та ст.212 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема за самовільне зайняття земельних ділянок. Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням і охороною земель визначені Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель». Згідно зі статтею 1 вказаного Закону самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Разом з тим, суд враховує позицію Верховного суду від 17.04.2017 у справі № 354/612/13-ц, згідно якої, у положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в ч. 1ст. 376 ЦК, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей об`єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) зведений з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Будівництво вважається правомірним, якщо власник ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому містобудівельним законодавством порядку дозвіл на забудову. З урахуванням змісту ст. 376 ЦК в поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 цього кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Відповідно до п.7 Розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Такий захист здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, а також відшкодування заподіяних збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 69)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98). Положеннями частини 1 ст.4, ст.12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права. На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VII. Висновки суду. Згідно із статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Із вказаної норми слідує, що кожен землекористувач має право вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що доводи, на які посилається позивач, як на підставу позову, належним чином обґрунтовані та ґрунтуються на законі. Зокрема, письмовими доказами, у тому числі фотоматеріалами, встановлено, що самовільне зайняття [PERSON] цієї земельної ділянки відбулося шляхом зведення фундаменту під огорожу та бетонного колодязя. Суд вважає, що у такий спосіб відповідачем [PERSON] створюються перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою загального користування розташованої по площі Ринок біля багатоквартирного будинку 10. Враховуючи самочинне будівництво фундаменту під огорожу та бетонного колодязя, які розташовані на спірній земельній ділянці комунальної форми власності, яка відноситься до земель загального користування, що не була відведена відповідачу [PERSON] для цієї мети, за відсутності дозвільних документів, передбачених чинним законодавством, суд вважає, що позов до відповідача [PERSON] підлягає задоволенню, а тому останнього слід зобов`язати усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, розташованої за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтажу збудованого фундаменту під огорожу та бетонного колодязя. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VIII. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до декількох відповідачів, зокрема до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, розташованою біля багатоквартирного будинку [ADDRESS] шляхом демонтажу збудованого фундаменту під огорожу, бетонного колодязя та встановлення підпірних стін до підземного гаражу. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 05.05.2025 року провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про зобов`язання їх усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу встановлених підпірних стін до підземного гаражу було закрито. Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом із тим, при постановленні зазначеної ухвали судом не вирішувалось питання щодо повернення судового збору з Державного бюджету України. При поданні позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1390 від 28 листопада 2024 року. З огляду на те, що провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було закрито, а питання про повернення судового збору не вирішено, суд вважає за доцільне повернути позивачу з Державного бюджету України 50 % сплаченої суми судового збору (згідно заявлених позовних вимог до зазначених відповідачів), а саме 1135,50 грн. Крім того, беручи до уваги, що позовні вимоги до відповідача [PERSON] задоволено у повному обсязі, на підставі статей 133 та 141 ЦПК України з останнього на користь позивача Мостиської міської ради Львівської області підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 757 гривень (тобто стягненню з відповідача [PERSON] підлягає лише сума судового збору, яка була сплачена позивачем за задоволену судом позовну вимогу до [PERSON] про зобов`язання останнього усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу збудованого фундаменту під огорожу та бетонного колодязя.).

Outcome: approved