Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

[PERSON] , та [PERSON] , звернулися до суду з позовом до [PERSON] , та [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно за законом, на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташова за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після смерті останньої, відкрилася спадщина на майно, яке складається із земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташова за адресою: [ADDRESS] . Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальному порядку немають можливості, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу, яким є Державний акт на право приватної власності на землю, який обов`язково необхідно подати в оригіналі державному нотаріусу для оформлення права на спадщину та видачі свідоцтва про право на спадщину. Роз`яснювальним листом Володимирецької районної державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 16.07.2025 в оформленні права власності на спадкове майно за законом позивачам було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. Просить позов задовольнити, визнати за ними право власності на спадкове майно за законом та розглянути справу без участі позивачів. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження. Відповідачі [PERSON] , та [PERSON] , у підготовче судове засідання не з`явилися, надали суду заяви, в яких просили розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги визнають, надали суду письмові докази на підтвердження відмови від спадкових прав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом достовірно встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане Балаховицькою сільською радою Володимирецького району Рівненської області від 30.09.2009 року. Після смерті [PERSON] , рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області 18.10.2010 року було визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , як частку в спільному майні подружжя, та на 1/4 частину цього ж житлового будинку в порядку спадкування, а всього визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . Визнано за неповнолітньою [PERSON] [INFO] права власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] . В подальшому право власності на житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами в частинах визначених судовим рішенням було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 11.04.2011 року. Також судом встановлено, що за життя [PERSON] , належала земельна ділянка, загальною площею 0,1520 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №691169 від 16.03.2010 року. Однак питяння щодо спадкування спірної земельної ділянки на якій розташований житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на даний час залишається не вирішеним. На час смерті [PERSON] , спільно разом із ним проживали та були зареєстровані його дружина [PERSON] , та доньки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідками №20 та №21 від 18.01.2022 року, які видані Полицькою сільською радою Вараського району Рівненської області. Факт родинних відносин між [PERSON] , та [PERSON] , та спадкодавцем [PERSON] підтверджується такими документами: - згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] чоловіком [PERSON] , зазначений [PERSON] . - згідно свідоцтва про народження [PERSON] , серія [NUMBER] її батьком записаний [PERSON] ; Спадкова справа після смерті [PERSON] , не заведена, що підтверджується інформаційної довідки зі спадкового реєстру, яка видана Володимирецькою державною нотаріальною конторою від 16.07.2025 року. Роз`яснювальним листом Володимирецької районної державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції №545/01-16 від 16.07.2025 в оформленні права власності на спадкове майно за законом позивачам відмовлено, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу. Рекомендовано, для реалізації спадкових прав, звернутися до суду з позовом про визнання права власності на вказані земельні ділянки, які належали померлому, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у зв`язку з його смертю. Як вбачається зі змісту ст. 177, 178 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо де право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17, у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно з виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди superficies solo cedit (збудоване приростає до землі) має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Саме такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 в справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява №6833/74 від 13.07.1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». Невіддільність об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований, вказує на те, що позивачі успадковуючи право власності на житловий будинок, правомірно розраховували й на можливість використання земельної ділянки, на якій розташований вказаний об`єкт нерухомого майна на тих же умовах, на яких її використовував попередній власник. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Враховуючи, що позивачі є власниками будинку, який розташований на спірній земельній ділянці, яка має цільове призначення для будівництва та обслуговування домоволодіння, та в сукупності утворює цілісний об`єкт нерухомості, а тому набуваючи право власності на житловий будинок, позивачі набули і право власності на земельну ділянку для його обслуговування. Окрім того відповідачка позов визнала, а як зазначено у ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивачі не ставить. На підставі наведеного,

Outcome: approved