Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до її повноліття. В обгрунтування позову зазначила, що відповідач в добровільному порядку жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, в житті дитни, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. В свою чергу позивачці тяжко утримувати дитину власними силами. На підставі цього позивачка просить стягнути з відповідача на утримання дитини на її користь аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до її повноліття. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 15.08.2025. 18.09.2025 у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Будь-яких інших процесуальних дій не вчинялося та заяв до суду не надходило. Позивачка [PERSON] , надала до суду заяву в якій підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] , будучи належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про перенесення часу судового засідання не клопотав, відзиву на позов або будь-яких заперечень проти позову, а також доказів на підтвердження таких заперечень не надав. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому згідно ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалась. Суд, дослідивши матеріали справи, обставини справи, проаналізувавши всі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні достовірно встановлено, що рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 06.05.2025 року, шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією рішення суду. Так, зі свідоцтва про народження серія [NUMBER] малолітнього [PERSON] , [INFO] , вбачається, що сторони по справі є її батьками. Дитина проживає спільно з матір`ю та перебуває на її утриманні. У відповідності до ст.180-182 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, судом встановлено, що відповідач у справі, який є батьком малолітньої дитини, зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення повноліття. Оскільки в добровільному порядку такого утримання [PERSON] , не здійснює, і домовленості між сторонами про способи та розмір утримання не досягнуто, позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Як вбачається зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Позивач, з якою проживає дитина, обрала стягнення аліментів у частці від доходу, що відповідає вимогам ст.ст.182, 184 СК України. З приводу розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, судом встановлено наступне. Згідно частини другої ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягають аліменти в розмірі 1/4 всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законом, із індексацією розміру у відповідності до ст.184 ч.2 СК України.

Outcome: approved