Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути із відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 87641 від 22.10.2019 в сумі 6400,00 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4000,00 гривень; простроченої заборгованості за процентами в розмірі 2400,00 гривень, а також просить стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 22.10.2019 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір №87641, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 4000,00 грн., строком на 30 днів, стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. ТОВ «ЗАЙМЕР» свої зобов`язання за вищезазначеним Кредитним договором виконало в повному обсязі, перерахувавши вищевказані кредитні кошти в розмірі 4000,00 грн. на картковий рахунок відповідачки за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Натомість відповідачка належним чином не виконала умови вищевказаного Договору про надання коштів на умовах кредиту № 87641 від 22.10.2019, у зв`язку із чим в останньої виникла заборгованість у розмірі 6400,00 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4000,00 гривень; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 2400,00 гривень. 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено Договір факторингу № 01-28/10/2021, у відповідності до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», а ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором № 87641 від 22.10.2019. Вказує, що відповідачка не вживає жодних заходів, які свідчать про наміри виконувати зобов`язання, передбачені Договором, ухилилася від виконання зобов`язань перед позивачем. У зв`язку з чим просив стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором № 87641 від 22.10.2019 в розмірі 6400,00 гривень та стягнути понесені судові витрати. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25.03.2025 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просив справу розглядати за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце їх проведення, про причини неявки до суду не повідомила, відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подала. У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 22.10.2019 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 87641 про надання фінансового кредиту (надалі - Договір), який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора. Згідно з п. 1.1 Договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 4000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 1.2 Договору, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 20.11.2019. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Згідно з п. 1.3 Договору, за користуванням кредитом клієнт сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % (проценти) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. За умовами п. 1.4 Договору кредитні кошти надаються позичальнику в безготівковій формі, шляхом переказу на реквізити платіжної банківської карти. Відповідно до п.2.3. Договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом. Розділом 4 вище указаного договору передбачено відповідальність сторін, зокрема виконання зобов`язання позичальником з повернення кредиту та/або сплати відсотків за його користування та здійснення інших платежів відповідно до умов договору. За умовами п. 6.1 Договору, указаний договір укладено в електронній формі, одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Додатком № 1 до Договору є графік платежів, згідно з яким визначено до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту. Згідно із довідкою ТОВ «ЗАЙМЕР» про ідентифікацію, підписаної директором ТОВ «ЗАЙМЕР» Кривець В.В., відповідач ідентифікований ТОВ «ЗАЙМЕР», як позичальник за укладеним договором, оскільки акцептував підписавши 22.10.2019 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора направленого на номер телефону відповідний договір (KL1943). На виконання вимог п. 1.4. кредитного договору відповідачкою були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів (ч. 7 договору). З Інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» вбачається, що 22.10.2019 о 20:50:05 на карту № [NUMBER] було зараховано 4000,00 грн. з описом «видача кредиту № 87641». Доказів протилежного матеріали справи не містять. З наведеного вбачається, що ТОВ «ЗАЙМЕР» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачці кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами вищевказаного Кредитного договору. Разом з тим, у порушення умов кредитного договору відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала та допустив прострочення повернення кредиту та відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість за вищевказаним Договором № 87641 від 22.10.2019. Так, згідно виписки з особового рахунку [PERSON] за кредитним договором № 87641 від 22.10.2019 за 22.10.2019 - 04.12.2024, вбачається, що заборгованість відповідачки за вищевказаним кредитним договором становить 6400,00 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4000,00 гривень; простроченої заборгованості за процентами в розмірі 2400,00 гривень. 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено Договір факторингу № 01-28/10/2021, за умовами якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором № 87641 від 22.10.2019, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021. Також матеріали справи містять докази виконання позивачем договору факторингу в частині оплати за відступлення права грошової вимоги. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту або позики, грошову одиницю, в якій надано кредит або позику, строк та умови їх надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення таких Договорів, на таких умовах шляхом підписання Договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У статті 204 ЦПК України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 статті 599 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частиною першою статті 530 ЦК України). Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Загальна сума заборгованості відповідачки на момент подання позовної заяви за Кредитним договором № 87641 від 22.10.2019 становить 6400,00 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4000,00 гривень; простроченої заборгованості за процентами в розмірі 2400,00 гривень, яка обчислена у розмірі, визначеному п.1.3 кредитного договору, та в межах строків, визначених п.2.3. кредитного договору. Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідачки. Належних доказів того, що відповідачка здійснила повністю погашення тіла кредиту та процентів за вищевказаним кредитним договором, матеріали справи не містять. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (стаття 1078 ЦК України). За частиною 1 статті 1077, частиною 3 статті 1079 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно зі статтею 514, частиною 1 статті 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, внаслідок укладення вищезазначеного договору факторингу до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» перейшли всі права первісного кредитора у зобов`язані за вищезазначеним договором. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, заперечень проти позову відповідачка не надала, надані позивачем розрахунки заборгованості за договорами, відповідачкою жодним чином спростовано не було. Крім цього, доказів на підтвердження чи спростування обставини щодо не укладення договору матеріали справи не містять, відповідачкою таких не надано, що в силу положень статей 12,81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України і не спростовану при вирішенні цієї справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності укладення зазначених договорів, останні у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належними підставами для виникнення та існування обумовлених такими договорами прав і обов`язків сторін. Отже, надаючи оцінку загальній сумі заборгованості по тілу кредиту та процентам, наведеній позивачем у розрахунку, суд не знаходить обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності її нарахування. Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до переконання, що відповідачка належним чином не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором № 87641 від 22.10.2019, а право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», то суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 87641 від 22.10.2019 в загальному розмірі 6400,00 гривень є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного висновку. За правилами статті 141 ЦПК України при розподілі судових витрат судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн. суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133ЦПК України). Статтею 133 ЦПК України встановлені види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді. За ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг адвоката визначаються згідно з умовами Договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно положень ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем до заяви додано: договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, укладений між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В.; додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023; акт про отримання правової допомоги від 13.05.2025, відповідно до якого адвокат Пархомчук С.В. надав, а клієнт ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» прийняв правову допомогу на суму 10500,00 гривень; рахунок 13.05.2025-21 від 13.05.2025 на суму 10500,00, оплачену Пархомчуку С.В. за надану правничу допомогу по договору від 29.12.2023 року. В матеріалах справи також міститься копія довіреності від 30.12.2024 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», якою уповноважено адвоката Пархомчука С.В. представляти інтереси товариства, який жодного разу не брав участі в судових засіданнях. Верховний Суд часто підкреслював на необхідності детального аналізу та вивчення документів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з метою уникнення випадків її присудження за дублюючі одна одну послуги, які не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків (зокрема, постанова від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15). Для включення всієї суми витрат на правову допомогу у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень статей 137, 141 ЦПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою. Як вже було зазначено вище з посиланням на відповідні висновки суду касаційної інстанції, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved