Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

До Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; про усунення від права на спадкування; про одержання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування. В обгрунтування свої позовних вимог зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , з яким вона проживала однією сім?єю без укладення шлюбу в період з 2012 року і до дня його смерті. Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідно позивачу для отримання свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] .. Заповіт [PERSON] складений не був. Позивач, як особа, яка постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] разом, несла обов?язки, притаманні подружжю і піклувалася про здоров?я і благополуччя спадкодавця, як жінка піклується про свого чоловіка у шлюбі і виконує обов?язки, передбачені сімейним законодавством щодо дбання про матеріальне і фізичне благополуччя іншого з подружжя. Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем доказами, які, зокрема, підтверджують факт постійного проживання з померлим, перебування поруч з [PERSON] під час його стаціонарного, амбулаторного та санаторно-курортного лікування, диспансерного огляду, оплати комунальних послуг, ліків для померлого, сплати витрат на поховання померлого. [PERSON] видав на ім`я позивача довіреність строком на 20 років з широким колом повноважень, що свідчить про повну довіру між позивачем та [PERSON] та ставлення померлого до позивача як до близької особи. Водночас, спадкоємцем першої черги за законом на даний час є син померлого - [PERSON] , який ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві у той час, коли останній через похилий вік, тяжку хворобу і каліцтво був у безпорадному стані, що має наслідком усунення відповідача від права на спадкування за рішенням суду. Позивач вказує, що не дивлячись на безпорадний стан, в якому знаходився його батько з 2012 року часу ампутації [PERSON] лівої нижньої кінцівки, [PERSON] , достовірно знаючи про тяжку хворобу батька, його інвалідність, обов?язку щодо надання матеріальної та фізичної допомоги непрацездатному спадкодавцю не виконував, усіляко ухилявся від такого обов?язку, мав можливість надавати вказану допомогу, проте умисно її не надавав. На підставі вищевикладеного позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.08.2022 року цивільну справу № 953/2082/22 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; про усунення від права на спадкування; про одержання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування передано за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова. 07.10.2022 року вказана цивільна справа надійшла до Дзержинського районного суду м. Харкова та на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2022 року передана на розгляд судді Щепіхіній В. В. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.10.2022 року було відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 18.10.2022 року від представника позивача [PERSON] , адвоката Бакалкіна О. В., до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій просив суд заборонити приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Назаренко О. О. до набрання судовим рішенням законною сили видавати свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій з нерухомим майном житловим будинком [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 43342463101). Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.10.2022 року вказану заяву задоволено частково. Заборонено приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Назаренко О. О. до набрання судовим рішенням законної сили по справі за позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; про усунення від права на спадкування; про одержання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, видавати свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 14.11.2022 року від представника позивача [PERSON] , адвоката Бакалкіна О. В., до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, з якої вбачається, що представник позивача просить розглядати позовну вимогу в наступній редакції: встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , [INFO] , без шлюбу в період з жовтня 2012 року по [INFO] (день смерті останнього). Інші вимоги залишити без змін. Позовні вимоги розглядаються судом з урахуванням вищезазначених уточнень позивача. З метою всебічного та повного розгляду ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.07.2023 року витребувано від приватного нотаріуса Назаренко О. О. інформацію про наявність спадкової справи стосовно [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та в разі наявності такої спадкової справи надати дані про коло спадкоємців та копію відповідної спадкової справи. На виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.07.2023 року до суду від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Назаренко В. П. надійшла інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори). Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.05.2024 року прийнято до розгляду уточнені позовні вимоги; задоволені клопотання представника позивача про допит в якості свідка позивача [PERSON] , а також про допит свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також, витребувано з Харківського обласного Державного нотаріального архіву копію заповіту [PERSON] , посвідченого Четвертою Харківською держнотконторою 22.10.1994 року за № 2-5996. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.09.2024 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник, адвокат Бакалкін О. В., в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являлся, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Будь-яких заяв, в тому числі заяв про поважність причин своєї неявки, про розгляд справи без його участі суду не надсилав, відзиву на позов не направив. Згідно зі ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, заслухавши позивача, його представника, свідків, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04.09.2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в місті Харкові. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.04.2013 року, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину. Так, згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.04.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Головащенко О. Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-367, спадкоємцем зазначеного у цьому заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вказаний житловий будинок. Відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 03.06.2015 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. 14.09.2021 року [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Назаренко В. П. відкрито спадкову справу та зареєстровано в реєстрі за № 68297812, що підтверджується копією витягу № 66412448 від 14.09.2021 року про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 66412617 від 14.09.2021 року, 22.10.1994 року Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою (колишня Четверта Харківська ДНК) посвідчено заповіт: інформація про заповідача - [PERSON] , дата та місце народження - невідомо, номер у спадковому реєстрі № 2004005, номер в реєстрі нотаріальних дій 2-5996, стан - чинний, статус - архівний до 01.12.2000, відомості про дату та час реєстрації, реєстратора - відсутні. На виконання ухвали суду Харківським обласним державним нотаріальним архівом направлено листа (від 24.06.2024 №1298/01-21), в якому повідомляється, що за наявними в архіві даними, згідно з матеріалами та документами фонду №17 "Четверта Харківська державна нотаріальна контора", перевірено наявність заповіту за реєстровим №2-5996. Заповіт було посвідчено від імені [PERSON] , який на момент посвідчення заповіту мешкав в [ADDRESS] . Надати інформацію про рік народження заповідача не уявляється можливим, так як реєстр для реєстрації нотаріальних дій Четвертої Харківської державної нотаріальної контори №2, де, здогадно, за №2-5996 виконано запис про посвідчення заповіту 22.10.1994 від імені [PERSON] , на зберігання до нотаріального архіву конторою не передавався. Також до листа долучена засвідчена фотокопія зазначеного заповіту. Судом досліджено вказану копію заповіту, з якої вбачається, що державним нотаріусом 4-ої Харківської ДНК Кадацькою Н. І. посвідчено 22.10.1994 року заповіт від імені [PERSON] (дата народження не вказана), який мешкає: [ADDRESS] . На випадок смерті [PERSON] зробив таке розпорядження: все належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, у тому разі належну йому на праві особистої власності частину квартири [ADDRESS] , заповів сину [PERSON] (дата народження не вказана). Оцінюючи зазначені вище докази щодо обставин набуття відповідачем [PERSON] права на спадкування після смерті його батька [PERSON] та прийняття ним спадщини суд доходить висновку, що матеріалами справи не підтверджується набуття відповідачем права спадкування за заповітом. Так, неможна однозначно стверджувати за відсутності інших підтверджуючих доказів, що саме [PERSON] , який народився [INFO] , заповідав відповідачу [PERSON] , [INFO] , все належне йому майно, оскільки в заповіті відсутня дата народження заповідача. Також в матеріалах справи відсутні докази, що [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за вказаною у заповіті адресою. Відповідач [PERSON] при зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не зазначав про наявність заповіту та вказував інше постійне місце проживання та реєстрації померлого. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Відповідачем будь-яких пояснень та доказів щодо обставин набуття ним права на спадкування не надано, наявність інших заповітів, спадкоємців (крім учасників справи) з досліджених судом доказів не встановлено. За приписами ч.1, ч.2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , який є сином померлого [PERSON] , набув право на спадкування за законом як особа, визначена ст.1261 ЦК України, тобто, як спадкоємець першої черги і є належним відповідачем по справі. З копії матеріалів спадкової справи №20/2021 судом також встановлено, що 09.02.2022 року [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , в якій зазначила, що вона проживала однією сім`єю з померлим без шлюбу (четверта черга спадкоємців за законом). Листом від 09.02.2022 року завідувач Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Верещака Г. направила заяву [PERSON] про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , за належністю до приватного нотаріуса ХМНО Назаренко О. О. Згідно з копією відповідді приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Назаренко О. О. від 21.02.2022 року № 20/02-14, яка була надана на заяву [PERSON] , нотаріус повідомив останній, що факт проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини встановлюється у судовому порядку. Крім того, справжність підпису [PERSON] у заяві не засвідчена нотаріально, тому було запропоновано надіслати оформлену належним чином заяву або прибути особисто. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 622864 від 19.09.2012 року [PERSON] , [INFO] , встановлено першу групу інвалідності "Б" з 19.09.2012 року, захворювання пов`язано з виконанням обов`язків військовослужбовця по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. З копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого за підписом голови МСЕК від 19.09.2012 року ступінь втрати професійної працездатності [PERSON] становить 90 % з 19.09.2012 року безстроково. Медико-соціальною експертною комісією [PERSON] була визначена індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю. Як вбачається з Форми індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю № 26 (вікова категорія від 18 років і старше) (дата заповнення 05.02.2020), програма складена вдруге, особа не працює, в графі супутні захворювання - ампутаційний дефект лівої кінцівки на рівні с/3 стегна. Також, зазначено, що [PERSON] потребує постійного стороннього нагляду колісне крісло (коляску), протезні вироби та інші допоміжні засоби ходіння та догляду. Таким чином, судом встановлено, що померлий [PERSON] за життя був особою з інвалідністю з 2012 року, яка потребувала постійного догляду, медичного обстеження та профілактичних заходів. Відповідно до копії епікризів до історії хвороби № 275, № 1293, № 2153 [PERSON] знаходився на лікуванні в терапевтичному відділенні ОКСДРЗН у період 2016-2017 років. Діагноз основний: гіпертонічна хвороба 3 стадії, 2 ст. Гіпертензивне серце. Ризик 3. ІХС: стабільна стенокардія напруги, 2 ф. клас. дилятаційна кардіоміопатія. Фібриляція передсердь, постійна тахісистолічна форма. СН 2-А ст. Супутній діагноз: Гіпертонічна, атеросклеротична, дисметаболічна дисциркуляторна енцефалопатія 2 ст. з лікворно-венозною дисциркуляцією, розсіяною органічною симптоматикою, вестибуло-атактичним, астено-невротичним, психоорганічним синдромами. Цукровий діабет, 2 тип, важка форма, інсулінозалежний. Багатовузловий зоб 2 ст. Ожиріння 1 ст. аліментарно-конституційного генезу. Неалкогольний стеатогепатит, мінім, ст. активності. [PERSON] панкреатит, ремісія. Хр. калькульозний холецистит, ст. ремісії. Універсальна діабетична ангіопатія, ампутаційна кукса лівої нижньої кінцівки (щодо гангрени 2015 р.). Хр. простатит, ст. ремісії. МКЛ. Мікролітіаз. Папіломи повік. Кератоми лівого плеча. Пахвинна епідермофітія. З листа заступника голови адміністрації району з соціальних та гуманітарних питань, голови комісії з розгляду заяв про звільнення громадян, які мають рідних, які повинні забезпечити їм догляд і допомогу, від плати [PERSON] (вих.№475/0/184-19 від 27.02.2019) вбачається, що [PERSON] 15.02.2019 звертався до територіального центру надання соціальних послуг Шевченківського району міста Харкова із заявою щодо прийняття на соціальне обслуговування на безоплатній основі у відділення соціальної допомоги вдома, в задоволенні якої [PERSON] було відмовлено. На підстави відмови в листі зазначено, що як слідує із заяви [PERSON] останній має сина [PERSON] , 1986 р.н., з яким заявник не спілкується та не отримує від нього матеріальної допомоги. При цьому заявником не зазначено та не підтверджено, що син належить до категорії малозабезпечених осіб або про інші підстави, за наявності яких особа може бути звільнена від плати за надання соціальних послуг. Також, у листі зазначено, що проведеним 15.02.2019 року обстеженням матеріально-побутових умов [PERSON] було встановлено, що він проживає однією сім`єю (без шлюбу) з [PERSON] , 1962 р. н., з 2012 року, яка здійснює за ним цілодобовий догляд. Також, заступник голови адміністрації повідомляє, що відділення соціальної допомоги вдома не здійснює надання соціальних послуг громадянам, які потребують цілодобового стороннього догляду. Заявнику роз`яснено ст.ст. 202, 203 СК України та право звернутися до суду з заявою про визначення розміру аліментів та додаткових витрат, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Згідно з копією листа начальника управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району ХМР Станчика В. О. від 01.02.2022 року № 407/05, [PERSON] [INFO] , перебував на обліку на забезпечення санаторно-курортним лікуванням як особа з інвалідністю 1-ої групи внаслідок війни, яка потребує супроводу. [PERSON] , [INFO] , була супроводжуючою особою [PERSON] до ДП «Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води» протягом 2014 - 2019 років, про що свідчать записи в журналі обліку осіб, що скористались пільгою на санаторно-курортне оздоровлення. Відповідно до копії листа в. о. директора КНП ХОР «Обласний клінічний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення» Пирогової І. В., [PERSON] , [INFO] , знаходилась у диспансері по догляду за своїм чоловіком [PERSON] , [INFO] , інвалідом І групи, в періоди: 22.03.2016 - 04.04.2016, 19.01.2017 - 02.02.2017, 15.05.2017 - 29.05.2017, 11.06.2019 - 24.06.2019. З копії листа медичного директора Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 17» Харківської міської ради Яковлевої О. від 07.02.2022 року № 123/0/538-22 за даними наявної медичної документації та ф.№025/0 «Медична карта амбулаторного хворого» [PERSON] , 1957 року народження, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалід І-Б групи, та особа, яка потребує стороннього догляду, знаходився під спостереженням лікарів КНП «Міська поліклініка № 17» XMP, а саме: лікаря-терапевта [PERSON] , з яким гр. [PERSON] уклав декларацію. За останні 3 роки, тобто з 2019 року є записи в амбулаторній медичній картці про огляди пацієнта на дому від 13.01.2019, 01.02.2019, 01.03.2019, 22.03.2019, 19.04.2019, 22.05.2019, 22.07.2019, 27.08.2019, 19.09.2019, 21.10.2019, 05.12.2019, 10.12.2019, 20.01.2020, 02.03.2020, 30.03.2020, 25.04.2020, 01.06.2020, 30.06.2020, 25.07.2020, 07.09.2020, 12.10.2020, 04.12.2020, 20.01.2021, 09.02.2021, 09.03.2021, 05.04.2021, 05.05.2021, 01.06.2021, 13.07.2021, 09.08.2021. З зазначених вище доказів судом встановлено, що померлий [PERSON] з 2012 року постійно перебував під медичним спостереженням, отримував санаторне-курортне лікування та особою, яка супроводжувала його в цей період, була [PERSON] , і вона ж здійснювала за померлим цілодобовий догляд. З копії свідоцтва про поховання №749 та 20.09.2021 року, договору-замовлення на виготовлення ритуального металовиробу від 06.10.2021 року № 46 року, квитанції №6270 від 20.09.2021 вбачається, що [PERSON] займалася похованням покійного [PERSON] та здійснювала оплату за рітуальні послуги. Також, судом досліджена копія довіреності від 19.10.2012 року, посвідченої державним нотаріусом Шостої харківської державної нотаріальної контори Куксіним С. Ю., відповідно до якої [PERSON] , повністю розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам?яті, діючи добровільно, за попередньою домовленістю на підставі усного договору доручення з повіреним, цією довіреністю уповноважив [PERSON] на представництво його інтересів фактично у всіх сферах його життя, які стосуються майнових і немайнових прав, зокрема, розпоряджатися всіма належними [PERSON] рахунками в усіх без винятку банківських установах, бути представником з питання оформлення та одержання пенсії, одержувати гроші в сумах, йому відомих, без обмеження їх розміру та розпоряджатись грошовими коштами на вказаних рахунках за своїм розсудом. Довіреність видана строком на 20 років. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 04.12.2014 складено відповідний актовий запис №224. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 22.08.2012 складено відповідний актовий запис №152. З метою повного, безпосереднього з`ясування всіх обставин, які необхідно встановити для вирішення даного спору, судом були допитані свідки. Також, було допитано в якості свідка позивача - [PERSON] . Так, позивач [PERSON] , допитана як свідок у судовому засіданні, повідомила, що з [PERSON] вона познайомилась у лікарні під час виконання своїх професійних обов`язків, коли той отримував лікування. 12.07.2012 [PERSON] зробили операцію по ампутації кінцівки. Після виписки з госпіталю, з вересня 2012 року вона почала проживати разом з [PERSON] у будинку [ADDRESS] , де той мешкав, оскільки у них склалися теплі стосунки і [PERSON] потребував постійного догляду та допомоги. Зі своїм чоловіком [PERSON] розлучилась в серпні 2012, але вона припинила жити з ним ще з травня 2012 року. [PERSON] також повідомила, що [PERSON] оформив на неї довіреність, оскільки він був прикутий до інвалідного крісла і йому було проблематично самостійно пересуватися і вирішувати свої справи. Весь час, до самої смерті вона з [PERSON] проживала разом та допомагала йому у побуті, разом вони вели спільне господарство та спільний бюджет. В 2013 році вона звільнилася у зв`язку із скороченням штату та більше ніде не працювала. У січні 2021 року позивач з [PERSON] намагалися укласти спадковий договір, для чого оформляли разом кадастровий номер на земельну ділянку і будинок (технічний паспорт). Після смерті [PERSON] всі витрати на поховання позивач взяла на себе. Син [PERSON] був лише на похоронах 1 день. Також їй відомо, що [PERSON] продав квартиру, яка належала йому на праві власності, і половину вартості віддав сину. В будинку, де вона проживала разом з померлим, 4 кімнати, ремонт вони робили разом, техніку і меблі також міняли разом. У [PERSON] було хворе серце і він мав діабет, через який у нього була ампутація ноги вище коліна. [PERSON] користувався коляскою. [PERSON] отримував пенсію по інвалідності та пенсію постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи. Також, [PERSON] зазначила, що вона постійно його супроводжувала під час перебування у лікарні та в період його санаторно-курортного лікування, оскільки [PERSON] отримував щорічно путівку на оздоровлення і в період з 2012 по 2020 рр. один раз на рік вони разом їздили до санаторію. Під час їхнього спільного проживання до [PERSON] приходили його родичи Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, пояснила, що з [PERSON] вона познайомилась приблизно у лютому-березні 2021 року. Її подруга звернулася до неї за допомогою Друг подруги був особою з інвалідністю, тому вона погодилася допомогти та приїхала додому до [PERSON] . Він розповідав, що живе з жінкою десь 10 років, що остання витягла його з депресії, а на сина був ображений. Вирішили укладати спадковий договір, про заповіт не знали. Про [PERSON] розповідав не відсторонено, показував фотографії. Також розповідав про те, що планували, а також про те, що лікувалися. Про будинок та земельну ділянку, які належали батькам, також розповідав. При укладенні спадкового договору обов`язково хотів переписати будинок на позивача. Про інших осіб вона не чула та не бачила під час відвідування [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що з [PERSON] він знайомий дуже давно. [PERSON] був полковником, мав сахарний діабет, працював в військоматі Комінтерновського району м. Харкова, але потім звільнився у зв`язку з оформленням пенсії. Останні 30 років проживав один. З колишньої дружиною та сином не спілкувався. 14 років назад йому ампутували ногу. Коли [PERSON] лежав у госпіталі до нього приїжджав син, який з собою нічого не привозив. Після операції відносини у [PERSON] з сином погіршилися. Померлий познайомився з [PERSON] (позивачем) в госпіталі, коли та працювала у відділу соціального захисту військомату та через це перебувла у лікарні і допомагала [PERSON] під час операції, оскільки той був віськовослужбовцем. Через три місяці [PERSON] сказав їй, щоб вона кидала роботу, а він буде її матеріально забезпечувати, і [PERSON] погодилась. Коли не вистачало грошей, [PERSON] працювала в магазині. В них був спільний сімейний бюджет. [PERSON] почала постійно проживати з [PERSON] одразу після виписки з госпіталю. [PERSON] пересувався на колясці, без сторонніх осіб самостійно не міг себе обслуговувати. [PERSON] приймала участь у лікуванні, була присутня разом з [PERSON] . Син [PERSON] і до, і після операції не допомагав батьку. [PERSON] помер на руках у свідка. Перед смертю казав, щоб все залишилось [PERSON] . Свідок зателефонував сину [PERSON] (відповідачу), поговорив з ним, на похоронах у останнього не було співчуття. На кладовище свідок також говорив з [PERSON] з приводу [PERSON] , просив його залишити їй будинок. Відповідач пообіцяв зателефонувати, але цього не зробив. Витрати на поховання взяла на себе [PERSON] . Про заповіт сину нічого не знає. Свідок [PERSON] , у судовому засіданні пояснила, що вона працює в КПН «Міська поліклініка № 17» Харківської міської ради дільничною медичною сестрою. З [PERSON] вона познайомилася приблизно у 2012-2013 рр. коли робила йому призначення. Тоді він вже був з ампутованою ногою. [PERSON] приходила до поліклініки 1 раз на місяць за рецептами. Приблизно місяць [PERSON] лежав у стаціонарі у Чорнобильській лікарні, [PERSON] весь час знаходилась поруч з ним. Також, [PERSON] їздила з ним у санаторій. Свідок приходила до дому десь 1 раз на 3 місяці і робила [PERSON] крапельниці та уколи. [PERSON] був на диспансерному обліку як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. У нього був цукровий діабет, гіпертонія, а згодом ампутація (в якому році не пам`ятає). [PERSON] без [PERSON] не міг (вона з ним жила), і ставився до неї як до близької особи. Також, свідок чула, що з сином він не бачився. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона працювала з 2013 по 2021 рр. в Обласному кардіологічному центрі (м. Харків). Вона знайома з [PERSON] , оскільки остання приїжджала зі своїм чоловіком на обстеження до лікаря невропатолога (зокрема, до свідка). [PERSON] постійно була з [PERSON] як на консультаціях так і на лікуванні (амбулаторне лікування 1-2 рази на рік, стаціонарне 10-12 днів 2 рази на рік). [PERSON] був на колясці, оскільки в нього не було лівої нижньої кінцівки, потребував постійного сторонньої допомоги. Він перебував на обліку в Обласному клінічному спеціалізованому диспансері радіоційного захисту населення, у хірургів та невропатолога. Лікар надав дозвіл [PERSON] на перебування в палаті разом з [PERSON] . Нікого, крім [PERSON] , під час перебування померлого у лікарні вона не бачила (зокрема сина). [PERSON] купувала препарати, яких не було в наявності. Іхні відносини були схожі на шлюбні. Вищевикладені показання свідків є послідовними, узгодженими між собою та у суду немає сумніву в їх переконливості. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`єю є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Для визнання осіб сім`єю необхідна одночасна наявність всіх цих ознак. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] підтверджений в судовому засіданні під час розгляду справи. [PERSON] та [PERSON] спільно проживали з жовтня 2012 року, за адресою: [ADDRESS] та були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки до моменту смерті [PERSON] , тобто до [INFO] . Статтею 1216 ЦК України, передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 статті 1223 ЦК України, передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частина 1 статті 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, зі змісту зазначених норм вбачається, що обставинами, які свідчать про прийняття спадщини є постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Предметом спору у даній справі є необхідність реалізації позивачем права на оформлення спадкового майна, для чого вона звернулась з вимогами, в тому числі, про встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем, адже, такий факт породжує юридичні наслідки. Одночасно, суд бере до уваги і той факт, що позивач позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що обставини, які зазначені в заяві [PERSON] , знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та є такими, що дозволяють встановити факт постійного проживання однією сім`єю без шлюбу [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] у період з жовтня 2012 року по [INFO] (день смерті останнього). У зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про усунення від права на спадкування [PERSON] суд зазначає наступне. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Частиною 3 статті 1224 ЦК України передбачено, що не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту частини 5 статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вказані висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15, від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17, від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц, від 02 лютого 2022 року у справі № 706/445/20, від 31 травня 2022 року у справі № 323/288/21, від 16 березня 2023 року у справі № 185/6281/21, від 26 червня 2023 року у справі № 466/6613/20. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за позовом заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому необхідно враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15 та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16). Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення зумовлює пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки (збільшення частки у спадщині, зміна черговості одержання права на спадкування), одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року в справі № 206/68/15-ц (провадження № 61-2254св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 жовтня 2018 року в справі № 441/509/16 (провадження № 61-27049св18). Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги у спадщині, яка відкрилася після смерті [PERSON] є його син [PERSON] . За своє життя [PERSON] потребував постійної сторонньої допомоги, що встановлено дослідженими в судовому засіданнями доказами та показаннями свідків, проте [PERSON] , не дивлячись на безпорадний стан, в якому знаходився його батько з 2012 року часу ампутації [PERSON] лівої нижньої кінцівки, достовірно знаючи про тяжку хворобу батька, його інвалідність, обов?язку щодо надання матеріальної та фізичної допомоги непрацездатному спадкодавцю не виконував, ухилявся від такого обов`язку, мав можливість надавати вказану допомогу, проте умисно її не надавав. Доказів надання матеріальної або іншої допомоги для надання підтримки батькові відповідач не надав. Про потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи (сина, відповідача) свідчить той факт, що [PERSON] звертався до органу соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району м. Харкова з заявою, де вказував, що з сином він не спілкується та не отримує від нього допомоги. [PERSON] у заяві просив прийняти його на соціальне обслуговування на безоплатній основі у відділення соціальної допомоги вдома, що свідчить про те, що допомоги від сина він не отримував. Зворотного відповідач не довів належними та допустимими доказами, встановлені обставини не спростував. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Таким чином, на [PERSON] був покладений обов`язок піклуватися про свого непрацездатного батька. Проте, відповідач, розуміючи свій обов`язок, умисно ухилився від його виконання, не забезпечив підтримку та допомогу спадкодавцеві при можливості її надання, не вчиняв жодних необхідних дій. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині усунення від права на спадкування [PERSON] підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про одержання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Судом встановлено наявність підстав вважати, що позивач [PERSON] проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю більш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому [PERSON] набула права на спадкування як спадкоємець за законом четвертої черги. Стаття 1259 ЦК України регулює черговість спадкування за законом, зокрема: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Також, згідно з ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України №127/9778/17 від 24.06.2020 року, № 641/13649/14 від 21.11.2018, № 343/1821/16 від 16.01.2019, № 204/1272/16 від 07.02.2020. Судом встановлено, що відповідач є спадкоємцем за законом першої черги, а позивач довела під час розгляд справи, що вона має права на спадкування як спадкоємець четвертої черги. З досліджених матеріалів також встановлено фактичні обставини здійснення опіки з боку позивача над спадкодавцем з 2012 року, забезпечення його необхідними умовами побуту та існування, супроводження та сприяння у лікуванні, профілактичних заходах щодо спадкодавця, який був особою з тяжкими захворюваннями та з інвалідністю, тобто, перебував у безпорадному стані. Зміна черговості одержання права на спадкування - це виняток із правила черговості, що застосовується лише тоді, якщо в судовому порядку належним чином встановлено всі обставини, передбачені ч. 2 ст. 1259 ЦК України, на підставі яких суд вправі ухвалити відповідне рішення. З досліджених матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наявність правових підстав для застосування частини 2 статті 1259 ЦК України та зміни черговості на одержання позивачем права на спадкування як спадкоємця за законом наступної черги. При цьому, суд звертає увагу, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до ст. ст. 1261-1265 ЦК України. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved