Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

09 вересня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Львова надійшла позовна заява адвоката Попельчука Сергія Олеговича, який представляє інтереси [PERSON] до Страхової компанії «Еталон»; [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 22 грудня 2023р. приблизно об 11год 45 хв. у м. Львові на перехресті вул. Брюховецька та вул. Ряснянська відбулась ДТП (зіткнення трьох транспортних засобів) за участі автомобіля «AUDI 80», р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , автомобіля Toyota RAV 4, р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «Mercedes-Вenz», р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що підтверджується рапортом слідчого ВРЗСТ СВ ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта Перетятко А.Я., протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.12.2023р., складеного слідчим ВРЗСТ СВ ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта Перетятко А.Я. з участю понятих. 12 травня 2025р. Шевченківський районний суд м. Львова прийняв постанову у справі № 466/338/24 провадження № 3/466/9/25, згідно якої суд встановив: «22.12.2023 року о 11:46 год. у м. Львові на перехресті вулиць Брюховицька-Ряснянська водій [PERSON] керуючи автомобілем «Audi 80» д.н.з. [NUMBER] на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній смузі не виконав вимогу знаку 2.1 «дати дорогу», не дав дорогу автомобілю «Toyota Rav 4» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній та допустив із ним зіткнення. Після чого інерційним рухом автомобіль «Toyota Rav 4» д.н.з. [NUMBER] продовжив рух та зіткнувся з автомобілем «Mersedes E220» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який зупинився та в подальшому здійснив наїзд на огорожу будинку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдана матеріальна шкода. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.16.11 ПДР України, чим скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Внаслідок вищеописаної ДТП пошкодження дістав автомобіль «Toyota Rav 4» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Згідно звіту №2304/25 про оцінку КТЗ «Toyota Rav 4» реєстраційний номер [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту КТЗ «Toyota Rav 4» реєстраційний номер [NUMBER] , без ПДВ складає 271491,04 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ «Toyota Rav 4» реєстраційний номер [NUMBER] , без ПДВ складає 144459,57 грн. Крім того, потерпілим понесені витрати (матеріальна шкода) з оплати витрат на евакуацію автомобіля внаслідок ДТП в сумі 2500 грн., що підтверджується квитанцією евакуатора від 22 грудня 2023р. (ФОП [PERSON] ) та витрати з оплати стоянки («штрафмайданчик») в сумі 800 грн., що підтверджується рахунком ТзОВ «Транс Компані» від 26.12.2023р., витрати на проведення експертної оцінки в сумі 7000 грн., що підтверджується платіжним документом АТ КБ «Приватбанк» від 17.07.2025р. Отже, загальна сума, яка підлягає відшкодуванню страховиком (страховою компанією) становить: 144 459,57 грн.+ 2500 грн.+ 800 грн.+7000 грн. = 154759,57 грн. Загальна вартість фактично понесених позивачем витрат на відновлювальний ремонт автомобіля (матеріальна шкода автомобілю) становить 203551,68 грн., з яких 157914,68 грн. вартість запчастин до автомобіля, 45638 грн. вартість виконаних ремонтних робіт. Відповідно, сума матеріальної шкоди, яка не покрита страховим (регламентним) платежем, становить: 203551,68 грн. - 144 459,57 грн.=59092,11 грн. Вказана сума шкоди підлягає стягненню з особи, винної у ДТП - [PERSON] (відповідач-2). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України). Позивач оцінює заподіяну моральну шкоду в сумі 50 000 грн. Позивач та його довірена особа (водій) добросовісно здійснили розумні заходи для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини. Позивач та його довірена особа (водій) своєчасно повідомили страхову компанію про страхову подію (ДТП), надавали затребувані страховиком документи, надали автомобіль для огляду визначеному страховою компанією експерту, брали участь у судовій справі про встановлення винуватця ДТП в Шевченківському районному суді м. Львова, одразу після отримання постанови суду отримали її примірник та направили страховій компанії. При цьому надати до спливу річного строку постанову суду про встановлення винуватця ДТП, яку вимагала від нього Страхова компанія, позивач не мав можливості, оскільки провадження в адміністративній справі №466/338/24 тривало більше 1 року і постанова суду, якою встановлено наявність вини у скоєнні ДТП [PERSON] , винесена 12 травня 2025р. (набрала законної сили 22 травня 2025р.). 23.09.2025р. представником відповідача Страхової компанії «Еталон» надано відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що право потерпілого (кредитора) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. Звертає увагу суду, що [PERSON] подала заяву до ПpAT «СК «Еталон» про виплату страхового відшкодування 09.06.2025 року, що підтверджується копією заяви та доказами направлення наданими позивачем до позовної заяви, після спливу строку, встановленого Законом. У зв`язку із вищенаведеним просить суд у задоволенні позову відмовити. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, проте від її представника адвоката Попельчука С.О. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позов підтримав у повному обсязі, просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Страхової компанії «Еталон» у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце, дату та час судового засідання, у відзиві на позовну заяву просив у задоволення позову відмовити з підстав викладених у такому. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце, дату та час судового засідання. Представник [PERSON] адвокат Козак В.І. в судових засіданнях проти позову усно заперечив з підстав необгрунтованості позовних вимог. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Судом встановлено, що 22.12.2023 року о 11:46 год. у м. Львові на перехресті вулиць Брюховицька-Ряснянська водій [PERSON] керуючи автомобілем «Audi 80» д.н.з. [NUMBER] на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній смузі не виконав вимогу знаку 2.1 «дати дорогу», не дав дорогу автомобілю «Toyota Rav 4» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній та допустив із ним зіткнення. Після чого інерційним рухом автомобіль «Toyota Rav 4» д.н.з. [NUMBER] продовжив рух та зіткнувся з автомобілем «Mersedes E220» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який зупинився та в подальшому здійснив наїзд на огорожу будинку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдана матеріальна шкода. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.16.11 ПДР України, чим скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Вказані обставини встановлені постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2025р. у справі № 466/338/24 провадження № 3/466/9/25. Постанова суду набрала законної сили 22 травня 2025р. та в апеляційному порядку не оскаржувалась. За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок вищеописаної ДТП пошкодження дістав автомобіль «Toyota Rav 4» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Власницею даного автомобіля є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] Зам.15-3360 РС Ukraine 02.2015. З метою огляду автомобіля та встановлення розміру заподіяної шкоди позивач звернулась до сертифікованого суб`єкта оціночної діяльності, запропонованого страховою компанією «Еталон» - СПД [PERSON] . Огляд об`єкту оцінки проводився особисто оцінювачем [PERSON] 16 січня 2024р. за адресою: м. Львів, вул. Любінська (п.3.1 Звіту про оцінку). Згідно звіту №2304/25 про оцінку КТЗ «Toyota Rav 4» реєстраційний номер [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту КТЗ «Toyota Rav 4» реєстраційний номер [NUMBER] , без ПДВ складає 271491,04 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ «Toyota Rav 4» реєстраційний номер [NUMBER] , без ПДВ складає 144459,57 грн. Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на момент заподіяння шкоди) «У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством..». Національним Банком України визначений ліміт страхового відшкодування матеріальної шкоди станом на момент ДТП (22 грудня 2023р.) в розмірі 160 000 грн. на 1 потерпілого. Відповідно сума шкоди, завданої транспортному засобу, яка підлягає відшкодуванню страховиком (страховою компанією) становить 144 459,57 грн. (у урахуванням зносу). Крім того, потерпілим понесені витрати (матеріальна шкода) з оплати витрат на евакуацію автомобіля внаслідок ДТП в сумі 2500 грн., що підтверджується квитанцією евакуатора від 22 грудня 2023р. (ФОП [PERSON] ) та витрати з оплати стоянки («штрафмайданчик») в сумі 800 грн., що підтверджується рахунком ТзОВ «Транс Компані» від 26.12.2023р., витрати на проведення експертної оцінки в сумі 7000 грн., що підтверджується платіжним документом АТ КБ «Приватбанк» від 17.07.2025р. Отже, загальна сума, яка підлягає відшкодуванню страховиком (страховою компанією) становить: 144 459,57 грн.+ 2500 грн.+ 800 грн.+7000 грн. = 154759,57 грн. Загальна вартість фактично понесених позивачем витрат на відновлювальний ремонт автомобіля (матеріальна шкода автомобілю) становить 203551,68 грн., з яких 157914,68 грн. вартість запчастин до автомобіля, 45638 грн. вартість виконаних ремонтних робіт. 157914,68 грн. вартість запчастин до автомобіля підтверджується наступними доказами: видатковою накладною №1085 від 6 березня 2024р. ФОП [PERSON] на суму 27999,59 грн. (радіатор кондиціонера 940349, радіатор інтеркулера 1794026021, радіатор охолодження 646865); видатковою накладною №1102 від 07 березня 2024р. ФОП [PERSON] на суму 28357,51 грн. (кронштейн переднього бампера лівий 52059-42100, кронштейн переднього бампера правий 52635-42070, петля капоту ліва 53420-42120, петля капоту права 53410-42120, кронштейн верх лівий 52536-42050, датчик темпер. 88790-22131, фішка датчика темпер. 9098011070, капот 53301-42110, панель радіатора нижня планка [NUMBER] ); видатковою накладною №1119 від 08 березня 2024р. ФОП [PERSON] на суму 22369,08 грн. (підсилювач перед. Бампера 52021-42110, кронштейн замка 52085-42040, радіатор АКПП 3291042020, розширювач пер. бампера 52113-42100, абсорбер 52614-42080, захист пер. бампера52618-42050, масло трансміс АКПП 1л 00289-ATFWS, охолодж. Рідина 1,5л 01381, вода 5л DISTILLED WATER 5L, фішка 90980-11349); видатковою накладною №1130 від 11 березня 2024р. ФОП [PERSON] на суму 40582,50 грн. (передній бампер 521194А905); видатковою накладною №1165 від 12 березня 2024р. ФОП [PERSON] на суму 38606 грн. (фара ліва 8118542572, фара права 8114542572, блок розпалювання ксенон 03720002, лампочка D4S66440. Вказані запчастини оплачені згідно касових чеків: №2046799868 від 06.03.2024р. на суму 27999,60 грн.; №2052082076 від 07.03.2024р. на суму 28357,50 грн.; №2056860894 від 08.03.2024р. на суму 22369,10 грн.; №2069230348 від 11.03.2024р. на суму 40562,50 грн.; №2075908896 від 12.03.2024р. на суму 38606 грн. 45638 грн. вартість виконаних ремонтних робіт підтверджується наступними доказами: рахунком №28/02/03 СПД [PERSON] від 28 лютого 2024р.; актом виконаних робіт СПД [PERSON] від 28 лютого 2024р.; платіжним документом КБ «Приватбанк» від 01.03.2024р. на суму 45641 грн. Відповідно, сума матеріальної шкоди, яка не покрита страховим (регламентним) платежем, становить: 203551,68 грн. - 144 459,57 грн.=59092,11 грн. Вказана сума шкоди підлягає стягненню з особи, винної у ДТП - [PERSON] (відповідач-2). Крім того, позивачці внаслідок дорожньо-транспортної пригоди заподіяна моральна шкода. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України). Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IVшкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно зі статтею 26-1 Закону № 1961-IVстраховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону № 1961-IV, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV). Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (стаття 28 Закону № 1961-IV). Від часу ДТП пройшло більше року, протягом якого матеріальна шкода не була відшкодована ні страховиком ні винуватцем ДТП. Потерпілій довелось за власний кошт ремонтувати автомобіль. Більше того винуватець ДТП вчиняв всі можливі дії для затягування розгляду адміністративної справи про притягнення його до відповідальності. У зв`язку з вищенаведеними діями позивачка почала нервувати, не могла спокійно спати вночі. Позивачка оцінює заподіяну моральну шкоду в сумі 50 000 грн., яка на переконання суду є надмірною та підлягає частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного та враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань понесених позивачем, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 3000,00 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди. Відшкодування моральної шкоди в даному розмірі на думку суду буде справедливим і співмірним із спричиненою позивачеві моральною шкодою, відповідає глибині та тривалості її моральних страждань та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення позивача за рахунок відповідача, а тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково. Щодо заперечень Страхової компанії в частині подання заяви про виплату страхового відшкодування по закінченні 1-річного строку з моменту ДТП, суд виходить з наступного. Страховий випадок (ДТП) стався 22 грудня 2023р. В той самий день [PERSON] телефоном повідомив ПрАТ СК «Еталон» про страхову подію. 25 грудня 2023р. через месенеджер Wattsapp СК «Еталон» повідомила [PERSON] про номер реєстрації страхової події №23/000009732 від 25.12.2023 та надіслала перелік необхідних документів та бланк повідомлення про страхову подію. 9 січня 2024р. [PERSON] надіслав до ПрАТ СК «Еталон» (відповідач-1) заповнений бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди за полісом ОСЦПВВНТ та копії паспорта власника автомобіля, ідентифікаційного номера, прав, техпаспорта на автомобіль, поліса страхування, квитанцій про сплату. В той самий день ПрАТ СК «Еталон» через месенеджер Wattsapp підтвердило отримання вищевказаних документів та повідомило про формування заявки на огляд автомобіля аварійним комісаром (огляд об`єкту оцінки був проведений особисто оцінювачем [PERSON] 16 січня 2024р. за адресою: [ADDRESS] ). Крім того, повідомило про необхідність надання фото з місця ДТП. Фотографії в той самий день були надіслані до страхової компанії, що підтверджується повідомленням з текстом «Отримано». Після цього 19 лютого 2024р. [PERSON] звернувся до страхової компанії із запитом про те, чи є інформація про суму відшкодування та про те, що на «гарячій лінії» страховика ніхто не бере трубку (тричі). В той самий день Страхова компанія надіслала відповідь наступного змісту: «У справі 111/02/50/2024 відсутні 1) ЗНВ від [PERSON] ; 2) паспорт [PERSON] ; 3) Пояснення щодо стоянки ТЗ (яка причина переміщення ТЗ на стоянку, яка вартість доби й скільки діб ТЗ був на стоянці); 4) Постанова суду». Відповідно до п.32.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на момент ДТП) Відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону (тобто за відсутності встановлення постановою суду винної у ДТП особи) У відповідь на це [PERSON] повідомив Страхову компанію про те, що паспорт [PERSON] і ЗНВ вже надсилались раніше на адресу Страхової компанії. Щодо постанови суду (у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності) [PERSON] повідомив, що йому відомий номер справи (постанова суду відсутня, оскільки на той момент справа ще не була розглянута і [PERSON] не мав можливості надати затребувану Страховою компанією постанову суду. Крім того, 19 лютого 2024р. [PERSON] повторно надіслав Страховій компанії копію паспорта [PERSON] і квитанції по штрафмайданчику. Вказані документи отримані Страховиком, що підтверджується повідомленням «Отримано». 9 червня 2025р. (по закінченні річного строку з моменту ДТП) Страхова компанія надіслала на адресу [PERSON] бланк заяви на виплату ОСЦПВ та повідомила про те, що «Заяву на виплату повинен писати власник авто за техпаспортом, вказуючи свої реквізити. Обов`язково вказуючи IBAN. Оригінал заяви на виплату додатково надсилається укрпоштою рекомендованим листом за адресою: Київ, а/с -12, індекс: 03067, ПрАТ СК «Еталон». 10 червня 2025р. [PERSON] надіслав на адресу Страхової компанії заповнену заяву власника ТЗ та копію постанови суду у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності від 12.05.2025р. Вказані документи надіслані поштою, що підтверджується поштовою квитанцією та через месенеджер Wattsapp. Вищенаведені фактичні обставини свідчать про те, що позивач добросовісно вчиняв необхідні дії щодо своєчасного інформування страхової компанії про страхову подію (ДТП), надавав затребувані страховиком документи, надав автомобіль для огляду визначеному страховою компанією експерту. При цьому своєчасно виконати вимогу страхової компанії про надання постанови суду про встановлення особи, винної у ДТП, позивач не мав можливості, оскільки провадження в адміністративній справі №466/338/24 тривало більше 1 року з моменту ДТП і постанова суду, якою встановлено наявність вини у скоєнні ДТП [PERSON] , винесена 12 травня 2025р. (набрала законної сили 22 травня 2025р.). Відразу після отримання в канцелярії суду постанови суду, позивач надіслав цю постанову разом із заявою про виплату страхового відшкодування на адресу Страхової компанії. Як було вказано вище, 19 лютого 2024р. Страхова компанія надіслала відповідь наступного змісту: «У справі 111/02/50/2024 відсутні 1) ЗНВ від [PERSON] ; 2) паспорт [PERSON] ; 3) Пояснення щодо стоянки ТЗ (яка причина переміщення ТЗ на стоянку, яка вартість доби й скільки діб ТЗ був на стоянці); 4) Постанова суду.» Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду в від 14 грудня2021 року Справа № 147/66/17 Провадження № 14-95цс20: 39. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що в правозастосовній практиці досить часто виникають ситуації, коли встановлення винуватця ДТП триває довше за один рік, а тому сплив такого строку призводить до втрати потерпілим права вимоги про відшкодування завданої йому шкоди до страховика особи, винної в завданні такої шкоди. Отже, тлумачення наведених норм права таким чином, що сплив річного строку з моменту настання ДТП призводить також і до втрати вимоги до заподіювача шкоди, позбавлятиме потерпілу особу взагалі можливості відшкодувати завдану їй шкоду будь-якою особою.» Суд враховує, що матеріали про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності надійшли до Шевченківського районного суду м. Львова 15 січня 2024р. Постанова у справі, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП винесена судом 12 травня 2025р. (через 1 рік 5 місяців). До встановлення вини застрахованої особи у вчиненні ДТП страховик відповідно до п.32.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на момент ДТП) не мав обов`язку виплачувати страхове відшкодування. Страховик вимагав від [PERSON] надати постанову суду (яку позивач не мав можливості надати до 22 травня 2025р. моменту набрання постановою суду законної сили). 30 червня 2025р. ПрАТ Страхова компанія «Еталон» надіслала позивачці відповідь №02-25-639-ТС, згідно якої у виплаті страхового відшкодування відмовила, пославшись на те, що «Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Отже, у зв`язку з пропущенням Вами строків на подання заяви про страхове відшкодування, Страхова компанія «Еталон» змушене повідомити про відсутність правових підстав щодо розгляду наданих Вами документів по страховому випадку». Згідно з постановою Великої Палати Верховного суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 Провадження № 14-95цс20: 127. Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. 128. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. 129. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). 130. Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. 131. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. 132. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. 133. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. 134. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). 135. Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. 136.У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії)винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.» Матеріалами справи підтверджується, що позивач та його довірена особа (водій) добросовісно здійснили розумні заходи для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини. Позивач та його довірена особа (водій) своєчасно повідомили страхову компанію про страхову подію (ДТП), надавали затребувані страховиком документи, надали автомобіль для огляду визначеному страховою компанією експерту, брали участь у судовій справі про встановлення винуватця ДТП в Шевченківському районному суді м. Львова, одразу після отримання постанови суду отримали її примірник та направили страховій компанії. При цьому надати до спливу річного строку постанову суду про встановлення винуватця ДТП, яку вимагала від нього Страхова компанія, позивач не мав можливості, оскільки провадження в адміністративній справі №466/338/24 тривало більше 1 року і постанова суду, якою встановлено наявність вини у скоєнні ДТП [PERSON] , винесена 12 травня 2025р. (набрала законної сили 22 травня 2025р.). Відповідно до постанови Верховного суду від 01 березня 2023 року у справа № 752/27457/21 провадження № 61-11453св22: «Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 22 лютого 2022 року по справі № 201/16373/16-ц). Встановивши, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ТДВ «Експрес Страхування», ПрАТ «СК «Соверен» здійснило виплату страхового відшкодування на підставі договору добровільного страхування, однак пропустило визначений підпунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річний строк через обставини, які не залежали від нього (судове рішення про встановлення вини [PERSON] у спричиненні ДТП було ухвалене лише 21 травня 2021 року), при цьому відповідна заява подана в межах страхової суми та протягом строку позовної давності (заява про виплату страхового відшкодування на суму 100 000,00 грн була подана 27 травня 2021 року), суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення суми страхового відшкодування з ТДВ «Експрес Страхування» в порядку суброгації. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18). У силу частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин пропуску визначеного підпунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі ТДВ «Експрес Страхування». Аналогічних за своїм змістом висновків дійшов Верховний суд також в постанові від 01 червня 2022 року у справі № 577/5482/19. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (пункт 3 частини першої статті 1188 ЦК України). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому згідно з положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, а тому позов підлягає до часткового задоволення. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2680, 00 грн. Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, виходячи з принципу пропорційності, розрахунок судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача СК «ЕТАЛОН», виглядає наступним чином: 154759,57 х 2680,00 : 263851,68 = 1571,92. Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, виходячи з принципу пропорційності, розрахунок судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача [PERSON] , виглядає наступним чином: 62092,11 х 2680,00 : 263851,68 = 630,68. У зв`язку з наведеним, та з частковим задоволенням позову, з відповідача СК «ЕТАЛОН» підлягає стягненню на користь позивача 1571,92 грн. судового збору, відповідно з відповідача [PERSON] пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню на користь позивача 630,68 грн. судового збору. Щодо витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1-3ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Положення статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). На підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано договір про надання правової допомоги від 04.09.2025р. між [PERSON] та адвокатом Попельчуком С.О. від 04.09.2025р., Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1398428 від 09.09.2025, платіжну інструкцію про сплату позивачем адвокату Попельчуку С.О. юридичних послуг на суму 20000 грн. Зважаючи на викладене, враховуючи предмет позову, час, витрачений адвокатом для надання послуг, з урахуванням обсягу роботи, необхідних, з точки зору суду, для його виконання фахівцем у галузі права, з урахуванням зібраних та наданих суду доказів, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що сума 20000,00 грн. не є співмірною, а відтак, приходить до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 5000,00 грн., що буде за даних обставин справи буде справедливим і співмірним відшкодуванням таких. Таким чином суд вважає можливим задовольнити вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу частково у розмірі 5000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів у рівних частинах.

Outcome: partial