Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

15.09.2025 року позивачка звернувся до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка була троюрідною тіткою позивачки. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . У встановлений законом строк позивачка не змогла подати заяву про прийняття спадщини, оскільки у зв`язку зі збройною агресією рф позивачка була відсутня на території України. Позивачка проживала на території Держави Ізраїль, де також потрапила в проміжок третьої Ліванської війни. Пропущенню строку також сприяла відсутність прямого сполучення між Україною та Державою Ізраїль, адже з початку військових дій повітряний простір над Україною був закритий. Крім того, перешкодою для подання відповідної заяви були постійні повітряні тривоги в Україні, обстріли території держави, зокрема і м. Києва, періодичне відключення світла на всій території України, у тому числі і території м. Києва. Батьками позивачки є: [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з реєстрацією двох шлюбів позивачка має прізвище « [PERSON] ». Батько позивачки є сином [PERSON] та [PERSON] . У бабусі позивачки [PERSON] була рідна сестра [PERSON] , яка після укладення шлюбу з [PERSON] народила двох дітей [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивачка прийняла та оформила спадщину, а після смерті [PERSON] позивачка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, тому звертається до суду. 11.11.2024 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла належну їй квартиру позивачці. У серпні 2025 року позивачка подала заяву про прийняття спадщини після смерті своєї троюрідної тітки [PERSON] і 06.08.2025 року було заведено спадкову справу №397/2025, однак при цьому нотаріус надав письмове роз`яснення про те, що видати свідоцтво про право на спадщину не є можливим через пропуск позивачкою 6-місячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою суду від 23.09.2025 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 17.11.2025 року закрите підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні та витребувано матеріали спадкової справи. До початку проведення судового засідання представник позивача звернувся до суду з заявою, у якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився та сторона відповідача не скористалась своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Третя особа в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявне клопотання третьої особи про розгляд справи без участі представника. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що сторона позивача не викладала жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як убачається з матеріалів справи, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). За життя, а саме: 11.11.2014 року [PERSON] склала заповіт, яким належну їй квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] (а.с. 21-22). Належність зазначеної квартири [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 30.08.1993 року, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.01.1997 року, копією договору дарування частини квартири від 08.04.1997 року (а.с. 33-35). Із матеріалів спадкової справи №397/2025 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] убачається, що 06.08.2025 року до органів нотаріату надійшла заява позивачки про прийняття спадщини після смерті її двоюрідної тітки і будь-які інші особи із заявами про прийняття спадщини не звертались (а.с. 82-96). Згідно письмового повідомлення державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори від 08.08.2025 року на адресу позивачки, остання пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] і відповідно вважається такою, що не прийняла спадщину (а.с. 27). У матеріалах справи наявні дані про роботу позивачки на території Держави Ізраїль з 01.12.2018 року до 31.12.2024 року та про те, що з 01.01.2023 року по 26.08.2025 року позивачка не пересікала державного кордону України (а.с. 17-18). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ст. 1220 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України). У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа (ст. 1265 ЦК України). Згідно ст.ст. 1233-1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. За змістом ст. 1245 ЦК України, частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України). Статтею 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини і з урахуванням конкретних фактичних обставин справи такими поважними причинами пропуску строку можуть бути: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачкою шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17. Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявниці в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд надавши правову оцінку наявним у справі доказам та встановленим обставинам, доходить висновку про наявність підстав для визначення позивачці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її тітки, терміном у три місяці. Позивачка є родичкою померлої, відноситься до спадкоємців п`ятої черги, а також є спадкоємицею квартири померлої за заповітом, і будь-які інші особи із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до органів нотаріату не звертались. Позивачка проживала в Державі Ізраїль, а спадкове майно зазначене у заповіті знаходиться в м. Києві, тобто наявна велика відстань між місцем проживання спадкоємиці та місцем розташування спадкового майна. Безспірним є той факт, що за умови проживання спадкоємця у іншій країні і знаходження спадкового майна в м. Києві, оформлення спадкових прав в Україні обтяжується та вимагає більше часу, адже необхідним є як збір документів, так і їх переклад, апостилювання, пересилання тощо. Також суд ураховує, що строк для подання заяви про прийняття спадщини припав на час воєнного стану в Україні, що об`єктивно зумовлювало утруднення подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, суд ураховує і військові дії країни, у якій фактично проживала позивачка - Держави Ізраїль. Ураховуючи все вище викладене суд дійшов висновку, що стороною позивача доведено поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, відтак позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved