Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

У березні 2025 року, позивач Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі Позивач, АТ «ОТП Банк», Банк) звернувся до суду з позовом [PERSON] (далі [PERSON] , Відповідач) в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 12 672,37 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26 листопада 2021 року між позивачем АТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] , був укладений Кредитний договір № 2038211976, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 13 999,00 гривень, а також на підставі анкети-заяви про надання банківських послуг відкрито кредитну лінію із встановленим розміром кредитного ліміту, який в подальшому було неодноразово змінено. Вказано, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, однак відповідачем в порушення умов Договору зобов`язання належним чином не виконані, у зв`язку з чим, станом на дату складання позовної заяви заборгованість відповідача за кредитним договором становить 12 672,37 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 10 989,33 гривень; заборгованості за відсотками 1 683,04 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати, які складаються зі сплати судового збору. Ухвалою суду від 02 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 вирішено питання про розгляд справи за праилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлялася у встановленому порядку про час та місце розгляду справи. У судове засідання представник позивача не з`явилася, у позовній заяві просила здійснювати розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26.11.2021 року між позивачем АТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір № 2038211976, який підписаний власноручно відповідачем [PERSON] , а також підписано анкету-заяву на отримання кредиту шляхом відкриття кредитної лінії, і графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту. (а. с. 4-10) Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 2038211976 сума заборгованості відповідача за кредитом станом на 22.01.2025 року становить 12 672,37 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 10 989,33 гривень; заборгованості за відсотками 1 683,04 гривень. (а.с.17) Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачем не надано. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Банк свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 статті 612 ЦК України зазначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач скористався наданим кредитом, користувався кредитними коштами та картковим рахунком, проте зобов`язання належним чином за договором не виконав, в результаті чого виникла заборгованість. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вказує, що наведені заперечення відповідача про не укладання договору, безпідставність нарахованих відсотків за користування кредитом спростовуються наведеними вище доводами. Відповідач заявив про застосування строку позовної давності, розглядаючидану заяву, суд вказує, що Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 5-30 години 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу та пункту 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Врахувавши наведені норми, суд дійшов переконання, що для заявлених позивачем вимог строки загальної позовної давності не спливли, оскільки Законами України були внесені зміни до ЦК України щодо продовження строків за ст. 257 ЦК України на час введеного в Україні воєнного стану, а тому заява відповідача не підлягає задоволенню. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 1 грудня 2021 року по справі № 373/651/20. На підставі викладеного обґрунтування, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є доведеними, підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 30263,81 гривень. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з урахуванням результату розгляду справи за яким позов задоволено, з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 гривень.

Outcome: approved