Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Адвокат Якобишена Т.Д. в інтересах [PERSON] звернулась 16 квітня 2024 року до суду із вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивувала тим, що у 2010 році позивач [PERSON] познайомилась з [PERSON] , пізніше в них склались гарні стосунки і вони почали зустрічатись, а в кінці грудня 2014 року [PERSON] переїхав до позивачки в найману, на той час в [PERSON] , квартиру [ADDRESS] . У період спільного проживання ні [PERSON] , ні [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі та мали між собою стосунки, притаманні подружжю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, вели спільний бізнес, за спільні кошти купували меблі, техніку, предмети побуту та спільно виховували її дітей від першого шлюбу: доньку [PERSON] , 1998 р.нар. та сина [PERSON] , 2010 р.нар. В період спільного проживання, а саме 16 травня 2019 року, вони за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS] , про що було укладено договір купівлі- продажу між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Снятинського районного нотаріального округу Григорцем М.Ф., а також 10.09.2016 року придбали легковий автомобіль марки Citroen Berlingo, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , який було зареєстровано на ім`я [PERSON] на підставі технічного паспорта серії [NUMBER] . Крім ведення підприємницької діяльності в піцерії в с. Мигове Вижницького району Чернівецької області, позивач [PERSON] разом із [PERSON] також здійснювали діяльність піцерії в [ADDRESS] , договір оренди який було укладено на ім`я померлого. Разом планували розширити діяльність тому, в с. Мигово Вижницького району, з дозволу орендодавців у вересні-жовтні 2020 року здійснювали будівництво альтанки, що підтверджується чеками на придбання будівельних матеріалів. Крім того, у власності [PERSON] був житловий будинок по [ADDRESS] , де вони за спільні кошти збудували гараж, здійснили ремонтні роботи, замінили частково вікна, двері. Після смерті [PERSON] , його похованням займалася [PERSON] разом із його дітьми від першого шлюбу, відповідачами по справі. Позивач замовила та встановила пам`ятник на місці поховання [PERSON] вартістю 1800 євро, що підтверджується замовленням від 12.09.2022р. Враховуючи викладені обставини, представник позивача просить встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2015 року по дату смерті [PERSON] - [INFO] ; визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] : квартиру [ADDRESS] та транспортний засіб марки Citroen Berlingo, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , чорного кольору, дизель, фургон, грузовий 2.0L; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку транспортного засобу марки Citroen Berlingo, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , чорного кольору, дизель, фургон, грузовий 2.0L; визнати недійсним договір про поділ спадщини від 11.02.2022р. в частині поділу транспортного засобу марки Citroen Berlingo, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , VIN код [NUMBER] та квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №255; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер №257 від 11.02.2022р. видане приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Курилюк Л.М. на ім`я [PERSON] після померлого [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на квартиру [ADDRESS] ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер №261 від 11.02.2022р. видане приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Курилюк Л.М. на ім`я [PERSON] після померлого [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на транспортний засіб марки Citroen Berlingo, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , VIN код [NUMBER] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду відзив на позов в якому просили відмовити у повному обсязі, оскільки у їхнього батька [PERSON] та [PERSON] спільного бізнесу не було ніколи. Остання набула статусу ФОП з січня 2017 року, жодних спільних витрат, як підприємці вони не несли. Поїздки за кордон із покійним [PERSON] не мали характеру регулярних і ніяк не підтверджують виконання взаємних обов`язків, притаманних подружжю. То факт, що під час хвороби їхнього батька на коронавірус і до його смерті, [PERSON] несла витрати на його лікування, ніяк не стосується придбання ним за два роки до цих подій нерухомого майна. Представник позивача подала відповідь на відзив в якому вказала, що зазначене відповідачами у відзиві не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] в кінці грудня 2014 року переїхав до [PERSON] в найману квартиру, а з січня 2015 року вони почали проживати разом однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу разом із дітьми від першого шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Практично вихованням [PERSON] , якому на той час було шість років, займався [PERSON] . Також, покійний [PERSON] разом із [PERSON] або й сам відвідував [PERSON] ліцей ім. В. Стефаника, в якому навчався [PERSON] та брав активну участь у шкільному житті останнього, саме як батько. Тому, саме їм, як батькам [PERSON] , класний керівник [PERSON] вручила подяку. [PERSON] та [PERSON] із відповідачами підтримували тісні родинні стосунки та всі разом ходили в ресторани, святкували всі свята, їздили на відпочинок по території України та закордон. Відповідачі заперечують той факт, що позивач та їхній батько проживали однією сім`єю, вели спільний бізнес, однак не заперечують то факт, що саме [PERSON] купляла ліки під час хвороби [PERSON] , не пояснюючи на якій підставі остання купляла ліки для "чужої людини". Тому просила задовільнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали заперечення на відповідь на відзив в якому вказали, що належних та допустимих доказів спільного проживання у період з 2014 року по травень 2019 року позивач не надала. Надані представником позивача докази відсутності власних доходів позивача у період з 2014 року по 2017 рік спростовують їхні ж доводи у позові про "ведення спільного бізнесу" у цей період. [PERSON] ніякої підприємницької діяльності не вела. А тому до придбання автомобіля їхнім батьком [PERSON] у вересні 2016 року стосунку не мала. Присутність [PERSON] у поїздках на спортивні змагання сина [PERSON] та сина [PERSON] , які навчались в одному класі та ввідвідували одні і ті ж спортивні секції, пояснюється тим, що [PERSON] брав активну участь у вихованні своїх онуків від доньки [PERSON] . Зокрема, [PERSON] у межах 6-ти місячного строку на пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців померлого ніяких вимог до спадкоємців щодо прав на майно не пред`являла, хоча була обізнана із часом відкриття спадщини та обсягом майна. Документи на квартиру та ключі від квартири через 1-2 місяці після відкриття спадщини остання залишила у нотаріуса, який вів спадкову справу. Тобто своєю поведінкою позивач демонструвала усім, що не вважає себе причетною до придбання цього майна покійним [PERSON] . Вказали, що покійний [PERSON] та [PERSON] не проживали однією сім`єю у період придбання спірного майна, хоча між ними і могли на той час бути інтимні стосунки. Документи про витрати, які ніс [PERSON] , [PERSON] самовільно забрала з архівної документації [PERSON] , а пам`ятник померлому було встановлено останньою за згодою з відповідачами, які їй залишили меблі у піцерії. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Відповідачі та їх представник у судовому засіданні позов не визнали з підстав зазначених у відзиві та запереченнях. Просили відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні позивач [PERSON] , допитана, як свідок суду показала, що почала зустрічатись з [PERSON] у 2014 році, а у 2015 році [PERSON] перейшов проживати до неї та її дітей в орендовану квартиру по [ADDRESS] . Новий рік зустрічали разом з її дітьми та відповідачами по справі. Вели спільне господарство, їздили на відпочинки. Зокрема купили квартиру, яку орендували, придбали автомобіль марки Citroen Berlingo, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та за спільні кошти побудували гараж у належному [PERSON] будинку по [ADDRESS] . Транспортний засіб було придбано у 2016 році для ведення підприємницької діяльності. Після вчинення [PERSON] ДТП, ремонт даного автомобіля було зроблено за спільні кошти. Вище зазначену квартиру купили у 2019 році в [PERSON] та оформляли на [PERSON] у нотаріуса за спільним рішенням. У квартирі поміняли склопакети, купили кухонну побутову техніку. Обоє займались підприємницькою діяльністю, а саме закладом харчування - піцерією. [PERSON] приймав активну участь у вихованні її неповнолітніх дітей. Коли він захворів, то саме вона купувала ліки. Після смерті [PERSON] організацією похорону займалась спільно з його дітьми, але фінансові витрати несла вона. У квартирі в [ADDRESS] вона проживала ще 40 днів після смерті чоловіка, однак їй було важко там перебувати, тому вона з`їхала звідти. Документи та ключі від квартири вона залишила у нотаріуса, яка відкрила спадкову справу. На спадщину після смерті [PERSON] не претендувала, однак претендує на свою частку у спільному майні. Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом однією сім`єю з кінця 2015 року, зокрема у грудні 2016 році були хрещеними його дитини. Зазначив, що вони дружили сім`ями, відзначали разом свята. також, йому відомо, що діти [PERSON] проживали разом із ними в орендованій квартирі, яку в подальшому вони з [PERSON] викупили. Протягом 2018-2019 року у дану квартиру він на замовлення робив меблі. Всі друзі та знайомі вважали [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю. Свідок [PERSON] зазначила, що являється донькою позивачки. Показала, що мама з померлим [PERSON] почала проживати в кінці 2014 року в орендованій квартирі по [ADDRESS] , яку пізніше у травні 2019 року купили. До них вона приїджала на вихідні, оскільки навчалась у місті Києві. Кошти за її навчання оплачувала мама та [PERSON] . Також вони вели спільний бізнес, тому вона часто їм допомагала. [PERSON] дуже добре ставився до неї та її меншого брата, брав активну участь у його вихованні, досить часто вони відпочивали разом сім`ями з його дітьми. Коли мама з [PERSON] придбали автомобіль, то він навчав її керувати даним автомобілем. Свідок [PERSON] суду показала, що її діти та діти сторін по справі навчаються разом в одному навчальному закладі. Коли вона приходила на батьківські збори, то [PERSON] не бачила, однак вона не може стверджувати, що була присутня на всіх батьківських зборах. Їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом і їх сприймали як чоловіка та дружину. Свідок [PERSON] зазначила, що була сусідкою батька [PERSON] та неодноразово бачила, як [PERSON] разом зі своїми дітьми та [PERSON] приїджали до нього. Їй відомо, що померлий та [PERSON] проживали разом з 2017 року. Свідок [PERSON] , яка є дружиною відповідача, суду показала, що її свекор, будучи розлученим чоловіком мав відносини з багатьма жінками. На момент купівлі квартири він проживав сам. У 2017 році на святкування День народження її сина, [PERSON] прийшов разом із [PERSON] . Підтвердила, що разом з [PERSON] та [PERSON] їхали відпочивати на море в Єгипет. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що з 2016 по 2021 рік працювала барменом у піцерії "Царевіца", що в м. Снятині, яка належала [PERSON] та померлому [PERSON] . Їй відомо, що вони мешкали разом в квартирі по [ADDRESS] , вели спільне господарство, разом відпочивали на морі. Досить часто відпочивали разом із відповідачами. Свідок [PERSON] суду показав, що він тривалий час був знайомий з [PERSON] та у 2016 році продав йому автомобіль марки Citroen Berlingo, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . При укладенні договору купівлі-продажу були присутні [PERSON] та [PERSON] . Кошти у сумі 4000 доларів США оплачував [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що є її кумою [PERSON] та перебуває з останньою у приязних відносинах. Їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом як подружжя, вели спільне господарство та спільний бізнес, разом займались вихованням сина [PERSON] від першого шлюбу. Спільно проводили сімейні свята, також разом із ними святкували і відповідачі по справі, показала фотографії про святкування Днів народжень її дітей та з Дня народження [PERSON] на яких померлий знаходиться разом із [PERSON] . Свідок [PERSON] вказав, що являється двоюрідним братом померлого [PERSON] , який після розлучення з дружиною перебував у відносинах з різними жінками та яких привозив у с. Мигово. На замовлення [PERSON] він виконував ремонтні роботи, за які розраховувася останній. [PERSON] декілька раз бачив у с. Мигове та у піцерії "Царевіца" в м. Снятині. Свідок [PERSON] суду показав, що був власником квартири [ADDRESS] . На момент купівлі квартири у ній проживали [PERSON] та [PERSON] . В подальшому вони у 2019 році викупили квартиру шляхом виплати коштів платежами, які давали і [PERSON] і [PERSON] . Кошти за квартиру отримував у піцерії. Вважав, що [PERSON] та [PERSON] проживають у цивільному шлюбі. Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідачів та їх представника, свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно ч.3 ст.12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які, за законом, повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. [PERSON] , який є його сином 06 травня 2021 року звернувся до приватного нотаріуса Снятинського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. [PERSON] , яка є його донькою 11 лютого 2022 року звернулася до приватного нотаріуса Снятинського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до Договору про поділ спадщини від 11.02.2022р., [PERSON] та [PERSON] уклали цей договір про поділ спадкового майна, належного їм відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України в рамках спадкової справи №26/2021, відкритої 06 травня 2021р. Курилюк Л.М., приватним нотаріусом Снятинського районного нотаріального округу, після смерті батька [PERSON] . Зі змісту Договору купівлі-продажу від 16.05.2019р., слідує, що покупець [PERSON] повідомив продавця [PERSON] , що являється розлученим, і грошові кошти, що витрачаються ним на придбання квартири за цим договором не є спільною власністю та є його особистою приватною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти чи придбане нерухоме майно відсутні. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно Акту технічного стану транспортного засобу від 04.08.2017р., власником автомобіля марки Citroen Berlingo, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] вказано [PERSON] . Згідно договорів оренди нерухомого майна, укладених між СПВКФ "Саторі" та [PERSON] слідує, що останній орендував протягом 2017-2020 років частину нежитлового приміщення кафе-бару, загальною площею 141,9 кв.м. (Піцерія), яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Орендну плату здійснював [PERSON] . З 01.05.2021р. до 31.12.2022р. орендарем даного приміщення була [PERSON] . Згідно Договорів оренди нежитлового приміщення, укладених між СПД [PERSON] та СПД [PERSON] вбачається, що останній орендував протягом 2016-2018р. нежитлове приміщення загальною площею 100 метрів квадратних, яке знаходиться в [ADDRESS] . Цільове призначення використання вказаного приміщення: піццерія. Орендну плату здійснював [PERSON] . З матеріалів справи слідує, що померлий [PERSON] та позивач [PERSON] являлися фізичними особами-підприємцями та вели окремо господарську діяльність. У матеріалах справи також містяться квитанції про придбання [PERSON] у 2016-2017р. дивану та крісел, замовлень [PERSON] на виготовлення склопакетів та вхідних дверей, на виготовлення пам`ятника, місце установки с. Микулинці, час установки листопад 2022 рік, спільні фото [PERSON] та [PERSON] , її дітей та дітей померлого, друзів, копії віаквитків спільних поїздок на відпочинок [PERSON] та [PERSON] . З Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного 22.04.2021р., слідує, що по [ADDRESS] проживав [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] . Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Норми СК України у статтях 57, 60, 61, на підставі частини першої статті 7 цього Кодексу встановлюють принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу є особистою приватною власністю кожного з них. Згідно з частиною другою статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом даної норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час спільного проживання, але і результатом спільної праці та спільних грошових коштів. Відповідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11, при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Пунктом 6 Рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 грудня 2013 року ухвалив постанову у справі № 6-135цс13, згідно правового висновку якої вбачається що, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Відповідно правових висновків висловлених у Постановах Верховного Суду від 12.12.2019р. у справі №490/4949/17, від 12.12.2019р. у справі №466/3769/16, від 15.08.2019р. у справі №588/350/15, від 05.02.2020р. у справі №712/7830/16-ц, сам собою факт спільного проживання та перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки не є достатнім для визнання їх сім`єю без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також взаємних прав і обов`язків та не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Показання свідків, спільні фотографії, спільня присутність на святкуванні урочистих подій, спільний відпочинок, самі по собі не можуть бути визначальною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці (постанова Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №587/302/16). Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави вважати спірне майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як чоловікові та жінці, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою. В ході допиту свідків судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зустрічались, потім почали проживати разом, мали близькі стосунки, разом відпочивали. Проте, сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Дана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено у судовому засіданні наявність між нею та померлим [PERSON] усталених відносин притаманних подружжю у період придбання спірного майна. Суд не вбачає правових підстав для задоволення позову щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та похідних вимог щодо визнання спірного майна. Факти придбання позивачкою меблів, дверей та вікон, купівля останньою у 2021 році ліків для [PERSON] , встановлення пам`ятника на його могилі, самі по собі не підтверджують факт усталених сімейних відносин у 2015-2019 роках між [PERSON] та [PERSON] . При цьому, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовляється, то судові витрати, понесені позивачем по справі, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed