Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі Позивач) звернулося з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» договір споживчого кредиту № 65467597 від 09 листопада 2024 року. 08 вересня 2025 року між ТОВ «ЕКО ФІН» та Позивачем укладено договір факторингу № 08-09/25, за яким Позивач набув прав грошової вимоги до Відповідача в сумі 17685,00 грн. Позивач просить стягнути з Відповідача на свою користь заборгованість по кредиту у загальному розмірі 17685,00 грн та понесені у зв`язку з розглядом справи судові витрати. Представник позивача в своєму позові просив справу розглядати без його участі, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Ухвалою суду від 03.10.2025 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 19.11.2025 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У зв`язку з неявкою Відповідача розгляд справи судом відкладено на 23.12.2025 та здійснено повторний виклик сторін. В судове засідання Відповідач, будучим належним чином повідомленою про розгляд справи рекомендованим листом, не з`явилася, про поважні причини неявки суд не повідомляла. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 23.01.2023 у справі 496/4633/18, від 22.03.2023 у справі № 905/1397/21, від 30.08.2023 у справі № 910/10477/22. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подала, будь-яких клопотань та заяв від неї не надходило, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, судом здійснено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 09 листопада 2024 року між ТОВ «ЕКО ФІН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 65467597, відповідно до умов якого ТОВ «ЕКО ФІН» надало останній кредит у розмірі 4 500 грн строком на 365 днів (а.с. ). Договір кредиту підписаний від імені позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором NGI4NmEy. Умовами договору передбачено, що строк користування кредитними коштами складає 365 днів, який починається з 09.11.2024 та закінчується 08.11.2025 (включно) та складається з дисконтного (пільгового) періоду та поточного періоду (п. 2.3-2.5 Договору). Відповідно до п. 2.6, 2.7 Договору проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду нараховуються за дисконтною процентною ставкою в розмірі 182.5 % річних (денна процентна ставка 0.5% за один день). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за базовою процентною ставкою в розмірі 365 % річних (денна процентна ставка 1 %). Додатком № 1 до Договору кредиту передбачений графік розрахунків (платежів), в якому відображено порядок нарахування процентів за користування кредитом (а.с. ). Аналогічні умови кредитування передбачені і у паспорті споживчого кредиту (а.с. ). Договором кредиту передбачено, що укладення цього договору здійснюється в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, створеному в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ЕКО ФІН», доступ до якої забезпечується через веб-сайт товариства. Відповідач зареєструвався у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ЕКО ФІН» та пройшов процедуру ідентифікації, надавши кредитору копії паспорта громадянина України та витягу з реєстру територіальної громади (а.с. 98-100). На виконання умов Договору кредиту ТОВ «ЕКО ФІН» 09.11.2024 року здійснило надання кредитних коштів в сумі 4 500 грн шляхом грошового переказу на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] (а.с.14 ). Відповідно до виписки за кредитом, складеної ТОВ «ЕКО ФІН», станом на 08.09.2025 року розмір заборгованості позичальника за кредитним договором № 65467597 складає 17325,00 грн, з яких 4500 грн - заборгованість за тілом кредиту та 12825 грн - заборгованість по відсоткам (а.с. 22-26). Згідно інформації за укладеним договором загальна заборгованість станом на 17.09.2025 становить 17685,00 грн, з яких 4500 грн - заборгованість за тілом кредиту та 13185 грн - заборгованість по відсоткам. 08 вересня 2025 року між ТОВ «ЕКО ФІН» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 08-09/25, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідачки за договором № 65467597 від 09 листопада 2024 року (а.с. 59-63). Відповідно до реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги № 08-09/25 від 08 вересня 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в загальній сумі 17325 грн, з яких 4500 грн - заборгованість за тілом кредиту та 12825 грн - заборгованість по відсоткам (а.с.30,31). 17 вересня 2025 року позивачем направлено [PERSON] засобами електронної пошти письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості зі сплати суми боргу та нарахованих процентів за користування кредитом в розмірі 17685,00 грн (а.с.12). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивачем зазначено, що свої зобов`язання за договором кредиту відповідач належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Вказаного розрахунку відповідачем не спростовано. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Враховуючи, що Відповідач в добровільному порядку не повернула фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти, що свідчить про порушення прав позивача, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню. Також, у зв`язку з наявністю підстав для задоволення позову, суд вирішує питання про розподіл витрат на правничу допомогу у даній справі. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно п. 3 частини другої ст.141 ЦПК судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Правову допомогу при зверненні до суду з позовною заявою позивачу надавало АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС». Позивачем заявлено до стягнення відшкодування витрат на надання правничої допомоги в розмірі 9 000 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу Позивачем надано копії: Договору № 02-07/2024 від 02.07.2024 (а.с.72-74), Заявки на надання юридичної допомоги № 112 від 09.09.2025 (а.с.77), Витягу з Акту № 18 про надання юридичної допомоги від 22.09.2025 (а.с.78). Згідно з актом юридична допомога полягала у наданні усної консультації 2 години вартістю 3000 грн та складанні позовної заяви тривалістю 2 години, вартістю 6 000 грн. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України визначено критерії, які враховує суд при розподілі судових витрат, зокрема, суд має оцінити обґрунтованість таких витрат та пропорційність їх до предмету спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Верховний Суд у постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц вказав, що при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зроблено правовий висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Справа, яка розглядається судом, відноситься до категорії малозначних. Позовна заява є типовою, її текст майже повністю дублюється у інших позовних заявах Позивача, які перебувають на розгляді в суді, її підготовка, а також вивчення документів та надання консультацій у такій справі не передбачає значних витрат зусиль та часу. Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням пропорційного зменшення у зв`язку з частковим задоволенням позову, а також характеру правовідносин, ціни позову, обсягу та реальності наданих адвокатом послуг, необхідності вчинення процесуальних дій, принципів обґрунтованості, співмірності судових витрат та розумності їхнього розміру, суд доходить висновку про необхідність їх стягнення у розмірі 4 000 грн. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved