Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом у якому зазначає, що 19.05.2020 року між ним та [PERSON] , було укладено договір оренди транспортного засобу за яким позивач передав у власність відповідача транспортний засіб: автомобіль легковий Сітроен С5, д.н.з. [NUMBER] , об`єм двигуна 1997, номер шасі [NUMBER] , вартістю 10000 дол. США, 2011 року випуску, а відповідач зобов`язався сплачувати орендну плату у розмірі 5000 грн. на тиждень (п. 3.1 договору). Зазначений договір був укладений строком на місяць (п.5.3 договору). Зазначений автомобіль був переданий позивачем орендарю відразу після підписання договору (на виконання п. 2.1.1 договору). Відповідач здійснював оплату оренди перші два тижні шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок. Зазначений факт підтверджує фактичне передання транспортного засобу у користування відповідача та сплату орендної плати. За імперативними положеннями ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Однак, відповідач, скориставшись довірою позивача ухилився від нотаріального посвідчення зазначеного договору, так як у [PERSON] виник злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння майном, а саме, вказаним автомобілем. Позивач зазначає, що після настання терміну оплати за третій тиждень, а саме: до 03.06.2020 року орендна плата у розмірі 5000 грн. не надійшла на банківський рахунок позивача. Відповідно до п. 5.3 договору строк договору становить місяць з моменту підписання, а саме з 20.05.2020 року. Транспортний засіб було повернуто власнику лише 30.06.2020 року в повністю непридатному для користування стані, шляхом залишення його відчиненим в районі Центрального залізничного вокзалу. Тобто, орендар продовжив користування предметом оренди після спливу строку дії договору (20.06.2020 року), фактично використовуючи його 6 тижнів. Позивач вказує, що станом на день подання вказаної позовної заяви, [PERSON] , який є орендарем не сплатив орендну плату за фактичне користування транспортним засобом протягом чотирьох тижнів у розмірі 20000,00 грн., що мав зробити ще до 24.06.2020 року. Тому, у орендаря [PERSON] виник борг по орендній платі в розмірі 20000,00 грн. Також відповідно до п. 4.5 договору оренди, за кожен календарний день прострочення у внесення орендодавцю орендної плати орендар сплачує орендодавцю штрафні санкції у розмірі подвійної ставки НБУ. Враховуючи, що відповідач мав сплачувати орендну плату 19.05.2020 року, а потім до 26.05.2020 року, 02.06.2020 та 09.06.2020 року відповідно, а за фактичне користування транспортним засобом після продовження дії договору оренди до 16.06.2020 року та 23.06.2020 року, то починаючи з 03.06.2020 року почався відраховуватися строк заборгованості щодо платежу за третій тиждень орендної плати; з 10.06.2020 року за четвертий, з 17.06.2020 року за п`ятий та з 24.06.2020 року за шостий тиждень. З урахуванням прострочення сплати коштів з боку відповідача на підстав викладеного вище, позивачем застосовано 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, та пеню, розрахунок яких долучений до позовної заяви і загалом становить 818,22 грн. Також позивач зазначає, що оскільки транспортний засіб позивачу був повернутий у пошкодженому стані, а позивач вимушений був провести ремонт загальною вартістю 125370,00 грн., то майнова шкода в розмірі 125370,00 грн. підлягає стягненню з відповідача. А тому просить суд визнати договір оренди транспортного засобу від 19.05.2020 року дійсним, стягнути з [PERSON] на його користь: борг за договором оренди транспортного засобу від 19.05.2020 року у розмірі 20000 грн., 3% річних у розмірі 118,00 грн., пеню у розмірі 700,22 грн., майнову шкоду у розмірі 125370,00 грн., а також судові витрати у справі. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивача, у якій зазначила, що сторона позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, а тому суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, суд доходить таких висновків. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач посилається на укладення між ним та відповідачем договору оренди транспортного засобу від 19.05.2020 року та долучає до матеріалів копію указаного договору якому зазначено, що 19.05.2020 року між [PERSON] , як орендодавцем, та [PERSON] , як орендарем укладено договір оренди транспортного засобу - автомобіля легкового Сітроен С5, д.н.з. [NUMBER] , об`єм двигуна 1997, номер шасі [NUMBER] , вартістю 10000 дол. США, 2011 року випуску, згідно яким орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування вищевказаний транспортний засіб. При цьому, позивач не надає будь-яких доказів належності йому транспортного засобу марки Сітроен С5, д.н.з. [NUMBER] , об`єм двигуна 1997, номер шасі [NUMBER] , 2011 року випуску. Відповідно до п. 2.1, 2.3.1,2.3.2, 2.3.9 договору орендодавець зобов`язався після набрання чинності цим договором передати орендарю предмет оренди в належному технічному стані, а орендар зобов`язався використовувати предмет оренди на умовах договору, своєчасно і в повному розмірі вносити орендну плату, після закінчення дії договору (або після його дострокового розірвання) відразу повернути орендодавцю предмет оренди у тому ж стані, в якому останній був переданий в оренду (з урахуванням нормального зносу), з поверненням технічної документації на останній. Згідно з п. 5.3, 3.1 договору сторони домовилися, що договір набуває чинності з моменту підписання та триває протягом місяця. Розмір орендної плати за договором становить 5000 грн. на тиждень. Відповідно до ч.1 ст. 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Отже, у даному випадку суду належить встановити по перше досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов; по друге виконання договору сторонами. Разом з тим, суд констатує, що позивачем не долучено до позовної заяви жодних доказів про виконання договору оренди транспортного засобу від 19.05.2020 року, укладеного у письмовій формі між [PERSON] та [PERSON] , зокрема, акту прийняття передачі указаного автомобіля, розписки орендаря про отримання транспортного засобу з інформацією про стан транспортного засобу тощо. У підтвердження виконання договору оренди з боку орендаря позивач посилається на сплату [PERSON] орендної плати за два тижні у сумі 10000 грн. ( по 5000, 00 грн. за тиждень), однак жодних доказів вказаного факту також не надає. Позивач зазначає , що всупереч умовам договору відповідач повернув йому транспортний засіб лише 30.06.2020 року в повністю непридатному для користування стані, шляхом залишення транспортного засобу відчиненим в районі Центрального залізничного вокзалу, однак будь-яких доказів цього суду також не надає. Незважаючи на неодноразові виклики, у судове засідання сторони не з`явилися. Досліджуючи долучені до позовної заяви: калькуляцію № 00000002332 від 14.07.2020 року акт прийому передачі виконаних робіт № 14-12 від 14.07.2020 року, № 14-28 від 14.07.2020 року суд констатує, що у таких вказаний інший д.н.з. автомобіля, а саме [NUMBER] хоча в договорі оренди транспортного засобу зазначено [NUMBER] . Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст. 79 ЦПК України. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України) Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За приписами ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За таких обставин, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, які становлять предмет доказування у даній справі, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed