Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на таке. Між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем 13.12.2024 було укладено кредитний договір (оферти) №12.12.2024-100000881, відповідно до вимог якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 29000 грн.. на строк 140 днів, з кінцевою датою повернення 01.05.2025 , а відповідач зобов`язався погасити кредит та відсотки за кредитом. При цьому відповідно до умов договору комісія, пов`язана з наданням кредиту становить 15% від суми, що еквівалентно 4350 грн. Відповідач договір не виконав та кредитні кошти разом з відсотками не повернув, у зв`язку з чим у відповідача станом на дату подання позову є заборгованість по кредиту в сумі 66881,63 грн, з яких 26787, 12 грн. борг по тілу кредиту, 2907451 грн. борг по процентам, та 11020 грн. борг по неустойці. У зв`язку із порушенням зобов`язань за вказаним договором відповідач станом на 31.10.2025 має заборгованість перед позивачем у сумі 66881,63грн. Виходячи з викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача вказаний борг та сплачений при зверненні до суду судовий збір. Не заперечує проти ухвалення рішення. Ухвалою від 18.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач в особі представника адвоката Кравинської Ю.В. надав відзив на позов, в якому позов визнав частково. Просив відмовити у стягненні з відповідача на користь позивача 11020 грн. неустойки, та зменшити суму, стягувану з відповідача на 4350 грн., які позивач неправомірно отримав від відповідача на зарахував в якості комісії згідно з умовами п.7, п.12 заяви від 13.12.2024 п.7 відповіді позичальника про прийняття кредитного договору, та вказував, що витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн. є необгрунтованою та завищеною. Позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що позов є обґрунтованим та борг у визначеному у прозові розмірі підлягає стягненню з відповідача. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позов чи заяву про відкладення розгляду справи не надав. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису за відсутності учасників справи - не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем 13.12.2024 було укладено кредитний договір (оферти) №13.12.2024-100000881, відповідно до вимог якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 29000 грн. на строк 140 днів , а відповідач зобов`язався погасити кредит та відсотки за кредитом. Вказане підтверджується копією договору від 13.12.2024. Відповідач, використавши кошти, свої зобов`язання за договором не виконував, та кошти не повернув, внаслідок чого, згідно довідки-розрахунку заборгованість відповідача за договором станом на 31.10.2025 становить 66881,63 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Аналізуючи викладене, суд вважає доведеним, що відповідач, отримавши від ТОВ «Споживчий центр» кошти за кредитним договором, умови договору належним чином не виконував та кошти не повернув, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у вказаному розмірі, тому вказані позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №13.12.2024-100000881 від 12.12.2024 станом на день звернення до суду , тобто на 31.10.2025 заборгованість відповідача становить 66881,63грн. При цьому суд знаходить безпідставними посилання відповідача на застосування положень п.18 Перехідних положень ЦК України до договору у даній справі. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона застосовується виключно до договорів, які були укладені до 24.02.2022 року. Та, відповідно, оскільки договір, заборгованість щодо якого стягується з відповідача у даній справі, укладений між позивачем та відповідачем 13.12.2024, тобто значно пізніше вказаної дати тому до нього положення п.18 перехідних положень ЦК України - не застосовуються. Крім того, безпідставним суд визнає і посилання відповідача на порушення в договорі Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування». Так, відповідач посилається на незаконність нарахування комісії позивачем, Разом з тим з вимогою про визнання недійсним такого положення договору відповідач до суду не звернувся. Вказане свідчить про безпідставність посилань відповідача на незаконність нарахуванням комісії. За таких обставин, суд знаходить, що відповідач отримав кошти за договором, йому правомірно нараховуються проценти та інші платежі за невиконання умов договору, тому заперечення відповідача щодо позову є безпідставними. Щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц. Зважаючи на те, що позов задоволено на користь позивача, суд, на підставі ст.141 ЦПК України, стягує з відповідачів судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду. На підставі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, та ст.ст. 2, 10, 12, 76, 77, 141, 263-265, 280- 282, ЦПК України, суд , -

Outcome: approved