Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у травні 2025 р. представник позивача звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із зазначеними позовними вимогами, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №7904869 від 19.05.2024 у розмірі 13940 грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн 00 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір №7904869 про надання споживчого кредиту за власного волевиявлення відповідача, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті товариства. Відповідно до умов вказаного кредитного договору, ТОВ «Авентус Україна» надано відповідачу кредит у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки у розмірі 4000 грн 00 коп. Відповідачем не виконано належним чином кредитні зобов`язання. 27.11.2024 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу №27.11/24-Ф, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги за кредитним договором №7904869. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач має заборгованість у розмірі 13940 грн 00 коп., яка складається з: 4000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 6300 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками, 3640 грн 00 коп. - пеня. 10.09.2025 представник відповідача подала відзив на позовну заяву, проти позовних вимог заперечує з підстав їх необґрунтованості та безпідставності. Зазначає, що кредитний договір від 19.05.2024 не містить підписів сторін договору. Позивачем не надано жодного доказу того, що відповідач вчиняв дії, для укладення кредитного договору. Відсутні докази того, що кредитний договір створювався у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», підписаний електронним цифровим підписом уповноваженою особою, а тому такий договір не є належним доказом у справі. Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував встановлення особи, якій направлявся примірник спірного договору, не доведено факту укладення договору, що свідчить про неузгодженість розміру та умов надання та повернення грошових коштів, відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань. Також відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів, первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», до суду надано не було. Зазначена у договорі процентна ставка перевищує 1% в день, а тому такий пункт договору є нікчемним в силу ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Включення позивачем до розрахунку заборгованості суми пені, не відповідає Перехідним положенням ЦК України, якими передбачено звільнення від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України. У договорі факторингу від 27.11.2024 відсутні відомості, що свідчать про відступлення права вимоги до відповідача. Наявний витяг в матеріалах справи зроблено позивачем, як зацікавленою особою, а тому не може бути належним та допустимим доказом відступлення права вимоги. Заявлені позивачем витрати на правову допомогу не підтверджені належними доказами та не є співвмірними зі складністю справи. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог, стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн 00 коп. (а.с. 74-88). 16.09.2025 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, зазначає, що перед укладенням кредитного договору, на номер мобільного телефону споживача, зареєстрований в його особистому кабінеті в ІКС Товариства, було надіслано одноразовий ідентифікатор - код підтвердження С3529, за допомогою якого здійснено авторизацію відповідача та підписання договору між первісним кредитором та відповідачем. Кредитний договір від 19.05.2024 з додатками до нього підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чим підтверджено укладання між сторонами правочину в електронній формі, оскільки без здійснення входу на сайт кредитора за допомогою логіну та пароля до особистого кабінету, внесення персональних даних, номера телефону, неможливим було б укладення договору з додатками до нього. Стороною відповідача не доведено порушення відповідачем прав при укладенні кредитного договору від 19.05.2024, не надано доказів укладення такого договору іншою особою за відсутності її волевиявлення, перерахування коштів не на її рахунок. Кредитний договір від 19.05.2024 разом з додатками підписано відповідачем, матеріали справи містять належні докази укладення даного правочин між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем, до матеріалів справи додано оригінал кредитного договору. На виконання умов даного договору, ТОВ «Пейтек», з яким ТОВ «Авентус Україна» було укладеного договір про організацію переказу грошових коштів від 10.01.2022, успішно здійснило переказ грошових коштів у розмірі 4000 грн 00 коп. Наданий документ - лист ТОВ «Пейтек» від 19.05.2025 є належним доказом перерахування кредитних коштів, містить обов`язкові реквізити електронного документа. Відповідачем не надано доказів не зарахування кредитних коштів на її картковий рахунок [INFO] . Позивачем надано усі належні та обґрунтовані докази набуття права вимоги до відповідача на підставі договору факторингу від 27.11.2024. Первісним кредитором здійснювалось нарахування процентів відповідно до умов кредитного договору та встановленим законодавством на момент укладення дії кредитного договору від 19.05.2024, яким передбачалось, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 % протягом перших 120 днів та 1,5% протягом наступних 120 днів. Відповідач, підписавши кредитний договір, посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасника відповідало його внутрішній волі, правочин вчинено у формі, встановленій законом, відповідач не висловлював жодних заперечень з приводу умов, неповного розуміння або незгоди. Позивачем належним чином обґрунтовано розмір заборгованості. Заявлені відповідачем вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн 00 коп., з огляду на малозначність справи, недоведеність, відсутність детального опису послуг, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню (а.с. 101-119). ІІ. Процесуальні дії і рішення суду ухвалою Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу передано за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва (а.с. 57). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2025 справу розподілено на суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 63-64). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 65-66). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. ІІІ. Фактичні обставини справи cудом встановлено, що 19.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір №7904869 про надання споживчого кредиту (а.с. 13-17). Відповідно до п. 1.1 даного договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний застосунок «CreditPlus» (за вибором споживача). Ідентифікація споживача в ІКС товариства здійснюється при вході споживача в особистий кабінет/мобільний застосунок «CreditPlus», в порядку передбаченому договором та/або законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний споживачем при вході(в т.ч через месенджери), та/або шляхом перевірки правильності введення відповідно пароля входу до особистого кабінету/Мобільного застосунку «CreditPlus». При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб- сайту/ мобільного застосунку «CreditPlus» (п.1.1. Договору). На умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п.1.2. Договору). У силу п. 1.3-п. 1.5, договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 4000 грн00 коп., строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 15 днів. Тип процентної ставки фіксована: стандартна процентна ставка становить 1.50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. цього Договору (п.1.5.1 Договору), знижена процентна ставка 1,425 % в день та застосовується відповідно до визначених договором умов. Відповідно до п. 1.17 договору, перед укладення цього договору товариством була здійснена ідентифікація споживача для входу в особистий кабінет/ мобільний застосунок «CreditPlus» та був використаний наступний спосіб ідентифікації та верифікації споживача (в тому числі здійснений з метою укладення попердніх правочинів між сторонами), з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом НБУ з питань здійснення установами фінансового моніторингу: шляхом використання інструменту покладання, відповідно до договору, укладеного між товариством та АТ КБ «ПриватБанк», як банком-ідентифікатором. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] (п.2.1. договору). Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.2.1. договору (п.2.4 договору). Кредит вважається погашеним в день отримання товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом (п.2.5 договору). Пунктом 4.4 договору визначено, що споживач зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі їх наявності) та ніші платежі, передбачені договором. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами Сторін та діє протягом строку, вказаного в п. 1.4 договору (включно), а у випадку, якщо після закінчення вказаного строку за договором будуть наявні невиконані грошові зобов`язання, договір продовжує діяти до повного виконання споживачем зобов`язань за ним (п. 9.2 договору). У п. 10 договору зазначено, що договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С3529, 19.06.2024 16:09:00 [PERSON] (а.с.17). У паспорті споживчого кредиту міститься інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, а саме: інформація та контактні дані кредитодавця та кредитного посередника, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація, інші важливі правові аспекти. Паспорт підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором WE7211, 19.06.2024 16:08:23 (а.с. 34-35). Відповідно до листа ТОВ «Пейтек» від 19.05.2025 зазначено, що з ТОВ «Авентус Україна» укладено договір про організацію переказу грошових коштів №190122-1 від 19.01.2022 року, відповідно до якого успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта ТОВ «Авентус Україна» [NUMBER] в сумі 4000 грн 00 коп. (а.с. 27). За змістом картки обліку (розрахунком заборгованості) за договором №7904869 від 19.05.2024, станом на 26.11.2024 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» становить 13940 грн 00 коп., яка складається з: 4000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 6300 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками, 3640 грн 00 коп. - штраф (а.с. 37-41). 27.11.2024 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено договір факторингу №27.11/24-Ф, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань, за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 21-25). На виконання умов договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» здійснило оплату на рахунок ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» у розмірі 1730342 грн 80 коп. (а.с. 36). 27.11.2024 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» підписали акт прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 на виконання вимог п. 1.2 договору факторингу. Пунктом 2 акту визначено, що відповідно до умов реєстру боржників, клієнт передав, а фактор прийняв право вимоги по боржниках в кількості 4034 (а.с. 125). Відповідно до реєстру боржників від 27.11.2024, що є додатком №1 до договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024, боржником під №4003 є [PERSON] , розмір заборгованості становить 13940 грн 00 коп., з яких: 4000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 6300 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками, 3640 грн 00 коп. - пеня (а.с. 150-153). Відповідно витягу з додатку до договору факторингу №27.11./24-Ф від 27.11.2024, укладеного між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] за договором №7904869 від 19.05.2024 у розмірі 13940 грн 00 коп., з яких: 4000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 6300 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками, 3640 грн 00 коп. - пеня. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). У статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ізст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 зазначеного Закону передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Водночас електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, використання відповідачем логіну та паролю для входу в особистий кабінет та/або введення одноразового ідентифікатора, надісланого на його контактний номер телефону, є належним способом ідентифікації та підписання електронного договору, що відповідає вимогам чинного законодавства. Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. При цьому, з системного аналізу зазначених вище положень закону вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У постанові Верховного суду від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини 1 ст.1050 ЦК України з урахуванням ст.ст.526, 527, 530 ЦК України банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Суд звертає увагу, що договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Доданими до позову документами, зокрема, копією електронного кредитного договору, паспортом споживчого кредиту, довідки про перерахування кредитних коштів, підтверджуються існування між сторонами кредитних відносин. У контексті електронного правочину, вчинення дій з використанням особистого кабінету, логіну, паролю та/або одноразового ідентифікатора, наданого особі при реєстрації, створює презумпцію того, що ці дії вчинені саме цією особою. Якщо відповідач заперечує факт власного волевиявлення на укладення кредитного договору в електронній формі або стверджує, що електронний підпис був вчинений не ним, а іншою особою, тягар доведення цих обставин покладається саме на відповідача відповідно до ст. 81 ЦПК України. Таким чином, лише заперечення факту авторизації та підписання договору без надання належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність волевиявлення або вчинення електронного підпису іншою особою, не є достатньою підставою для спростування презумпції дійсності правочину та вчинення електронного підпису саме відповідачем. Стороною відповідача не надано жодних доказів несанкціонованого доступу до її особистого кабінету, використання її персональних даних третіми особами чи будь-яких інших обставин, які б свідчили про відсутність її вільної волі на укладення договору або фальсифікацію електронного підпису. Доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариством неправомірно для укладення кредитного договору від імені відповідача, останньою до суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідач не зверталась, як і не оскаржувала правомірність укладеного договору. Отже, позивачем належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 19.05.2024 кредитного договору №7904869 про надання споживчого кредиту, та його підписання [PERSON] , за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Щодо доводів про недоведеність факту видачі кредиту на рахунок відповідача. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підтвердження переказу кредитних коштів, позивачем надано лист ТОВ «Пейтек» від 19.05.2025, яким повідомлено, що з ТОВ «Авентус Україна» укладено договір про організацію переказу грошових коштів №190122-1 від 19.01.2022 року, відповідно до якого успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта ТОВ «Авентус Україна» [NUMBER] в сумі 4000 грн 00 коп. 19.05.2024 о 16:10:08, номер транзакції в системі ТОВ «Авевентус Україна» 46621398, банк- еквайр - АТ «ПУМБ» (а.с. 27). Такий звіт платіжного оператора, виконано відповідно до вимог Закону «Про платіжні послуги», а вказані у звіті дані підтверджують факт перерахування коштів відповідачу, з огляду на наступне. Стаття 31 Закону України «Про платіжні послуги» прямо зобов`язує платіжного оператора надавати детальну інформацію про платіжну операцію (частина 4 для платника, частина 5 для отримувача, а також частина 3, якщо є послуга ініціювання платежу). Це підтверджує право кредитора (як платника) та позичальника (як отримувача) вимагати таку інформацію. Пункти 4 та 5 ч. 4 та ч. 5 вказаної статті визначають, яка інформація має бути надана після виконання операції. Це включає: відомості для ідентифікації операції (що є суттю звіту/листа, який кредитор отримує від платіжного оператора); інформацію про отримувача (номер картки/рахунку позичальника), суму платіжної операції, дату і час зарахування коштів на рахунок отримувача. Відповідно до п. 10 Постанови Правління НБУ №113 від 03.11.2021 «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ ХХ** **** ХХХХ (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу). Таким чином суд відхиляє твердження сторони відповідача, що наданий позивачем документ (лист-підтвердження від ТОВ «Пейтек Україна» від 19.05.2025) є неналежним доказом, оскільки вказаний документ є звітом платіжної установи про успішну транзакцію, який містить усі істотні дані для ідентифікації операції: дату та час, суму, унікальний номер транзакції та реквізити отримувача. Таким чином, факт видачі відповідачу кредиту у розмірі 4000 грн 00 коп. є доведеним. Визначений сторонами розмір процетної ставки відповідає положенню ІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Щодо вимоги про стягнення пені, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому, статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно ч.1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитний договір №7904869 від 19.05.2024 укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України. Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 №183/7850/22(61-14740св23) вказав тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, зазначивши, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, воєнний стан в Україні було неодноразово продовжено та діє станом на день ухвалення рішення. Враховуючи, що нарахування позивачем пені у сумі 3640 грн 00 коп. здійснювалось під час дії воєнного стану, таке нарахування не відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Інші доводи, зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву, не приймаються судом до уваги, оскільки не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства. Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial