Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, згідно з яким просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» заборгованість за договором позики у розмірі 24959,50 грн, а також стягнути судові витрати, що складаються з 2423,00 грн судового збору та 5000,00 грн витрат на правничу допомогу. Вимоги за позовом вмотивовані тим, що 16.01.2019 між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики №49530, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» надало відповідачці грошові кошти в сумі 5000,00 грн на засадах строковості, поворотності та оплатності, шляхом перерахування на банківську картку позичальника, а [PERSON] зобов`язалася повернути отримані грошові кошти, сплатити проценти за користування кредитом та комісію. Однак відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим за нею утворилася заборгованість у розмірі 24959,50 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за позикою, 19959,50 грн заборгованість за процентами та комісією, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 10.12.2025 відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого з вимогами позовної заяви не погоджується. Покликаючись на лист Нацкомфінпослуг вважає, що ТОВ ФК «Гелексі» порушено порядок укладення електронного договору, також зазначає про завищені проценти 1,3%; на день та комісії 3%, які нараховані після 14.02.2019. По суті позов визнає в частині тіла кредиту в розмірі 5000,00 грн, інші вимоги вважає незаконними. Наводить таблицю розрахунку де 5000,00 грн тіло кредиту, проценти до 14.02.2019 14,50 грн, комісія до 14.02.2019 1885,00 грн, разом 6899,50 грн. 11.12.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, де зазначає, що по суті відповідачем не заперечується про існування наступних юридичних фактів: укладення кредитного договору з позивачем; отримання кредитних коштів за кредитним договором; наявність заборгованості за кредитним договором. Зазначає, що алгоритм укладення договорів позики та питання верифікації та ідентифікації клієнтів ТОВ «ФК «Гелексі» досліджувалось Верховним Судом у постанові 18 липня 2023 року, по справі №640/15944/19. Щодо перерахування позивачем на рахунок відповідача кредитних коштів, вказує на те, що позивачем було надано довідку ТОВ «ФК «Елаєнс», яка містить ключові реквізити (платник, отримувач за іменем, дата, сума, номер транзакції) і у сукупності з договором та розрахунком є належним доказом надходження коштів. Також зазначає, що відповідачем не заперечується факт отримання коштів та не надано жодних документів, який би доводив, що карта з наведеним у довідці маскуванням належить іншій особі або що перерахування здійснено з інших підстав. Щодо періоду нарахування процентів та комісії зазначає, що з розрахунку заборгованості вбачається, що підвищену комісійну винагороду позикодавець нараховував саме як міру відповідальності на підставі ст.625 ЦК України за правилами, визначеними пунктом 5.3 договору позики, який розміщено у розділі «відповідальність сторін», а не як відсотки за правомірне користування кредитом. Щодо законності нарахування комісії зазначає, що умовами договору позики, нарахування та сплата комісії визначена сторонами кредитування та безпосередньо узгоджена з позичальником шляхом підписання договору позики, а тому платежі за комісією правомірно включені до заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи здійснювати без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, у судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідно до ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, заперечення відповідача, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить такого висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 16.01.2019 між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] було укладено договір позики №49530, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору. Сума позики 5000,00 грн, строк повернення позики 14.02.2019. Плата за користування позикою у вигляді: - процентів складає 0,01% в день від поточного залишку позики; - комісії складає 1,3% в день від початкового розміру позики. Нарахування процентів та комісії здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою (а.с.18-21). Відповідно до п.п.4.1-4.2 договору позики позичальник зобов`язується повністю повернути позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені договором, не пізніше 14.02.2019. Сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісіна винагорода за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору та розміщується в особистому кабінеті. Пунктом 5.3 договору визначено, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожний день прострочення. Договір позики укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт. [PERSON] договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором 45480410. До укладення договору позики, 16.01.2019 [PERSON] підписано також Паспорт позики, в якому їй була надана інформація щодо умов надання позики (а.с.23-25). 16.01.2019 ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» виконано свої зобов`язання за договором та перераховано на картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти в сумі 5000,00 грн, що підтверджується повідомленням ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛАЄНС» від 01.09.2025 №49530 (а.с.33). Згідно з наданим позивачем розрахунком, за період з 16.01.2019 по 01.08.2025 заборгованість [PERSON] за вказаним договором складає 26853,59 грн, яка складається із: 5000 грн заборгованість за позикою, 19959,50 грн - заборгованості по процентам та комісії за користування позикою (а.с.26-29зв.). Мотиви та застосовані норми права. Відповідно до ст.525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк виконання, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.1, ч.2 ст.1047 ЦК України). Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач - споживачем (отримувачем вказаної послуги). Позивач та відповідач уклали договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін, із запропонованими умовами якого відповідач ознайомилася та погодилася, їй були перераховані кредитні кошти. Водночас згідно з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№ 202/4494/16-ц), яка в силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги. З огляду на викладене підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в межах строку дії договору у розмірі 6899,50 грн, з яких: 5000 грн сума позики, 14,50 грн - проценти за користування позикою, 1885,00 грн - комісійна винагорода за користування позикою. Таким чином, оскільки відповідач порушила свої зобов`язання, передбачені договором позовні вимоги у цій частині стягнення є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того позивач також прохав стягнути з відповідача підвищену комісійну винагороду, посилаючись на п.5.3. договору та ст.625 ЦК України. Пунктом 5.3. договору позики передбачено, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підпищену комісійну винагороду в розмірі 3% в день від суми позики за кожен день прострочення. Водночас, відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. При цьому, ч.2 ст.625 ЦК України конкретизовано визначений статтями 536 та 693 цього Кодексу обов`язок покупця сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами з визначенням додаткового зобов`язання боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, з огляду на таке обмеження законодавця щодо розміру трьох процентів річних, ч.2 ст.625 ЦК України передбачено можливість визначення розміру процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, та обмеження свободи сторін в укладенні договору на предмет визначення іншої методики нарахування процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами згідно із статтями 536, 625, 693 ЦК України. У свою чергу, згідно з визначенням поняття неустойки, яке передбачено ст. 549 ЦК України, грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, є пеня. Таким чином, оскільки проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами п.5.3 договору нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою, враховуючи спосіб обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нараховану підвищену комісійну винагороду за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору в розмірі 18060 грн (24959,50 грн 6899,50 грн). Що стосується вимог про стягнення судових витрат суд зазначає таке. Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пропорційність задоволених вимог становить 27,64% (6899,50 грн х 100/24959,50 грн). В зв`язку з частковим задоволенням позову підлягають стягненню з позивача на користь відповідача 27,64% від суми судового збору, що підлягав сплаті при подачі позову в розмірі 2 422, 40 грн, що складає 669,55 грн (2422,40 грн х 27,64%). При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн суд виходить з такого. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу та їх відшкодування позивачем надано: копію договору про надання правничої допомоги (а.с.35) від 09.07.2025, акт №49530 від 01.09.2025 наданих послуг парвничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг складає 5000 грн, оплата правничої допомоги здійснюється протягом трьох робочих днів з дати набрання законної сили рішенням по суті справи (а.с.30). На підставі поданих позивачем доказів та враховуючи обґрунтованість розміру витрат, а також критерій розумності їх розміру, беручи до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд приходить до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу доведені, є обґрунтованими та підлягають розподілу за результатами розгляду справи. З урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачем підлягають витрати на правничу допомогу в сумі 1382,00 грн (5000 грн х 27,64%). Виходячи з наведеного,

Outcome: partial