Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Ананьївської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина на майно, в тому числі й на земельну ділянку, площею 4,00 га, що знаходиться на території Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області. Заповіту батько не залишив. Як спадкоємець за законом позивач звернулася до приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області з приводу належного оформлення спадщини, внаслідок чого нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини з причини пропуску, передбаченого законом строку для подачі заяви про прийняття спадщини, та рекомендовано звернутись до суду. Позивач зазначає, що дійсно нею пропущений термін для подачі заяви про прийняття спадщини у зв`язку із непереборними обставинами, які не залежали від її волі. З 03 березня 2020 року було запроваджено карантин у зв`язку з чим, враховуючи хвороби позивача, вона змушена була огородити себе від тісного спілкування з людьми. Крім того на той час вона проживала в м. Миколаїв та не мала можливості приїхати до м. Ананьїв за місцем відкриття спадщини. Крім того, 24 лютого 2022 року Указом Президента України 64/2022 на території України введено воєнний стан по всій території України у зв`язку з воєнною агресією РФ. Постановою Кабінету Міністрів України №719 від 24 червня 2022 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану» визначено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду та просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 31 січня 2025 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено процесуальні права відповідачу про право на подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено порядок його реалізації, а також право звернутися до суду з зустрічною позовною заявою. В подальшому, 22 жовтня 2024 головуючою суддею у справі після виконання всіх завдань, визначених в статті 189 ЦПК України було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач 23 грудня 2025 року в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Також пояснила, що її батько проживав в с. Жеребкове Подільського району Одеської області сам. У неї був гепатит С, від якого вона проходила лікування в приватній клініці, а тому довідок та доказів щодо лікування не збереглось. Потім в Україні було запроваджено карантин, у зв`язку з чим вона була вимушена огородити себе від зайвих контактів з оточуючими людьми. Позивач пояснила, що вона проживала в м. Миколаєві, де працювала у відділенні банку. Потім почалася війна і вона в 2024 році повернулася в м. Балта як внутрішньо переміщена особа, і після повернення в м. Балта вона почала займатись питанням спадкування. Представник позивача адвокат Юраш І.О., яка діє на підставі ордеру серії ВН №1451427 від 24 грудня 2024 року та договору про надання правничої допомоги від 19 серпня 2024 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Також підтримала надані позивачем пояснення в судовому засіданні та викладені в позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак 03 квітня 2024 року до суду надійшло клопотання представника відповідача Ананьївської міської ради, в якому він просить здійснити розгляд справи без участі представника відповідача. Розгляд заяви по даній справі залишає на розсуд суду, просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.37). Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи клопотання представника відповідача, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника відповідача та за участю позивача та її представника. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши позивача та її представника, взявши до уваги клопотання представника відповідача, допитавши свідка приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, при розгляді справи встановлено: Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 16 жовтня 2000 року Балтським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.6-7), а також копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11 травня 2022 року №5115-7001334797 (а.с.82). Позивач звернулася до суду з позовною заявою та просить суд визначити їй додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . В судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , про допит якої судом було задоволено клопотання сторони позивача. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в м. Балта Подільського району Одеської області. Також зазначила, що вона є матір`ю позивача та колишньою дружиною батька позивача. Свідок зазначила, що приблизно в 90-роках вона розірвала шлюб з [PERSON] .. Після його смерті його поховання здійснював його двоюрідний брат з дружиною. Будинок [PERSON] успадкувала [PERSON] та в подальшому продала його. Позивач проживала в м. Миколаєві. Вона хворіла та лікувалась у приватній клініці, а під час запровадження в Україні карантину, береглася та уникала зайвих контактів з іншими людьми. У 2024 році позивач повернулася з м. Миколаїв у м. Балту і одразу почала займатись питанням спадкування шляхом звернення до нотаріальної контори. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. З позовної заяви вбачається, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11 квітня 2020 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №124 від 11 квітня 2020 року (а.с.11). Згідно листа приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Воробйова А.О. від 13 березня 2024 року №27/01-16 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки позивачем пропущений визначений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом (а.с.12). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02 вересня 1980 року Відділом РАГС м. Балта Балтського району, вбачається, що позивач [PERSON] народилася [INFO] , її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). 25 вересня 1999 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого їй було присвоєно прізвище чоловіка « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 25 вересня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Балтського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.10). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 вересня 2014 року батько позивача успадковував після смерті свого батька [PERSON] земельну площею 4,00 га, яка знаходиться на території Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки 5120282800:01:001:0261 (а.с.13), та в подальшому батько позивача оформив право приватної власності на вказану земельну ділянку, що підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №26269611 від 02 вересня 2014 року (а.с.14), що також підтверджується копією інформації з держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №400817521 від 24 жовтня 2024 року, з якого також вбачається, що вказана земельна ділянка перебуває в оренді згідно договору оренди землі від 01 вересня 2016 року строком на 10 років, укладеного між ТОВ «Новатор» та [PERSON] (а.с.18). Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №60293430 від 25 травня 2020 року, 06 березня 2018 року Коханівською сільською радою Ананьївського району Одеської області було посвідчено заповіт [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 02 квітня 2018 року за номером у спадковому реєстрі 62231112, за номером у реєстрі нотаріальних дій 08 (а.с.19). Відповідно до копії з погосподарської книги №4 на 2016-2020 роки за адресою: [ADDRESS] , членом особистого селянського господарства вказаний [PERSON] , [INFO] , та у примітках зазначено, що він помер [INFO] , айвовий запис №124 від 11 квітня 2020 року. Інших членів особистого селянського господарства не зазначено (а.с.21-23). Також судом було задоволено заяву представника позивача від 22 жовтня 2025 року про долучення до матеріалів справи доказів, а саме довідки з пенсійного фонду України форми ОК-5, яка на думку представника позивача підтверджує, що позивач працювала в певний період часу в м. Миколаєві в банку та отримувала дохід, та вказану довідку було долучено до матеріалів справи. Так, згідно вказаної довідки в період часу з 2011 року по 2024 рік позивач працювала в Акціонерному товаристві «Укрсиббанк», однак вказана довідка не містить інформації про місце знаходження установи, в якій працювала позивач, та не є доказом факту роботи позивача в м. Миколаєві (а.с.96-100). Також на виконання ухвали суду від 12 травня 2025 року від приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Воробйова А.О. до суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №26/2020, заведеної 25 травня 2020 року на майно [PERSON] , який помер [INFO] , з якої вбачається, що заяву про прийняття спадщини за заповітом, яка залишилась після смерті [PERSON] , [INFO] подала [PERSON] , відносно якої ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2025 року провадження у справі закрито у зв`язку з її смертю (а.с.90-93, 102-103). Згідно копії спадкової справи інших спадкоємців майна [PERSON] , які прийняли спадщину, немає (а.с.61-69). Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зі змісту ч.1 ст.1217 ЦК України вбачається, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до постанови Верховного суду від 27 червня 2024 року №545/480/21 звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зобов`язаний повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної конкретної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Крім того п.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено судам, що відповідно до змісту ст.1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами є тривала хвороба спадкоємця, перебування тривалий час за межами України, перебування на строковій службі у Збройних Силах України, тощо. Так, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. З позовної заяви вбачається, що позивач мотивує пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] тим, що на час відкриття спадщини вона хворіла та проходила лікування, а під час карантину повністю обмежила контакти з іншими людьми через свою хворобу. Водночас, як зазначалось вище, в судовому засіданні позивач пояснила, що у неї був гепатит С, від якого вона проходила лікування в приватній клініці, а тому довідок та доказів щодо лікування не збереглось. Потім в Україні було запроваджено карантин, у зв`язку з чим вона була вимушена огородити себе від зайвих контактів з оточуючими людьми. Позивач пояснила, що вона проживала в м. Миколаєві, де працювала у відділенні банку. Потім почалася війна і вона у 2024 році повернулася в м. Балта як внутрішньо переміщена особа, і після повернення в м. Балта вона почала займатись питанням спадкування. Таким чином під час розгляду справи було встановлено, що позивачем не надано суду доказів щодо поважності причини пропуску визначеного законом строку для звернення з заявою про прийняття спадщини, зокрема, позивачем не доведено того факту, що вона на момент відкриття спадщини та під час визначеного законом строку для її прийняття хворіла та проходила лікування, оскільки позивачем не надано суду доказів перебування на лікуванні у відповідний період часу та позивач в судовому засіданні підтвердила, що вона лікувалася у приватній клініці, однак документи про її лікування у вказаній клініці не збереглися, а лише покази свідка в даному випадку не можуть бути достатніми та належними доказами цього. Також позивачем не доведено того факту, що вона працювала у м. Миколаєві у відділенні банку, оскільки надана позивачем довідка з пенсійного фонду України не містить відомостей про те, що позивач у визначені у вказаній довідці періоди дійсно працювала саме в м. Миколаєві, а також не доведено той факт, що робота в м. Миколаєві унеможливила звернення позивача у визначений законом строк з заявою про прийняття спадщини, зокрема, засобами поштового зв`язку, тощо. Слід зазначити, що запровадження карантинних обмежень, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (Covid-19), як і саме по собі введення в Україні воєнного стану, не свідчать про об`єктивну неможливість позивачу подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання заяви про прийняття спадщини, позивач суду не надала. Враховуючи тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, який становить майже чотири роки, те, що позивач не надала беззаперечних доказів на підтвердження поважності причини пропуску строку, не довела наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню цієї заяви у встановлений законом строк, а повідомлені позивачем причини пропуску нею визначеного законом строку для прийняття спадщини не можуть бути визнані судом поважними, оскільки їх поважність не підтверджена жодними доказами. Отже, суд вважає, що в даному випадку, правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивачу відсутні і тому положення ч.3 ст.1272 ЦК України не можуть бути застосовані.

Outcome: dismissed