Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

17 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Виконавчий комітет Валикодальницької сільської ради Одеського району Одеської області про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання малолітньої дитини, у якій позивачка просить: - розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 11 листопада 2007 року Великодальницькою сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис №64; - визначити місце проживання малолітньої визначити місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з матір`ю [PERSON] за місцем її проживання; - стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) батька, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку. За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року виділено в окреме провадження позовну вимогу про визначення місця проживання малолітньої дитини. Передано ухвалу до канцелярії Приморського районного суду м. Одеси для реєстрації та присвоєння провадженню ЄУНС. На підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.09.2025 року, вимозі про визначення місця проживання дитини присвоєно номер справи 522/21330/25, провадження №2/522/9296/25 та передано на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 25 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. З метою належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду, витребувано з АДПСУ інформацію про перетин відповідачем кордону. Підготовче засідання по справі призначено на 22 жовтня 2025 року. 22 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника [PERSON] адвоката Реу Кристини Павлівни про витребування доказів, у якій заявниця просить суд витребувати у Виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області письмовий висновок про визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також, 22 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника [PERSON] адвоката Реу Кристини Павлівни про залучення третьої особи, у якому заявник просить залучити в якості третьої особи Військово-медичний клінічний центр Південного регіону. У підготовче засідання, призначене на 22 жовтня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 22 жовтня 2025 року заяву представника [PERSON] адвоката Реу Кристини Павлівни про витребування доказів задоволено. Також, задоволено заяву заява представника [PERSON] адвоката Реу Кристини Павлівни про залучення третьої особи, залучено в якості третьої особи Військово-медичний клінічний центр Південного регіону. Підготовче засідання по справі відкладено на 25 листопада 2025 року. 20 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від Служби у справах дітей Великодальницької сільської ради Одеської області надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 22 жовтня 2025 року. 25 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Реу Кристини Павлівни надійшла заява, у якій заявник не заперечував проти закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду. У підготовче засідання, призначене на 25 листопада 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 01 грудня 2025 року. Судове засідання, призначене на 01 грудня 2025 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Косіциної В.В. Наступне судове засідання по справі призначено на 11 грудня 2025 року. У судове засідання, призначене на 11 грудня 2025 року з`явилася представниця позивача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Заслухано думку дітей щодо предмету спору [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що текст рішення буде проголошено 19 грудня 2025 року. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 11 листопада 2007 року Великодальницькою сільською радою Біляївського району Одеської області, що встановлено в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2025 року у справі №522/20848/25-Е, яким шлюб між учасниками справи розірвано. В період шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2025 року у справі №522/20848/25-Е стягнуто з [PERSON] на [PERSON] , аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 від заробітку (доходу) батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду, тобто, з 17.09.2025 року до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття, тобто, до [INFO] , а пізніше, починаючи з 25.11.2026 року аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття, тобто, до [INFO] . Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно із частиною першою, другою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Право дитини на місце проживання розкрите через право батьків на визначення місця проживання дитини (стаття 160 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Згідно копії довідки, виданої Виконавчим комітетом Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області від 23.07.2025 року №1040, чоловік [PERSON] [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований але не проживає з жовтня місяця 2024 року. Вказана обставина також підтверджується відповіддю з АДПСУ, що надійшла до суду 30.09.2025 року на виконання ухвали суду від 25 вересня 2025 року, та зі змісту якої вбачається, що [PERSON] виїхав за межі державного кордону України 11 жовтня 2024 року. До позову додано копією довідки виданої Виконавчим комітетом Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області від 23.07.2025 року №1045, відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов фактичного місця проживання, що складений 23 липня 2025 року, відповідно до якого за адресою: [ADDRESS] на час перевірки проживають наступні особи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] не проживає за вказаною адресою з жовтня 2024 року по теперішній час. У частинах четвертій - шостій статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тлумачення змісту зазначених приписів Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що вони не допускають виключень щодо неотримання письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок. Наведені вище положення статті 19 СК та Порядку знайшли своє відображення у процесуальному законодавстві, з якого слідує, що такі органи займають самостійне процесуальне становище, беручи участь у судовій справі. Так, згідно із частиною шостою статті 56 ЦПК України органи державної влади та місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне. Висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право. Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Як й інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили. Зазначена позиція узгоджується із постановою КЦС ВС від 11 грудня 2023 року у справі №523/19706/19. Згідно висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , що затверджений рішенням виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області від 13.11.2025 року, Виконавчий комітет Великодальницької сільської ради вважав за доцільне: - визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] ; - визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] . У статті 171 СК України вказано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. У постанові ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) зауважено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання. У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю. Важливим принципом, що застосується під час розгляду у ЄСПЛ спорів пов`язаних з участю батьків у вихованні дитини, який набув широкого застосування є принцип з`ясування думки дитини. У п. 72 справи «Н.Т. і інші проти Грузії» вказано, що стаття 12 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю». У Зауваженнях загального порядку № 12, «Право дитини бути заслуханою», CRC / C / GC / 12 від 20 липня 2009 року Комітет зауважив, що право всіх дітей бути заслуханими і сприйнятими з усією серйозністю є одним з основоположних принципів Конвенції». Комітет підкреслює, що в статті 12 не встановлюється будь-якого вікового обмеження щодо права дитини висловлювати свої погляди і вона не заохочує держави-учасники до введення в законодавстві або на практиці вікових обмежень, які б ущемляли право дитини бути почутою, по всім питанням, які стосуються її інтересів. Принцип «право дитини бути заслуханою» був предметом розгляду у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06 де суд вказав, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей (включно з О.С., якому в грудні 2004 року, коли тривав розгляд справи в суді першої інстанції, було тринадцять років), і що внаслідок виконання рішення про відібрання дітей від батьків їх не лише відокремили від родини, а й помістили в різні заклади. Двоє з них виховуються в іншому місті, далеко від Ромен, де живуть їхні батьки, брати і сестри, і це ускладнює можливість підтримувати регулярні стосунки. Тому, дотримуючись принципу «з`ясування думки дитини», судом у судовому засіданні, призначеному на 11 грудня 2025 року заслухано думку дітей щодо предмету спору. [PERSON] пояснила, що проживає з матір`ю. Тата останній раз бачила близько року тому. Тато не проживає з ними оскільки зрадив мамі, та вони прийняли рішення проживати окремо. Наразі батько проживає за кордоном. Пропонував до нього переїхати за кордон. Пояснила, що довіряє більше мамі, не бере участь і організації нашого побуту, не здійснює догляд за нами. Щодо фінансового забезпечення, що їй було точно не відомо, проте, вказала, що продукти харчування, одяг купує мама. Подарунки за цей період дарував лише на день народження. Вказала, що спілкується з батьком дуже рідко, зазвичай по святам. Пояснила, що він не цікавиться здоров`ям, навчанням, не пропонує ніяку допомогу в період воєнного стану і відключення світла. [PERSON] пояснила, що з батьком не спілкуються. Він нещодавно писав, проте, вона не хоче відповідати. До обставин що склалися, з матір`ю відносини були кращі, з нею спілкувалася, з батьком ні. Особисто їй не пропонував переїхати до нього. Будь-які подарунки не дарував, окрім дня народження. Продукти харчування купує мама, інколи бабуся, одяг також купує мама. Вказала, що ходить до репетиторів, яких також оплачує мама. Тобто згідно пояснень дітей та відповідно до встановлених обставин справи, діти проживають саме з мамою вони та знаходяться на її фактичному самостійному вихованні та повному утриманні. Щодо заявлених позовних вимог. Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У позові позивачка просить визначити місце проживання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Тобто, як на момент звернення до суду із позовом, тобто, станом на 17 вересня 2025 року так і станом на момент ухвалення рішення [PERSON] та [PERSON] досягли 14-ти річного віку, тобто віку, з якого згідно статті 160 СК України дитина самостійно визначає місце проживання. Зазначене також підтверджується ч.2 ст. 29 ЦК України, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. У справі, яка переглядається, встановлено, що [PERSON] народився [INFO] і на час звернення до суду з позовом та розгляду справи у суді першої інстанції йому виповнилося 14 років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства він може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, колегія суддів Верховного Суду вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , необхідно було відмовити. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)». Постанова КЦС ВС від 02.11.2023 у справі № 592/7624/22 містить висновок про те, що установивши, що законом не передбачено можливості визначення місця проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, з одним із батьків, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] на момент постановлення рішення по справі виповнилося чотирнадцять років, а чинне законодавство не передбачає можливості визначення місця проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, з одним із батьків, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed