Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Представник позивачки адвокат Панькова С. звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд: позовну заяву задовольнити; винести рішення, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 16 жовтня 2010 року виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 307 розірвати. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Представник позивачки в обґрунтування позовної заяви зазначила, що 16 жовтня 2010 року позивачка та відповідач уклали шлюб, який зареєстрований виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 307. Протягом останніх років відносини між сторонами поступово погіршувалися, втрачено почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто те, що є моральною основою шлюбу. Станом на сьогодні, шлюб з відповідачем носить формальний характер, та за глибоким переконанням позивача, примирення неможливе. У сторін є спільні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У разі наявності спору щодо місця проживання дітей та їх утримання після розірвання шлюбу, а також у разі наявності спору щодо поділу спільного майна подружжя, вказані спору будуть вирішуватися у відповідності до вимог чинного законодавства. У поданому відзиві на позовну заяву (а.с.44-59) представник відповідача зазначила, що відповідач не погоджується із заявленим позовом та з обставинами, викладеними у позовній заяві. Крім того, відповідач вважає, що позовна заява від імені позивача подана особою, яка не має повноважень на ведення справи, а тому позов підлягає залишенню без розгляду. Звертає увагу суду, що наведені у позовній заяві аргументи є безпідставними, не доведеними та не відповідають обставинам справи, так як після повномасштабного вторгнення в Україну та звільнення Київської області із окупації у середині травня 2022 року, позивач із спільними дітьми виїхала до Іспанії. У серпні 2023 року спільна дочка подружжя, [PERSON] , повернулася до України, де у дитини сформовано сталі соціальні зв`язки, де вона навчалася до виїзду за кордон, де забезпечена особистим спілкуванням з рідними, друзями, та з того часу постійно проживає з батьком [PERSON] . Ні до виїзду позивача за кордон у травня 2022 року, ні після цього у подружжя не виникали конфлікти чи непорозуміннія. Відповідач постійно (майже щоденно) спілкується із позивачем та спільним сином у режимі телефонного зв`язку. Ініціатива у спілкуванні зазвичай належить відповідачу. Відповідач постійно проявляє турботу про сина та позивача, які перебувають за кордоном: регулярно надсилає посилки з іграшками сину, взуттям, речами, медикаментами, продуктами харчування. Відповідач надсилає кошти позивачу та малолітньому сину, постійно вітаючи їх зі святами. Також, відповідач займається матеріальним утриманням, вихованням та розвитком спільної дочки, відвідує батьківські збори, сприяє її позашкільному розвитку, бере активну участь у житті дитини, надає їй моральну та емоційну підтримку, організовує дозвілля, створює середовище для розвитку особистості дочки. Відповідач займає виважену батьківську позицію та активно сприяє спілкуванню дочки із позивачем, що свідчить про забезпечення ним повноцінного і гармонійного розвитку та виховання дитини. Подружжя підтримує шлюбні відносини у вигляді активних дій, спрямованих на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин, шляхом подальшого активного спілкування, придбання майна для використання членами сім`ї, підтримки та допомоги у складних обставинах. Відповідач регулярно проявляє турботу про дружину і сина, які перебувають за кордоном. Відповідач вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу відповідає як інтересам кожного з них, так і інтересам їх спільних дітей та категорично заперечує проти розірвання шлюбу. Крім того, зважаючи на те, що договір про надання правової (правничої) допомоги від 16.01.2025 без номер у м. Київ не міг бути підписаний позивачкою та адвокатським об`єднанням «Панькова і Вісляєва» в особі керуючого партнера Панькової Світлани Михайлівни через фізичну відсутність клієнта на території України у зазначений час, враховуючи, що підпис на зазначеному договорі не належить [PERSON] , заяву від імені позивача про розірвання шлюбу подано особою, яка не має повноважень на ведення справи. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.02.2025 матеріали даної цивільної справи направлено за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Таращанського районного суду Київської області. 11.03.2025 матеріали справи надійшли до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2025, головуючим суддею і вказаній судовій справі визначено суддю Зінкіна В.І. 12.03.2025 суддею на підставі ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, отримано відповідь № 1192229 від 12.03.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця проживання (перебування) відповідача. Ухвалою судді від 12.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено провести за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання у справі на 08.04.2025. Протокольною ухвалою суду від 08.04.2025 судове засідання відкладено до 07.05.2025 за клопотанням представника відповідача. Відповідно до наказу голови суду від 15.04.2025 № 9-В, головуючий суддя Зінкін В.І., з 28.04.2025 по 02.05.2025 перебував у додатковій відпустці. Ухвалою суду від 07.05.2025 визнано обов`язковою явку позивачки [PERSON] у судове засідання, у судовому розгляді справи оголошено перерву до 16.05.2025. Ухвалою суду від 16.05.2025, за заявою відповідача, надано сторонам строк на примирення тривалістю шість місяців з дня постановлення ухвали, провадження у справі зупинено до 17.11.2025. Ухвалою суду від 20.11.2025 провадження у справі поновлено, призначено судове засідання на 23.12.2025. Відповідно до наказу голови суду від 07.11.2025 № 25-В, головуючий суддя Зінкін В.І. з 24.11.2025 по 10.12.2025 перебував у щорічній відпустці. Ухвалою суду від 11.12.2025 задоволено клопотання позивачки про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межам приміщення суду. Позивачка у судовому засіданні, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Пояснила, що старша дитина проживає з відповідачем, оскільки він її не відпускає і заховав документи. Вона (позивачка) може надати умови для проживання доньки. З відповідачем перестали жити як сім`я у травні 2022 року. У 2018 році була спроба розлучитись. З її боку примирення не можливе. Стосунки були на межі на протязі трьох років. Вона приїжджала в Україну у червні 2024 року, проживала у спільній квартирі, і там проживає донька. Після 16.05.2025 позивачка з відповідачем не спілкується. Вона прийняла рішення розлучитися давно. Відсутня повага і бажання проживати разом, а також спілкуватися. За період, який суд надав для примирення, з боку відповідача не було намагань відновити стосунки. Він три рази присилав посилки дітям. Грошової допомоги не було. Вона має роботу в Іспанії, а також орендує житло. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належно. 22.12.2025 через підсистему «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Рябчук В.М. подано заяву про відкладення судового засідання у справі на іншу дату у зв`язку з відрядженням відповідача в цей час. Проте, доказів на підтвердження викладених обставин, не надано. У судовому засіданні 15.05.2025 відповідач пояснив, що у травні 2022 року жінка виїхала до Іспанії за спеціальною програмою тимчасового захисту. У серпні 2023 їх спільна чотирнадцятирічна донька повернулася. Прийняли з нею рішення, що донька залишиться в Україні. Очікують на повернення дружини і сина, якому 6 років. Син по телефону йому казав, що хоче повернутися в Україну. Дружина планує залишитися за кордоном. Він з жінкою 2,5 роки підтримував зв`язок, передавали посилки. До січня цього року не обговорювали розлучення. Потім він по пошті отримав копію позовної заяви. Складається враження, що на дружину робиться сторонній вплив, вона заплуталася, не впевнена у майбутньому, оскільки не має роботи та доходів. Вона у складному психологічному стані, не має роботи і не передбачається. Всі ці дії направлені суто на покращення матеріального стану у країні перебування. Дружина планує скоро приїхати в Україну, може відізве позовну заяву. Вона приїжджала в Україну у червні 2024 року. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 16 жовтня 2010 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Вишневської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис за № 307, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії [NUMBER] від 16.10.2010 (а.с.6). Від цього шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.12-13). Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть, тривалий час проживають окремо, їх шлюб набув формального характеру. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права За частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України). За частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України ) Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до статтей 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (частини 3, 4 ст. 56 СК України). Статтею 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» у практиці ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647\\98). Зважаючи на принцип рівноправності жінки та чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час перебування в шлюбі, що передбачає можливість добровільного розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам одного з подружжя, під час наданого судом строку для примирення тривалістю у шість місяців, примирення між сторонами не відбулося, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, проте, позивачка не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. У силу ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В силу ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при зверненні до суду з позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а.с.2). Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved