Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

13.10.2025 [PERSON] подала до Харківського районного суду Харківської області позовну заяву до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 05 серпня 2016 року Виконавчим комітетом Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 80. Сторони перебувають у шлюбі з 05.08.2016. Мають спільну малолітню дочку, [PERSON] , [INFO] . Позивач вважала, що підставою для розірвання шлюбу є те, що сторони втратили почуття любові один до одного, поваги та довіри. Сторони проживають окремо вже більше одного року, спільного господарства не ведуть, тому подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу неможливе. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15.10.2025 позовну заяву направлено за територіальною підсудністю до Чугуївського міського суду Харківської області, а ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 06.11.2025 позовну заяву направлено за територіальною підсудністю до Зміївського районного суду Харківської області. 01.12.2025 матеріали цивільної справи надійшли до суду. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 04.12.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 25.12.2025. 25.12.2025 належним чином повідомлені учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] засобами телефонного зв`язку повідомила про неможливість прибуття до суду, просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача [PERSON] надіслала до суду заяву про визнання позову, в якій просила проводити судовий розгляд справи за її відсутності та за відсутності відповідача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] та копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] підтверджується, що сторони перебувають у шлюбі з 05 серпня 2016 року, мають спільну малолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а. с. 7, 8). За відомостями копій паспорта громадянина України [NUMBER] , довідок від 12.11.2024 № 6309-7002160488 та № 6309-7002160475 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач [PERSON] та малолітня дочка [PERSON] зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] (а. с. 4, 6, 9). З відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1887529 від 14.10.2025 вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом № 11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно до частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідністю зі статтею 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З позовної заяви слідує, що на цей час сторони не підтримують шлюбних стосунків. Відповідачем зазначені обставини не заперечувалися. За змістом встановлених судом обставин, фактично сторони припинили шлюбні стосунки, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Спору про поділ майна та місце проживання дитини у цій справі немає. Відповідач [PERSON] визнав позов до початку розгляду справи по суті, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і, відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, питання щодо розподілу судових витрат суд не вирішував.

Outcome: approved