Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини. Позов мотивований тим, що позивачка з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2011, який рішенням суду від 24.01.2018 було розірвано. Від шлюбу позивачка з відповідачем мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 15.11.2017 у справі № 143/907/17 присуджено стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання спільної дитини в розмірі 1 000, 00 гривень щомісячно, з 22.06.2017 до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення рішення суду прожитковий мінімум на дитину зріс, крім того ціни на продукти, одяг, ліки, проїзд у транспорті та комунальні послуги зросли у декілька разів. Стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1 000, 00 гривень вже є неактуальним та несправедливим. Відповідач фізично здоровий, наразі офіційно працевлаштований, отримує стабільний дохід та немає на своєму утриманні інших осіб. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогами про зміну визначеного Погребищенським районним судом Вінницької області від 15.11.2017 у справі № 143/907/17 способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання законної сили даним рішенням та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 16.10.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що ухвалу суду від 16.10.2025 та копію позовної заяви з доданими до неї документами отримано відповідачем особисто 26.10.2025, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 20) Враховуючи положення ст. 128 ЦПК України вважається, що відповідач був належним чином повідомленим про розгляд справи. Також, враховуючи положення п. 3 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала суду від 16.10.2025 вважається врученою відповідачу 26.10.2025. У строк, визначений ухвалою суду від 16.10.2025, від адвоката відповідача надійшов відзив на позов, зі змісту якого вбачається, що відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі. Заперечення мотивовані тим, що позивачка зверталась із аналогічним позовом до Погребищенського районного суду Вінницької області, який ухвалою суду від 15.10.2025 у справі № 143/1047/22 залишено без розгляду. Водночас, до набрання законної сили вказаною ухвалою позивачка звернулась з новим позовом, що по суті є ідентичним. Крім того, на даний час у відповідача наявна переплата аліментів в сумі 10 134, 00 гривень за заочним рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 15.11.2017 у справі № 143/907/17. Ухвалення заочного рішення Погребищенського районного суду Вінницької області у справі № 143/907/17 відповідало обставинам та фінансової спроможності відповідача, а звернення позивачки з даним позовом спонукало те, що відповідача призвано до лав ЗСУ, у зв`язку з чим він отримує відповідне фінансове забезпечення. Водночас, військова служба [PERSON] не має постійного характеру, а його перебування у ЗСУ та одержання грошового забезпечення має тимчасовий характер, тільки на час мобілізації. Окрім того, позивачка не повідомила суд про зміну сімейного стану [PERSON] , а саме того, що він з 06.08.2022 перебуває в шлюбі і на його утриманні перебуває дружина [PERSON] та донька від першого шлюбу дружини [PERSON] , [INFO] , а також непрацездатні батьки відповідача. Ухвалами суду від 11.11.2025 відмовлено адвокату відповідача у задоволенні його клопотань про зупинення провадження у справі та розгляд справи у порядку загального позовного провадження та у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Будь-які докази по справі чи клопотання, крім поданих позивачкою разом із позовною заявою та адвокатом відповідача із відзивом, від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.02.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Погребищенського районного управління юстиції у Вінницькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 15. (а.с. 6) Заочним рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 15.11.2017 у справі № 143/907/17, яке набрало законної сили 05.12.2017, що підтверджується відомостями з ЄДРСР, з [PERSON] присуджено стягнення на користь [PERSON] аліменти на малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000, 00 гривень щомісячно, починаючи з 22.06.2017 і до її повноліття. (а.с. 10) Заочним рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 24.01.2018 у справі № 143/906/17, яке набрало законної сили 06.03.2018, що підтверджується відомостями з ЄДРСР, шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] визначено як « [PERSON] ». (а.с. 8-9) З витягу з реєстру Вінницької міської територіальної громади від 08.08.2025 та довідки про реєстрацію місця проживання особи Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради № 39463 від 27.06.2023 вбачається, що позивачка та малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5, 7) Відповідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] [PERSON] № 62 від 13.09.2022, старший солдат [PERSON] , водій обслуги зенітного артилерійського взводу батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення, ВОС 790037А/533, перебуває на військовому обліку в [INFO] , є військовослужбовцем, зарахованим до списків особового складу в/ч [NUMBER] на всі види забезпечення. (а.с. 25 (аналогічно а.с. 31)) З розрахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні № 55552915 з примусового виконання виконавчого листа № 143/907/17, виданого 21.12.2017 Погребищенським районним судом Вінницької області, здійсненого головним державним виконавцем Оратівського РВ ДВС Дрижко Т.М., станом на 06.11.2025 вбачається наявність переплати в сумі 10 180 ,00 гривень. (а.с. 32зв.-33зв.) Позивачка звернулась до суду в порядку ст. 192 СК України, зазначивши обставини, які на її думку, є підставою для зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини встановленого судовим рішенням. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви , а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі від 16.10.2025 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті і докази, надані разом із ними. Суд, дослідивши письмові пояснення викладені позивачкою у позові та адвокатом відповідача у відзиві на позовну заяву та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи наведене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.06.2017, який рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 24.01.2018 у справі № 143/906/17 було розірвано. Позивачка із відповідачем мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю позивачкою по справі і на утримання якої за рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 15.11.2017 у справі № 143/907/17 з відповідача з 22.06.2017 щомісячно стягуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000, 00 гривень. Згідно із ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи заперечення адвоката відповідача суд зауважує, що право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Вказані правові норми, які регламентують спірні правовідносини, дають підстави для висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). При цьому закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Вищевикладене узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом, зокрема у постановах від 03.09.2018 у справі № 134/192/17, від 16.06.2021 у справі № 643/11949/19, від 30.06.2020 у справі № 343/945/19, від 12.01.2022 у справі № 545/3115/19, від 23.05.2022 у справі № 752/26176/18, від 19.02.2025 у справі № 367/10126/19. З позовної заяви вбачається, що позивачкою, з якою проживає дитина, наразі обрано спосіб стягнення аліментів з батька дитини саме у частці від його доходу. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України). Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч. 2 ст. 182 СК України. Судом прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. Враховуючи право, в даному випадку позивачки, вибору щодо способу стягнення аліментів, судом прийнято до уваги, що змінюючи спосіб стягнення аліментів, в даному випадку, зміниться й їх розмір. При визначені наявності підстав для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 15.11.2017 у справі № 143/907/17, судом враховано, що належних і допустимих доказів, які б підтверджували зміну сімейного стану, погіршення здоров`я одержувача аліментів або поліпшення здоров`я платника аліментів, погіршення матеріального становища позивачки, покращення матеріального становища платника аліментів з часу видачі судом цього рішення, що стало підставою для звернення до суду із даною позовною вимогою, позивачкою не надано. Однак судом враховано, що збільшення розміру аліментів може мати місце й у інших випадках, передбачених СК України. Судом прийнято до уваги, що прожитковий мінімум на дитину з 6 до 18 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік», становить 3 196, 00 гривень. Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів і мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів, які стягуються за судовим рішенням з 22.06.2017, хоча він і підлягав індексації, є наразі недостатніми для належного утримання дитини і задоволення її потреб. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою вона проживає, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування. При визначені розміру аліментів та матеріальних можливостей відповідача судом, зокрема, враховано, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною. Відповідачем та/або його адвокатом дані твердження позивачки не заперечувались і не спростовувались. Заперечення адвоката відповідача щодо зміни матеріального становища відповідача з моменту ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, суд оцінює критично, адже з часу його ухвалення минуло понад вісім років. Також судом прийнято до уваги, що відповідач, маючи можливість довести свій дійсний матеріальний стан, який, як стверджує його адвокат, не змінився за останні вісім років, жодних доказів не надав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є військовослужбовцем і, відповідно, отримує грошове забезпечення. Щодо доводів адвоката відповідача про те, що служба відповідача в ЗСУ носить тимчасовий характер, як і одержання грошового забезпечення, то суд зауважує, що в разі зміни згодом матеріального стану відповідача, він не позбавлений права звернутися до суду із відповідною заявою на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Водночас суд зауважує, що аліменти стягуються із платника з усіх видів його заробітку (доходу). Так, постановою КМУ № 122 від 16.02.2022 «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 26 лютого 1993 р. № 146» встановлено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом. Щодо доводів адвоката відповідача про перебування на утримання відповідача його дружини, то такі не приймається судом до уваги, оскільки стороною відповідача не надано доказів того, що відповідач взагалі перебуває у шлюбі. Крім того суд зауважує, що сам по собі факт укладення шлюбу, не свідчить про погіршення майнового стану платника аліментів. Так, дружина має право на утримання чоловіком. Водночас адвокатом відповідача, враховуючи такі твердження, суду не надано доказів матеріального становища як відповідача, так і його теперішньої дружини. Щодо доводів адвоката відповідача про перебування на утримання відповідача малолітньої дитини його дружини від попереднього шлюбу, то такі також не приймаються судом до уваги, оскільки стороною відповідача не надано доказів того, що теперішня дружина відповідача взагалі має дитину від попереднього шлюбу. Крім того, дана обставина не може впливати на ці правовідносини, адже дитина його дружини має батьків, на яких законом покладено обов`язок щодо її утримання. Належних доказів того, що дитина дружини відповідача проживає разом із ними, і саме відповідач здійснює витрати на її утримання, суду не надано. Щодо посилань адвоката відповідача на те, що на утриманні відповідача перебувають його батьки, то такі обставини також жодними належними й допустимими доказами не підтверджено. У матеріалах справи відсутні належні докази дійсного матеріального становища платника аліментів. При цьому, судом прийнято до уваги, що на матеріальний стан відповідача можуть вказувати не лише його офіційні доходи, але й його спосіб життя, яким майном він володіє і користується тощо, адже все це разом демонструє його фінансову спроможність. Позивачкою не надано доказів здійснення витрат платником аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. При цьому, позивачкою не було повідомлено суду про неможливість самостійно подати будь-які докази. Водночас судом прийнято до уваги, що відповідач не скористався своїми процесуальними правами, не надав суду будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивачки та/або повинні були бути враховані судом при вирішенні даного спору. Доводи адвоката відповідача про те, що позивачка вже зверталась до Погребищенського районного суду Вінницької області із аналогічним позовом, який ухвалою від 15.10.2025 було залишено без розгляду за її заявою, і до набрання даним судовим рішенням звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області із даним позовом, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Так, з ЄДРСР, доступ до якого є публічним, вбачається постановлення 15.10.2025 Погребищенським районним судом Вінницької області ухвали у справі № 143/1047/22 про залишення позову [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення без розгляду. Дане судове рішення, у відповідності до ст. 261 ЦПК України, набрало законної сили 15.10.2025. Провадження у даній справі відкрито 16.10.2025. Підстави для повернення позовної заяви, визначені ч. 4 ст. 185 ЦПК України, а також для відмови у відкритті провадження у справі, визначені ч. 1 ст. 186 ЦПК України, на час вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, були відсутні. Наразі підстави для закриття провадження у справі та/або залишення позову без розгляду, передбачені ст.ст. 255 і 257 ЦПК України, відсутні. Будь-які інші обставини, які б мали істотне значення для вирішення даної справи, сторонами суду не повідомлено. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Судом прийнято до уваги, що аліменти на утримання дитини необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. При цьому, чинне сімейне законодавство передбачає достатнім розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі частки від доходу платника аліментів. Судом не встановлено, що зміна способу стягнення аліментів, що матиме наслідком й збільшення їх розміру, в даному випадку, погіршить становище платника аліментів порівняно зі становищем їх одержувача. Також судом прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. Отже, враховуючи вищевикладене та положення ч. 1 ст. 192 СК України, суд дійшов до переконання у наявності достатніх підстав для зміни способу стягнення аліментів, визначеного рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 15.11.2017 у справі № 143/907/17 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000, 00 гривень щомісячно, шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дитини аліментів у розмірі частки від заробітку (доходу) батька дитини щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та до досягнення дитиною повноліття. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання батька окремо від дитини не повинно впливати на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, на що звернув увагу в п. 23 Постанови Пленуму № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України від 15.05.2006. Таким чином, визначений даним судовим рішення розмір аліментів підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки з часу набрання даним рішенням законної сили. Згідно із ст. 179 СК України аліменти є власністю дитини, а не того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються. При цьому на отримувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Суд звертає уваги сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного висновку. Враховуючи те, що позивачка на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», задоволення позову в повному обсязі, а також положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211, 20 гривень. До ухвалення рішення у справі ні позивачка, ні відповідач не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених інших судових витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України). Отже, доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Оскільки, у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з часу набрання даним рішенням законної сили та враховуючи наявність на виконанні виконавчого документа, виданого за судовим рішення про стягнення аліментів в розмірі, встановленому до ухвалення цього рішення,

Outcome: approved