Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 14.10.2021 р. між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №5053295, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 8 000 грн., строк користування кредитом 15 днів, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 29.10.2021 р. 25.07.2024 р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу №27-07/24, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги до позичальників, у тому числі за Договором про споживчий кредит №5053295 від 14.10.2021 р. Таким чином ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 22.10.2025 р. та відповідно до розрахунку заборгованості становить 21 109,70 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 6 144,00 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги 13 445,70 грн., заборгованість за комісією 1 520,00 грн. В зв`язку з вищевикладеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №5053295 від 14.10.2021 р. у розмірі 21 109,70 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позов підтримав, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів, з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 14.10.2021 р. між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №5053295, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 8 000 грн., строк користування кредитом 15 днів, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 29.10.2021 р. Згідно з п. 1.5.2., 1.6. Договору, проценти за користування кредитом становлять 3 000.00 грн., які нараховуються за ставкою 2.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, а стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту. Згідно з п.4.2. Договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.6. договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених\~ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч.2\~ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6. договору. Відповідно до п.6.1. Договору, цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. У відповідності до п.6.5. Договору, цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Зазначені умови є публічною пропозицією(офертою) в розумінні статей\~641,\~644 ЦК України. Додатком № 2 до договору є паспорт споживчого кредиту №5053295, в п.3 якого зазначена інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача. Згідно із довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, підписаної представником ТОВ «Мілоан» Вініченко О.В., відповідач [PERSON] ідентифікований ТОВ «Мілоан», як позичальник за укладеним договором, оскільки акцептував підписавши 14.10.2021 р. аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора направленого на номер телефону відповідний договір (Z58859). Анкета-заява на кредит №5053295 від 14.10.2021 р. містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем [PERSON] у ТОВ «Мілоан». Згідно платіжного доручення №1793417144 ТОВ «Мілоан» 14.10.2021 р. надало кредитні кошти [PERSON] в розмірі 8 000 грн., де в призначенні платежу зазначено: «Кошти згідно договору 5053295». 25.07.2024 р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу №27-07/24, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором про споживчий кредит №5053295 від 14.10.2021 р. Згідно розрахунку заборгованість відповідача перед позивачем станом на 22.10.2025 р. становить 21 109,70 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 6 144,00 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги 13 445,70 грн., заборгованість за комісією 1 520,00 грн. За нормою\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено\~ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, таю$й договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення\~Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи слідує, що 14.10.2021 р. між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір №5053295 про надання кредиту шляхом направлення позивачем пропозиції укласти такий договір в електронному вигляді (оферта) та прийняття такої пропозиції відповідачем (акцепт). Такий договір в силу дії статей\~205,\~207 ЦК України\~вважається укладеним у письмовій формі. Сторони погодили між собою всі істотні умови договору, зокрема суму кредиту, строки кредитування, відсотки за користування таким, умови повернення кредитних коштів, тощо. Після заповнення заявки, ознайомлення з усіма істотними умовами договору ТОВ «Мілоан» направило [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор Z58859 на номер телефону вказаний ним під час оформлення кредиту, тобто такий у розумінні\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~вважається підписаним та укладеним між сторонами. З виписки складеної ТОВ «Мілоан» слідує, що з 15.10.2021 по 29.10.2021 нарахування відсотків здійснювалось згідно п. 1.5.2. Договору, тобто проценти за користування кредитом склали суму 3 000 грн., яка нараховується за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. З 30.10.2021 по 06.11.2021 нарахування відсотків здійснювалось згідно п. 1.5.2. Договору, тобто проценти за користування кредитом нараховувались за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. З 07.11.2021 по 15.11.2021 нарахування процентів здійснювалося на підставі п.п.1.6 та 2.3.1.2. Договору, тобто за стандартною процентною ставкою 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом та на умовах пролонгації. З 16.11.2021 по 18.11.2021 нарахування відсотків здійснювалось згідно п. 1.5.2. Договору, тобто проценти за користування кредитом нараховувались за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. З 19.11.2021 по 16.12.2021 нарахування процентів здійснювалося на підставі п.п.1.6 та 2.3.1.2. Договору, тобто за стандартною процентною ставкою 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом та на умовах пролонгації. З 17.12.2021 по 31.12.2021 нарахування відсотків здійснювалось згідно п. 1.5.2. Договору. 03.01.2022 р. нарахування процентів здійснювалося на підставі п.п.1.6 та 2.3.1.2. Договору. З 04.01.2022 по 18.01.2022 нарахування відсотків здійснювалось згідно п. 1.5.2. Договору. З 19.01.2022 по 02.02.2022 нарахування відсотків здійснювалось згідно п. 1.5.2. Договору. З 03.02.2022 по 14.02.2022 нарахування відсотків здійснювалось згідно п.п.1.6 та 2.3.1.2. Договору. З 15.02.2022 по 28.02.2022 нарахування відсотків здійснювалось згідно п. 1.5.2. Договору. Так пунктом 2.3. договору про споживчий кредит №5053295 від 14.10.2021 р. передбачено порядок пролонгації (продовження) строку кредитування на пільгових або стандартних (базових) умовах та нарахування процентів протягом періоду, на який продовжено строк кредитування. Для пролонгації (продовження) строку кредитування на пільгових умовах позичальник має вчинити дії, передбачені п. 2.3 Договору та розділом 6 Правил, у тому числі, сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на якиий продовжено строк кредитувння нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 договору (п.2.3.1.1 договору). Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного стоку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищують 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишились до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на якиий продовжено строк кредитувння нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах (п.2.3.1.2 договору). Позичальник сплатив комісію за пролонгацію в сумі 400 грн., проценти по кредиту в сумі 984 грн. та тіло кредиту в сумі 400 грн. 30.10.2021 р.; комісію за пролонгацію в сумі 228 грн., проценти по кредиту в сумі 886 грн. та тіло кредиту в сумі 228 грн. 15.11.2021 р.; комісію за пролонгацію в сумі 100 грн., проценти по кредиту в сумі 671 грн. та тіло кредиту в сумі 307 грн. 16.12.2021 р.; комісію за пролонгацію в сумі 100 грн., проценти по кредиту в сумі 671 грн. та тіло кредиту в сумі 307 грн. 03.01.2022 р.; комісію за пролонгацію в сумі 100 грн., проценти по кредиту в сумі 671 грн. та тіло кредиту в сумі 307 грн. 18.01.2022 р.; комісію за пролонгацію в сумі 100 грн., проценти по кредиту в сумі 671 грн. та тіло кредиту в сумі 307 грн. 14.02.2022 р. Таким чином\~договір було\~неодноразово пролонговано\~на пільгових\~умовах,\~а також\~на стандартних\~(базових)\~умовах до\~60\~днів і\~нарахування відсотків\~за користування\~кредитними коштами\~відповідно здійснено\~в межах\~строку дії\~договору №5053295 від 14.10.2021 р. та за процентними ставками, передбаченими як п.1.5.2 договору, так і п.п.1.6 та 2.3.1.2 (за стандартною (базовою) ставкою) договору. З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку про те, що у встановлений договором строк [PERSON] не повернув кредитні кошти та не сплатив нараховані проценти за користування кредитним коштами, відтак наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованості за договором №5053295 від 14.10.2021 р. в розмірі 19\~589,70 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 6 144,00 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги 13 445,70 грн. Щодо стягнення\~комісії суд дійшов до такого висновку. Відповідно до частини третьої статті 1054\~ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України). Частиною четвертою статті 42\~Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Рішенням Конституційного\~Суду України\~від 10\~листопада 2011\~р.\~№ 15-рп/2011 у\~справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті1, статті11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42\~Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42\~Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до частин першої-третьої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 р. у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів». 10.06.2017 р. набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України\~«Про захист\~прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з набуттям чинності Закону України\~«Про споживче\~кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України\~«Про споживче\~кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті\~1\~та частини другої статті\~8 Закону України «Про споживче кредитування»\~Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 р. № 49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредитбанк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. На підставі частини шостої статті 12 Закону України\~«Проспоживче кредитування»\~споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом. Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 р. в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 р. в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20). Частиною першою, другою статті 228\~ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 р. у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». На підставі пункту 1.5.1 договору між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] про споживчий кредит №5053295 від 14.10.2021 р. комісія за надання кредиту 1 520 грн., яка нараховується за ставкою 19 відсотків від суми кредиту одноразово. Отже, пункт 1.5.1 договору не містить зазначення переліку банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з наданням кредиту. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Тому ТОВ «Факторинг Партнерс» не надано доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] про споживчий кредит №5053295 від 14.10.2021 р. За таких\~обставин положення\~договору між\~ТОВ «Мілоан»,\~правонаступником якого\~є ТОВ\~«Факторинг Партнерс»,\~та [PERSON] \~про споживчий\~кредит №5053295\~від 14.10.2021\~р. про сплату позичальником на користь банку комісії за надання кредиту 1\~520 грн. є нікчемними. Враховуючи наведене позовна вимога ТОВ «Факторинг Партнерс» до [PERSON] про стягнення комісії є необґрунтованою. Щодо судового збору та витрат на правову допомогу слід вказати таке. Відповідно до ч. 1,2\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на висновок щодо часткового задоволення позову, в результаті чого розмір задоволених позовних вимог складає 92,79%, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання позову в сумі 2 247,97 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог 2 422,40*92,79%). Відповідно до ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом взято до уваги, що позивачем понесено 13 000 грн. витрат на правничу допомогу. Оскільки, за результатами розгляду справи розмір задоволених позовних вимог складає 92,79%, в наявності підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» 12 063,93 грн. витрат на правничу допомогу, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних вимог, що становить 92,79% на користь позивача (13 000*92,79%). На підставі викладеного

Outcome: partial