Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] третя особа: Зачепилівський відділ державної виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що з серпня 1997 року по цей час він зареєстрований та проживає в будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В березні 1998 року вказаний вище будинок йому подарував його батько [PERSON] , згідно договору дарування від 19.03.1998 року. В листопаді 2025 року він вирішив зареєструвати своє право власності на вказаний вище житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, так як право власності на будинок ним було зареєстровано в Красноградському Бюро технічної інвентаризації, як було передбачено законодавством на той час. Проте коли він звернувся до державного реєстратора, то дізнався, що житловий будинок знаходиться під арештом. Згідно Інформаційної довідки № 452465264 від 18.11.2025- 08 вересня 2003 року відділом державної виконавчої служби Зачепилівського районного управління юстиції на виконання ухвали Зачепилівського районного суду від 14.07.2003 року , б/н було винесено постанову АА № 515089 про арешт нерухомого майна , яке належить боржнику [PERSON] , а саме житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказана постанова відділу державної виконавчої служби Зачепилівського РУЮ є незаконною та безпідставною виходячи із наступного. Відповідно до Договору дарування від 19.03.1998 року посвідченого державним нотаріусом Зачепилівської державної нотаріальної контори Тютькіною А.І. його батько [PERSON] подарував йому, житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстровано за № 488. 28 жовтня 1999 року його право власності на вказаний вище житловий будинок було зареєстровано в Красноградському бюро технічної інвентаризації за номером 1235. Таким чином, з 28.10.1999 року він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . 20 листопада 2025 року він звернувся до Зачепилівського відділу державної виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з заявою про знаття арешту з майна Зачепилівським ВДВС де йому було відмовлено в зв`язку з відсутністю виконавчого провадження в ході виконання якого було накладено арешт на майно. Таким чином, постанова АА № 515089 від 08.09.2003 року про арешт нерухомого майна, а саме житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , порушує його право, як власника майна, користуватись та розпоряджатись своїм майном, не була скасована, хоча виконавче провадження закінчене і на виконанні не перебуває, у зв`язку з чим він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 11.12.2025 суддею прийнято до свого розгляду зазначену цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. Позивач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі Представник третьої особи: Зачепилівського відділу ДВС у Берестинському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав заяву у якій зазначив, що у вирішенні позову покладається на розсуд суду, фактично проти позову заперечень не надано, а лише підтверджено ті обставини, про які вказано в позовній заяві. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з серпня 1997 року по цей час позивач зареєстрований та проживає в будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В березні 1998 року вказаний вище будинок позивачеві подарував його батько [PERSON] , згідно договору дарування від 19.03.1998 року. В листопаді 2025 року позивач вирішив зареєструвати своє право власності на вказаний вище житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, так як право власності ним було зареєстровано в Красноградському Бюро технічної інвентаризації, як було передбачено законодавством на той час. Проте коли позивач звернувся до державного реєстратора, то дізнався, що житловий будинок знаходиться під арештом. Згідно Інформаційної довідки № 452465264 від 18.11.2025- 08 вересня 2003 року відділом державної виконавчої служби Зачепилівського районного управління юстиції на виконання ухвали Зачепилівського районного суду від 14.07.2003 року , б/н було винесено постанову АА № 515089 про арешт нерухомого майна , яке належить боржнику [PERSON] , а саме житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказана постанова відділу державної виконавчої служби Зачепилівського РУЮ є незаконною та безпідставною виходячи із наступного. Відповідно до Договору дарування від 19.03.1998 року посвідченого державним нотаріусом Зачепилівської державної нотаріальної контори Тютькіною А.І.батько позивача [PERSON] подарував позивачеві житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстровано за № 488. 28 жовтня 1999 року позивача право власності на вказаний вище житловий будинок було зареєстровано в Красноградському бюро технічної інвентаризації за номером 1235. Таким чином, з 28.10.1999 року позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . 20 листопада 2025 року позивач звернувся до Зачепилівського відділу державної виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з заявою про знаття арешту з майна Зачепилівським ВДВС де позивачеві було відмовлено в зв`язку з відсутністю виконавчого провадження в ході виконання якого було накладено арешт на майно. Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 Закону України « Про виконавче провадження» № 606-ХІV, який був чинний на день накладення арешту, « державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку». Так як [PERSON] станом на 08.09.2003 року не був власником майна державний виконавець не мав права накладати на нього арешт. Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України « Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України). У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таким чином, постанова АА № 515089 від 08.09.2003 року про арешт нерухомого майна, а саме житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , порушує позивача право, як власника майна, користуватись та розпоряджатись своїм майном, хоча виконавче провадження закінчене і на виконанні не перебуває, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та необхідність скасування такого арешту.

Outcome: approved