Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

05 листопада 2025 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду з відповідним позовом до відповідачів, через підсистему "Електронний суд ЄСІТС", який підписаний його представником адвокатом Грінченко І.В., що діє на підставі договору про надання правничої допомоги від 01 жовтня 2025 року. В позові зазначено, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка, площею 4.49 га, яка знаходиться в межах території Висунської сільської ради Баштанського району Миколаївської області. 18 серпня 2025 року позивач звернувся до Березнегуватської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, однак нотаріусом йому було відмовлено в оформленні спадщини, з причини неналежно оформлених правовстановлюючих документів, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області № 325 від 02 червня 2006 року, тобто вже після її смерті. На підставі зазначеного просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області № 325 від 02 червня 2006 року, в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки, площею 4.94 га, яка знаходиться в межах території Висунської сільської ради Баштанського району Миколаївської області та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на підставі розпорядження Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області № 325 від 02 червня 2006 року на ім`я [PERSON] , що зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди № 010600802141. Позивач та його представник в судове засідання направили заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог (а.с.41). Представники відповідачів в судове засідання також не з`явилися, направили заяви про розгляд справи за їх відсутності за наявними у справі матеріалами, заперечень проти позовних вимог позивача не висловлювали, відзиву на позовну заяву не направляли (а.с.39-40). Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд дійшов наступного. [INFO] померла матір позивача [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області 21 квітня 2023 року та копія свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданого Висунським сільським ЗАГС Березнегуватського району Миколаївської області 05 липня 1955 року (а.с.20). Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 4,49 гектари, в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4821180700:06:000:0165, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ №604307, виданого Березнегуватською райдержадміністрацією 22 квітня 2007 року на підставі Розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації №325 від 02 червня 2006 року (а.с.18-19,22). За оформленням спадщини позивач звернувся до Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області, однак нотаріусом йому було відмовлено в оформленні спадкових прав, оскільки правовстановлюючий документ на землю та розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації були видані вже після смерті [PERSON] (а.с.9 зворотна сторона). Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України). Згідно частин другої та третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. За вимогами частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Частини 2 та 3 вказаної статті передбачають, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень (подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, провадження № 14-140цс18). Вимоги про визнання незаконними та скасування відповідних рішень органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки та договору оренди цієї земельної ділянки можуть бути заявлені особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цієї особи. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 363/3641/17 (провадження № 61-36341св18). Відповідно до ч.ч.3-5 ст.118 ЗК України громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель відповідно до сільської, селищної, міської ради або районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (частина перша статті 125 ЗК України). Відповідно до частини першої статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій (п.1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43, у редакції, чинній на час видачі державного акта). З огляду на викладене, враховуючи, що матір позивача померла у 2003 році, а розпорядження Березнегуватської районної державної адміністрації про передачу їй земельної ділянки у власність та Державний акт на землю були видані у 2006 та 2007 роках, тобто після її смерті, [PERSON] за життя не набула права власності на вищевказану земельну ділянку, тому розпорядження Березнегуватської районної державної адміністрації №325 від 02 червня 2006 року є незаконним та підлягає скасуванню, а Державний акт на право власності на земельну ділянку від 22 квітня 2007 року, виданий на підставі вказаного розпорядження, є недійсним. За такого, позовні вимоги позивача про визнання незаконним і скасування розпорядження та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved