Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

До Хаджибейського районного суду міста Одеси звернулася [PERSON] із заявою про встановлення юридичного факту смерті в порядку ст. 317 ЦПК України, заінтересована особа Хаджибейський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просить суд встановити факт смерті громадянина України, [PERSON] , [INFO] , місце народження: с. Козачі Лагері Олешківського району, Херсонської області, Україна, який помер [INFO] , у віці 73 років, місце смерті: с. Іванівка Генічеського району, Херсонської області, Україна. В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що вона є невісткою (дружина сина [PERSON] ) померлого на тимчасово окупованій території свекра [PERSON] . Свекор Заявниці - [PERSON] помер на тимчасово окупованій території у с. Іванівка Генічеського району, Херсонської області, Україна - [INFO] . Факт настання смерті свекра Заявниці на тимчасово окупованій території підтверджується наступними доказами: медичним свідоцтвом про смерть від 01 листопада 2024 року N? 90, що видане медичним органом окупаційної влади; свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 27 листопада 2024 року, що також видано органом окупаційної влади. Згідно Наказу № 75 від 25.04.2022 року Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, що діяв на час смерті батька Заявника ( [INFO] ), також діє і на час звернення з відповідною заявою, - с. Іванівка Генічеського району, Херсонської області, Україна - віднесено до тимчасово окупованих територій. У зв?язку з чим, жодна державна установа України що на час смерті [PERSON] , що станом на час подання цієї заяви не працюють. Таким чином, провести державну реєстрацію смерті та отримати свідоцтво про смерть батька Заявника, відповідно до законодавства України - не має можливості саме за місцем настання смерті. Також, свідоцтва про встановлення будь-яких фактів, медичні висновки, що були видані окупаційною владою, не приймаються відділами реєстрації актів цивільного стану на підконтрольній території України, для отримання відповідного свідоцтва українського зразка. В даному випадку необхідно звертатись до суду для встановлення юридичного факту, що відбувся на тимчасово окупованій території і не був зафіксований державними органами України, а саме факт смерті [PERSON] .. Відповідні обставини слугували підставою звернення до суду з відповідною заявою. Згідно ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Учасники справи у призначене судове засідання не з`явилися. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є невісткою померлого на тимчасово окупованій території - [PERSON] , [INFO] та дружиною його сина [PERSON] . Факт родинних відносин підтверджується: - свідоцтво про шлюб Заявниці [NUMBER] від 22.10.1999 року; - свідоцтвом про народження чоловіка Заявниці [NUMBER] від 01.03.1980 року; - паспорт чоловіка Заявниці [NUMBER] від 13.03.1997 року. Встановлено, що свекор заявниці [PERSON] помер на тимчасово окупованій території у с. Іванівка Генічеського району, Херсонської області, Україна - [INFO] . Факт настання смерті свекра Заявниці на тимчасово окупованій території підтверджується наступними доказами: - медичним свідоцтвом про смерть від 01 листопада 2024 року № 90, що видане медичним органом окупаційної влади; - свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 27 листопада 2024 року, що також видано органом окупаційної влади. Згідно Наказу № 75 від 25.04.2022 року Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, що діяв на час смерті свекра Заявника (31.10. 2024 року), також діє і на час звернення з відповідною заявою, - с. Іванівка Генічеського району, Херсонської області, Україна - віднесено до тимчасово окупованих територій. У зв?язку з чим, жодна державна установа України що на час смерті [PERSON] , що станом на час подання цієї заяви не працюють. Заявник позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію [PERSON] у позасудовому порядку. Встановлення даного факту прав та інтересів третіх осіб не порушує та не пов`язано з подальшим вирішенням спору про право. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно з ч.ч. 1 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Статтею 17 ч. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. За положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до п. І глави 5 розділу ІІІ «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених Наказом МУ 18.10.2000 № 52/5, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/0); б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/0); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі яких здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Наказом Міністерства охорони здоров?я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» від 08.08.2006р. № 545. Медичний документ, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, що, може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації смерті [PERSON] - відсутній. Відповідно до частин другої і третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішеннях у справах «Cyprus v. Turkey» від 12.05.2014 та «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia» від 23.02.2016р. зроблено висновок, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватися разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Внаслідок наведених обставин, отримання свідоцтва про смерть в органах реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції України є неможливим, а єдиним шляхом його отримання та захисту прав родичів та спадкоємців померлого є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. Враховуючи наведене, законом передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню. Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Судом роз`яснюється, що це рішення є достатнім документом для підтвердження юридичного факту, про встановлення якого просить заявник. Заявник позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію смерті [PERSON] у позасудовому порядку. Встановлення даного факту прав та інтересів третіх осіб не порушує та не пов`язано з подальшим вирішенням спору про право. Відповідно до вимог ч.2 ст. 319 ЦПК України дане рішення є підставою для державної реєстрації смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , місце народження: с. Козачі Лагері Олешківського району, Херсонської області, Україна, який помер [INFO] , у віці 73 років, місце смерті: с. Іванівка Генічеського району, Херсонської області, Україна.

Outcome: approved