Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

09.09.2025 [PERSON] подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву, в якій просить встановити факт її постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] та визнати за нею право власності за заповітом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона є спадкоємцем за заповітом своєї тітки [PERSON] , яка померла [INFO] , яку вона має намір прийняти. Зазначає, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті тітки, входить право спадкодавця на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Однак, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на будинок, вона не може оформити спадкові права в нотаріальному порядку, а тому звернулась до суду. Ухвалою суду від 10.09.2025 відкрито провадження в справі, визначено, що розгляд справи проводитиметься за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 17.11.2025 справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачка не з`явилась, однак через канцелярію суду її представник подав клопотання про розгляд справи без їх участі та просив позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання також не прибув, однак подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, заперечень щодо вимог позову не надавав. Представник третьої особи в судове засідання також не прибула, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, заперечень щодо вимог позову не надавала. З урахуванням заяв сторін у справі про розгляд справи без їх участі, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що згідно з свідоцтва про смерть [NUMBER] від 06.05.2014, [INFO] померла [PERSON] (а.с.25). Разом з тим, 05.07.1995 [PERSON] здійснила заповітне розпорядження, яким житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та все майно, що належало їй заповіла [PERSON] (а.с.17). Так, як видно з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.07.1981, [INFO] народилась [PERSON] (а.с.15), А згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 16.10.2004 зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.16). Довідкою Добротвірської селищної ради №294 від 06.09.2024 підтверджується, що заповіт вчинений [PERSON] №19 від 05.07.1995 не змінювався і не скасовувався (а.с.18). Відповідно до даних з по господарської книги №2, виданої Незнанівським старостинським округом, про те, що станом на 2011-2015 за адресою: [ADDRESS] бкла зареєстрована голова двору [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.26). Разом з тим, відповідно до довідки КП ЛОР "Червоноградське МБТІ" від 08.08.2024 №4212, будинок [ADDRESS] на праві власності не зареєстрований (а.с.27). Також, з наданих до матеріалів справи доказів, судом встановлено про факт постійного проживання позивачки з спадкодавцем до дня її смерті (а.с.28-32). Будучи спадкоємцем за заповітом після смерті її тітки, позивачка звернулась до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, проте постановою державного нотаріуса Радехівської ДНК від 24.10.2024 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документа на нерухоме майно, реєстрації права власності на будинок не проводилась (а.с.34-35). Як вказано в позовній заяві позивача [PERSON] , вона не може оформити спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки в неї відсутні правовстановлюючі документи на спірний житловий будинок. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими та регулюються Книгою шостою Спадкове право Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування згідно зі ст. 1217 ЦК України здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, як визначено ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Тобто спадкоємці за законом, за вказаних обставин, одержують право на спадкування почергово. Так, як зазначено у ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач, скориставшись наданим ч. 1 ст. 1268 ЦК України правом, вирішила прийняти спадщину після смерті її тітки. З урахуванням встановлених обставин справи та ведених вище норм та положень закону суд встановив, що позивачка [PERSON] є племінницею померлої [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно позивачці по справі - [PERSON] . Разом з тим, позивачка позбавлена в позасудовому порядку права на оформлення спадкових прав на належне за життя її тітці майно, так як відсутні оригінали правовстановлюючих документів на нього. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачка, як єдина спадкоємниця до майна її тітки, підставно просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав у неї відсутній. При цьому, сам факт відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин, як належність спадкодавцю цього майно. Водночас, оскільки за правилами ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності у випадку відсутності у нього документа, який засвідчує його право власності, то суд вважає також підставною вимогу позивачів про визнання за ними права власності на належну їм частину житлового квартири як членів робітничого двору. У постанові Верховного суду від 27.05.2025 по справ №127/5819/20 зазначено, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК Ураїни. Разом з тим, як вказано у п. 3.3. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Одночасно, згідно постанови Верховного суду від 06.11.2019 у справі №559/375/16-ц, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Отже, суд дійшов переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому позов в частині визнання права власності на спадкове майно підлягає до задоволення. Вирішуючи позовну вимогу в частині встановлення факту постійного проживання позивачки разом із спадкодавцем, то суд зазначає наступне. Так, судом задоволено позовну вимогу [PERSON] та визнано за нею право власності на спадкове майно її тітки [PERSON] , а саме на житловий будинок, що свідчить про ефективний захист майнових прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, а встановлення факту постійного проживання, не призведе до будь-якого захисту права позивача, оскільки є передумовою набуття права власності на спадкове майно, що вже вирішено судом. А тому, суд вважає, що у задоволенні цієї частини позовних вимог необхідно відмовити. Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: dismissed