Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності, в обґрунтування якого посилався на те, що на підставі Договору дарування квартири від 25 вересня 2002 року йому на праві особистої власності належить квартира під [ADDRESS] . Позивач з метою реєстрації права власності в державному реєстрі прав на нерухоме майно звернувся до державного реєстратора, проте у здійсненні реєстрації права йому було відмовлено з підставнеподання заявником чи неотримання реєстратором у порядку, визначеному Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронної формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстроване речові права до 01 січня 2013 року. У зв`язку з чим просить визнати за [PERSON] право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,50 кв.м, житловою площею 27,70 кв.м. Ухвалою судді від 21 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з її розглядом у порядку загального позовного провадження, витребувано письмові докази у позивача. Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавав, за таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до такого. Розпорядженням № 47 ВА від 19 січня 2024 року Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області «Про перейменування вулиць міста Сєвєродонецьк та вулиць населених пунктів Сєвєродонецької міської територіальної громади Сєвєродонецького району Луганської області» вулиця Горького була перейменована на вулицю Івана Франка. 26 вересня 2024 року набула чинності постанова Верховної Ради України № 3984-IX від 19 вересня 2024 року, якою перейменовано район і три населених пункти Сєвєродонецької територіальної громади, зокрема, Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район, місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк. Судом установлено, що на підставі Договору дарування квартири від 25 вересня 2002 року позивачеві на праві приватної власності належить квартира під [ADDRESS] . Договір посвідчено 25 вересня 2002 року С.О. Малаховим приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 6940. Договір містить Реєстраційний напис на «правовстанолювальному» документі Бюро технічної інвентаризації міста Сєвєродонецьк Луганської області, засвідчений підписом начальника та печаткою Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк Луганської області про реєстрацію права приватної власності на зазначену у договорі квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , записаний у реєстрову книгу за реєстровим № 149 16 жовтня 2002 року (а.с. 20-21). Згідно з технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] від 14 жовтня 2002 року зазначена квартира знаходиться у власності [PERSON] на підставі Договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу 25 вересня 2002 року, реєстр № 6940, указане засвідчено підписом начальника та печаткою БТІ м. Сєвєродонецьк Луганської області (а.с. 22-25). Оригінали зазначених Договору дарування квартири та технічного паспорту на квартиру досліджені судом в підготовчому засіданні. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Зубком В. Ю. від 24 березня 2025 року № 77975038 позивачеві відмовлено у проведені реєстраційних дій з державної реєстрації права власності на нерухоме майно, з підставнеподання заявником чи неотримання реєстратором у порядку, визначеному Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронної формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстроване речові права до 01 січня 2013 року (а.с. 29). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Наданий позивачем реєстраційний напис на документі про право власності та у технічному паспорті, зроблений бюро технічної інвентаризації, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено його право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує його право власності, у зв`язку з чим, заявлені ним позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved