Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, та вимоги мотивує тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 25.10.2024 було укладено кредитний договір (оферти) №25.10.2024-100002470. Відповідно до умов Договору відповідачу надано кредит у розмірі 8000 грн., строком на 140 днів. Дата повернення (виплати) кредиту 13.03.2025. Процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 20% від суми кредиту та дорівнює 1600 грн. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання заяви утворилась заборгованість у розмірі 24800 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 8000 грн., по процентам у розмірі 11200 грн., комісії 1600 грн., по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання у розмірі 4000 грн. За таких обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за Кредитним договором №25.10.2024-100002470 від 25.10.2024 у розмірі 24800 грн., а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу без участі представника (а.с.8). Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, згідно ухвали суду про відкриття провадження від 27.10.2025 року, дана справа розглядається у спрощеному провадженні без виклику осіб. При цьому, свою позицію відповідачка виклала письмово, надала до суду відзив на позов, в якому просила в задоволенні позову ТОВ «Споживчий центр» відмовити. В обґрунтування зазначила, що вона не підписувала та жодним чином не ознайомлювалася із Умовами, Правилами та Тарифами Позивача щодо процентної ставки, пені та комісії до укладеного Договору. В матеріалах справи не міститься інформація щодо ознайомлення Відповідача із процентною ставкою, пенею та комісією. Позивачем не надано суду докази оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником публічної пропозиції на укладення договору комплексного обслуговування фізичних осіб, тарифів фінансової установи, щоб в сукупності із заявою про приєднання свідчило б про укладений у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг. Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт належного ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису позичальника на умовах та правилах публічної пропозиції на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з нею. Таким чином, немає правових підстав (із врахуванням положень ЦК України та висновків Верховного Суду) для стягнення суми заборгованості із нарахуванням процентної ставки, пені та комісії відповідно до Умов та Тарифів Позивача. В анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку підписаної Відповідачем жодна процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, та нарахування процентів за користування кредитними коштами. Крім того. Умови та Правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не містять ані особистого підпису, ані дати їх складання. Позивачем не надано доказів ознайомлення позичальника саме із такою редакцією Умов та правил надання банківських послуг. Встановлений договором розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та суперечить встановленим обмеженням ст. 21 ЗУ Про споживче кредитування» та порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує як 50% від суми кредиту, так і подвійну облікову ставки Національного банку України та становить більше ніж п`ятнадцять відсотків простроченого платежу (а.с.30-38). Представник позивача 09.12.2025 року надав до суду відповідь на відзив, де зазначив, що стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий. Окрім того, відповідний номер телефону зазначений як контактний номер телефону відповідача в шапці відзиву на позовну заяву, що підтверджує належність зазначеного у кредитному договорі фінансового номеру телефона відповідачу. Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору - 25.10.2024. Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Також, підписуючи Оферту Відповідач Підтвердив той факт, що розуміє умови на яких укладається договір. У відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), відповідачем вкотре було підтверджено розуміння та чіткість умов укладання даного договору. Тобто, відповідач підтвердив факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодився на відповідні умови кредитування. Також, відповідачем не було надано відомостей щодо оскарження умов кредитного договору у судовому порядку. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією від 25.10.2024р., що наявна в матеріалах справи, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак - належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Відтак, відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам. Таким чином, ТОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 25.10.2024-100002470 від 25.10.2024 в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти законності розміру процентної ставки, передбаченої в кредитному договорі. Законом України Про споживче кредитування передбачено пункт 5 статті 8, що визначає максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Також, законом України Про споживче кредитування, передбачено пункт 17 прикінцевих положень, який повністю спростовує доводи відповідача стосовно незаконності розміру процентної ставки. Розділ IV "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17 згідно із Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023, яким передбачено наступне: тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів -1,5 %. Слід звернути увагу, що закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набув чинності 24.12.2023. Отже, денна процентна ставка передбачена кредитним договором є застосованою та законною, оскільки кредитний договір 25.10.2024-100002470 був укладений 25.10.2024 р. З огляду на те, ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши додаткових витрат. Кредитний договір з відповідачем був укладений 25.10.2024 року, тобто після набуття чинності змін до ЗУ "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування (а.с.43-51). Ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.10.2024 о 18:57 [PERSON] сформовано заявку кредитного договору №25.10.2024-100002470 (кредитної лінії). Указана заявка містить персональні дані позичальника [PERSON] , а також реквізити належного їй електронного платіжного засобу для надання коштів за договором: 5168-74хх-хххх-1173 (а.с.16 зворот - 17). Сторонами погоджено наступні умови кредитування: дата надання/видачі кредиту- 25.10.2024 (п.1); сума кредиту - 8000 грн. (п.2); строк, на який надається кредит - 140 днів з дати його надання (п.3); дата повернення (виплати) кредиту 13.03.2025 (п.4); процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п.6). Комісія, пов`язана з наданням кредиту 20% від суми кредиту та дорівнює 1600 грн. (п.7). 25.10.2024 сформована відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №25.10.2024-100002470 (кредитної лінії), яка містить електронний підпис позичальника одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е853 (а.с.17). До позовної заяви додано пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії), яка містить електронний підпис позичальника одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е853; а також інформаційне повідомлення позичальника, яке є додатком до кредитного договору (а.с.15-16, 17 зворот-18). За змістом листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 08.10.2025 вих.№3-0810, останнє надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене у державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серії ФК №342 від 02.10.2012) та отримало ліцензію Національного банку України №3 від 11.11.2013. Між підприємствами укладено договір на переказ коштів №ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024. Відповідно до такого договору успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 25.10.2024 18:58:06 на суму 8000 грн., номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іРау.ua - 548273041, призначення платежу: видача за договором кредиту №25.10.2024-100002470 (а.с.11). На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Як зазначено в ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що 25.10.2024 року між [PERSON] та ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» було укладено електронний кредитний договір, який підписано [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Таким чином, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. Доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, РНОКПП тощо) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій позичальник не зверталася. Також не спростовано, що банківська платіжна картка № [NUMBER] не належить [PERSON] . Отже, судом встановлено, що [PERSON] на виконання умов кредитного договору ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» було надано кредитні кошти в сумі 8000 грн. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про споживче кредитування» законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам. Згідно ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №25.10.2024-100002470 від 25.10.2024 заборгованість позичальника [PERSON] за період з 25.10.2024 по 13.03.2025 становить 24800 грн., із яких: 8000 грн. - основний борг; 11200 грн. - проценти; 1600 грн. комісія; 4000 грн. неустойка (а.с.12). Як вбачається з умов договору, який було укладено 25.10.2024, сторони узгодили процентну ставку у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку і розмір якої не може бути збільшено в односторонньому порядку. Враховуючи отриману суму кредиту 8000 грн., 1 % в день буде складати 80 грн., що і було нараховано відповідачу за кожен день користування кредитом, а загалом за 140 днів користування кредитом - 11200 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що проценти за кредитом нараховані позивачем правильно та підтверджені матеріалами справи. Приймаючи до уваги те, що відповідач, отримавши від позивача кредит в сумі 8000 грн., зобов`язання стосовно їх повернення, сплати відсотків та комісії у встановленому договорі розмірі не виконав, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 20800 грн., з яких: 8000 грн. - основний борг; 11200 грн. - проценти; 1600 грн. комісія. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача 4000 грн. - заборгованості за неустойкою. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Приймаючи до уваги те, що кредитний договір укладено в період дії в Україні воєнного стану, а отже і заборгованість за неустойкою (штраф, пеня) в сумі 4000 грн. нарахована відповідачу у період дії в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4000 грн. - заборгованості за неустойкою до задоволення не підлягає. Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 2031,69 грн. (20800 грн. х 2422,40 грн. / 24800 грн.).

Outcome: partial