Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду із позовом в якому просять суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № 5015821 від 02.06.2021 року у розмірі 23250,00 грн. В обґрунтування вказує, що 02 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 5015821, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 5000 грн. строком на 30 днів. Вказує, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок позичальнику. 29.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" укладено договір про відступлення права вимоги №76-МЛ. Згідно договору ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан» в тому числі і до [PERSON] , як боржника за кредитним договором № 5015821 від 02.06.2021. Всупереч умовам кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував належним чином у зв`язку із чим утворилася заборгованість становить 23250,00 грн. та складається із: сума простроченого тілу кредиту 5000 грн.; нараховані проценти 17250,00 грн., комісія 1000 грн.У зв`язку з чим, з метою відшкодування заборгованості звернулися до суду з цим позовом. Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - адвокат Усенко М.І. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без участі представника позивача, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Будь-яких інших заяв, доповнень, уточнень та клопотань на адресу суду не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в ході розгляду справи направила до суду заяву, в якій просить застосувати до заявлених вимог строк позовної давності, відмовити позивачеві у задоволенні позову повністю та провести розгляд справи за відсутності відповідача, а тому суд провів засідання без участі відповідача. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, на засадах змагальності та в межах позовних вимог, дійшов наступного висновку Судом встановлено, що 02 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №5015821, відповідно до умов якого банк надав позичальнику крдит в сумі 5 000 грн, строком на 30 днів, дата повернення кредиту 02.07.2021, проценти за користування кредитом 2250,00 грн, які нараховуються заставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту з кожний день строку користування кредиту. Відповідно до довідки ТОВ «Мілоан» [PERSON] підписала договір про споживчий кредит № 5015821 від 02.06.2021 із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором W67633 від 02.06.2021. На підтвердження отримання відповідачем 02.06.2021 року кредитних коштів у розмірі 5 000 грн. надано платіжне доручення 47770507. 29.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" укладено договір про відступлення права вимоги №76-МЛ. За умовами якого ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Мілоан», відповідно до реєстру прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги від 29.09.2021 року №76-МЛ слідує, що ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 5015821 в сумі 23250 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 5000 грн, заборгованості за відсотками 17250,00 грн, 1000 грн комісія. Згідно частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ст. ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як передбачено частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. За положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1ст. 1077 ЦК України). Відповідно до частини першоїстатті 1078 ЦК Українипредметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Заборгованість відповідачем не спростована, власного розрахунку або доказів повернення наданих кредитних коштів не надано, відповідачем належних та допустимих доказів щодо безпідставності вимог позивача та не отримання грошових коштів на вказану банківську карту відповідачем не надано. Разом зі тим, припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018року у справі № 202/4494/16-ц). Суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідача в частині нарахування відсотків за користування кредитними коштами за договором № 5015821, які становлять 17250,00 грн. Так, відповідно до п.1.3. та п. 1.5.2 кредитного договору слідує, що строк кредитування відповідача становить 30 днів, відсоткова ставка фіксована 1,50 % за добу. За таких обставин стягненню з відповідача підлягають відсотки нараховані в межах погодженого 30-денного строку кредитування в сумі 2250 грн. (5000 грн. х 1,50 % х 30 днів), тобто інша частина відсотків нарахована позивачем поза межами строку кредитування. Суд вважає, що позивачем підтверджено укладення споживчого договору між первісними кредиторами та відповідачем, а також підтверджено наступне укладення договорів факторингу та відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги між первісними кредитором та наступним кредитором, а тому враховуючи вказане позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 8250, 00 грн (5 000 грн тіло кредиту ,1 000 грн комісія , 2250 грн відсотки). Щодо строків застосування позовної давності суд зазначає таке. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до позиції Верховного суду, яка була викладена в постанові по справі № 679/1136/21 від 07.09.2022: «У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тобто на період з 02.04.2020 по 30.06.2023. Окрім того, згідно розділу «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 19, за змістом якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, а саме до 04.09.2025 Враховуючи, що строк позовної давності розпочався у спірних правовідносинах з 02 липня 2021 року, який був зупинений на період поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), а далі продовжував бути зупинений у зв`язку з воєнним станом та на день звернення позивача до суду з даним позовом (липень 2025 року) також був зупинений, тому суд приходить до висновку, що позовна давність у спірних правовідносинах щодо стягнення заборгованості за договором не пропущена. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з положеннями п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК Українидо витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК Українисудові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. За положеннями ч. ч. 1, 2ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3ст. 137 ЦПК Українидля визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Встановлено, що 06.05.2025 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет» в оосбі адвоката Усенка Михайла Ігоровича укладено договір про надання правової допомоги №0605. Згідно акту наданих послуг № 2201 від 23.06.2025 та детального опису наданих послуг до акту № 2201, вбачається, що сума наданих послуг становить 7 000, 00 грн. Так, Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial