Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх: [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Дніпровського державного університету внутрішніх справ, треті особи: Територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради в особі Управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що наказом т.в.о. голови Національної поліції України № 961 від 23 червня 2023 року «По особовому складу» він був звільнений зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» за власним бажанням з 03 липня 2023 року. Станом на день звільнення стаж його служби в поліції складав 17 років 07 місяців 26 днів, в тому числі на посадах в Дніпровському державному університеті внутрішніх справ (надалі ДДУВС) Позивач вказував, що 28 травня 2014 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради йому було видано ордер на службове жиле приміщення № 0000000016 на сім`ю з 3-х чоловік на право зайняття службового жилого приміщення жилою площею 36,3 кв.м., яке складається з 2-х кімнат у квартирі ізольованій за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.05.2014 року № 246. 02 червня 2014 року між Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ, як Наймодавцем, та ним, [PERSON] , як наймачем, було укладено Договір найму службового житла № 02/2014сл, яке знаходилось у непридатному для життя стані. Цього ж дня, 02 червня 2014 року, [PERSON] подав ректору Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ Алфьорову С.М. рапорт, в якому просив дозволу на проведення ремонтних робіт з метою приведення наданого службового житла у стан, що придатний для проживання та відповідає санітарно-технічним вимогам. На даному рапорті ректор ДДУВС зробив резолюцію - «Дозволяю». Позивач зазначав, що протягом червня-серпня 2014 року ним були закуплені всі необхідні будівельні матеріали та виконано в квартирі будівельні роботи по підведенню всіх комунікацій, встановленню стін та міжкімнатних перегородок, проведенню системи опалення та електропостачання, облаштування підлоги та даху, штукатурки стін, підведення труб водопостачання, встановлення сантехніки тощо. У зв`язку з проведенням [PERSON] капітального ремонту, наданого в користування службового житлового приміщення - квартири [ADDRESS] , було суттєво збільшено балансову вартість переданого майна. На підставі вищезазначеного та п. 3.2.4. Договору найму, він, [PERSON] , звернувся до керівництва ДДУВС щодо передання йому службового житла для постійного проживання з подальшим виключенням такого жилого приміщення з числа службових, з чим ДДУВС погодився. 01 жовтня 2019 року Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ (на виконання взятих на себе зобов`язань по Договору найму службового житла від 02.06.2014 року звернувся до виконавчого комітету Дніпровської міської ради з листом № 1/4908 (вх.№ 11/2431 від 15 жовтня 2019) про виключення квартири [ADDRESS] з числа службових. 25 травня 2021 року виконавчим комітетом Дніпровської міської ради прийнято рішення №505 «Про виключення із числа службових жилих приміщень квартир за адресою [ADDRESS] . 18 червня 2021 року виконавчим комітетом Дніпровської міської ради йому, [PERSON] , було видано ордер на жиле приміщення № 0000000730 на сім`ю з 5-х чоловік на право зайняття жилого приміщення жилою площею 33,6 кв.м., яке складається з 2-х кімнат у квартирі ізольованій за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 28.05.2021 року № 505.08 червня 2021 року та 31 серпня 2021 року Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернувся до Міністерства внутрішніх справ України з листами відповідно № 1/2482 та 1/3592 щодо безоплатної передачі в комунальну власність територіальної громади м. Дніпра квартири [ADDRESS] . 13 вересня 2021 року Міністерство Внутрішніх Справ України надіслало ректору ДДУВС [PERSON] лист №42527/5/25-2021 «Про передачу квартири в комунальну власність», в якому зазначило, що «Міністерство не заперечує щодо безоплатної передачи зазначеної квартири до комунальної власності територіальної громади м.Дніпра відповідно до Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» в разі наявності відповідної згоди Дніпровської міської ради». 17 вересня 2021 року Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ на адресу виконавчого комітету Дніпровської міської ради було направлено лист вх.№32/972 про прийняття квартири [ADDRESS] в комунальну власність, до якого було додано вищевказаний лист-згоду від МВС України. 29 жовтня 2021 року виконавчим комітетом Дніпровської міської ради ухвалено рішення від №1114 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста квартири [ADDRESS] », згідно якого вирішено прийняти у комунальну власність територіальної громади міста квартиру [ADDRESS] ; визначити органом приватизації квартири (п.1 цього рішення) департамент житлового господарства Дніпровської міської ради; Дніпропетровському державному універcитету внутрішніх справ після прийняття цього рішення підписати акт приймання-передачі квартири (п.1 цього рішення) у комунальну власність територіальної громади міста та передати її на баланс Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «СВІТЛИЦЯ». На виконання вказаного рішення Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради було надані акти приймання-передачі у 4-х примірника для візування комісією МВС України. 20 травня 2023 року Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернувся до Міністерства внутрішніх справ України з клопотанням вих.№1/1921 про видачу розпорядчого акту щодо безоплатної передачі в комунальну власність територіальної громади м.Дніпра квартири [ADDRESS] та перебуває на балансі Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ. 04 липня 2023 року МВС України видало Наказ № 572 «Про передачу об`єкта житлового фонду в комунальну власність», яким, зокрема, ухвалено припинити Дніпропетровському державному університету внутрішніх справ (код ЄДРПОУ 08571446) право господарського відання квартирою [ADDRESS] та забезпечити участь представників закладу в роботі комісії з питань передачі квартири, після завершення передачі квартири надіслати до МВС копії актів приймання-передачі квартири. 06 липня 2023 року МВС України направило наказ № 572 від 04.07.2023 року на адресу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ з супровідним листом №12306/25-2023, в якому зазначило : «Відповідно до пункту 3 вищезазначених наказів МВС делегуємо для участі в роботі комісії з питань передачі квартир головного спеціаліста сектору з житлових питань управління нерухомого майна та енергоменеджменту Департаменту майна та ресурсів МВС [PERSON] ». Вказаний наказ МВС України № 572 від 04 липня 2023 року, а також рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 1114 від 29.10.2021 року (пункт 3) Дніпровським державним університетом внутрішній справ виконані не були. Позивач зазначав, що 08 серпня 2023 року Наказом МВС України № 1144 був назначений новий ректор Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ - [PERSON] , який вирішив залишити квартиру [ADDRESS] за ДДУВС на праві господарського відання та позбавити його родину права користування житловим приміщенням квартири. З цією метою 16 листопада 2023 року ректором ДДУВС Моргуновим О.А. було направлено на адресу МВС України лист № 1/5246 «Про визнання таким, що втратив чинність Наказу МВС України № 572 від 04.07.2023», в якому зазначив, що на момент видачі наказу від 04.07.2023 № 572 майор міліції [PERSON] звільнений з посади начальника відділу кадрового забезпечення на підставі п.7 ч.1 ст.77 ЗУ «Про національну поліцію» за власним бажанням (наказ ДДУВАС № 143 віл 30.06.2023 року). Станом на 13.11.2023 року ДДУВС згідно умов договору найму службового житла № 02-2014сп вживаються заходи щодо виселення [PERSON] з трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] відповідно до норм чинного законодавства України. 19 березня 2024 року Міністерством внутрішніх справ України видано наказ № 336 «Про скасування наказу Міністерства внутрішніх справ України від 04 липня 2023 року №572 «Про передачу об`єкта житлового фонду в комунальну власність». 18 жовтня 2024 року [PERSON] звернувся до МВС України із заявою про скасування Наказу МВС України від 19.03.2024 року № 336 з викладенням всіх обставин та правовідносин сторін. 12 листопада 2024 року на адресу позивача [PERSON] було направлено лист Департаменту майна та ресурсів МВС України № 39718/25-2024, в якому зазначено, що МВС України було прийнято рішення скасувати наказ МВС України від 04 липня 2023 року № 572 «Про передачу об`єкта житлового фонду в комунальну власність» як такий, що нереалізований. На переконання позивача жодних правових підстав для скасування наказу №572 від 04 липня 2023 року у МВС України не було, що свідчить про його протиправність. Крім того, 30 вересня 2024 року ДДУВС подано до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позов до [PERSON] про розірвання договору найму службового житла та позбавлення права користування службовим приміщенням. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі № 201/12135/24. 12 грудня 2024 року ректор ДДУВС направив на ім`я Голови Дніпровської міської ради Бориса Філатова лист №1/8202 «Про скасування рішень Виконавчого комітету Дніпровської міської ради», в якому викладено обставини непроживання родини [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , які не відповідають дійсності та в якому просить скасувати: рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 505 «Про виключення із числа службових жилих приміщень квартир за адресами [ADDRESS] »; рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 1114 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста квартири [ADDRESS] ». Згідно інформації Державного реєстру речових прав квартира [ADDRESS] на теперішній час належить на праві власності державі Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України та знаходиться на балансі Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на праві господарського відання. Отже, такі дії Відповідачів як видання наказу МВС України № 336 від 19.03.2024 року «Про скасування наказу Міністерства внутрішніх справ України від 04 липня 2023 року № 572», звернення ДДУВС до суду з позовом до [PERSON] про розірвання Договору найму службового житла та визнання таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, звернення ДДУВС 12.12.2024 року до Міського голови Дніпра про скасування рішень виконавчого комітету ДМР свідчать про суперечливу поведінку відповідачів, як повноважних суб`єктів власності держави та управління майном органу державної влади системи МВС України, які фактично намагаються спростувати свої дії, направлені на передачу майна у комунальну власність та на виключення цього житла зі складу службового житлового фонду. З наведених підстав позивачі просили визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №336 від 19.03.2024 року «Про скасування наказу Міністерства внутрішніх справ України від 04 липня 2023 року № 572 «Про передачу об`єкта житлового фонду в комунальну власність». Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України та Дніпровський державний університет внутрішніх справ передати в комунальну власність Дніпровської міської територіальної громади квартиру [ADDRESS] шляхом підписання створеною комісією МВС України з питань передачі квартири за участю представників Дніпровського державного університету внутрішніх справ актів прийому-передачі квартири, передачі підписаних актів в Дніпровську міську раду та внесення інформації про здійснену передачу до Єдиного реєстру об`єктів державної власності (т.1, а.с.1-16). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 30 грудня 2024 року позовна заява передана для розгляду судді Куць О.О. (т.1, а.с.59). Ухвалою судді від 06 січня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (т.1, а.с.63-64). 16 січня 2025 року ДДУВС направив до суду клопотання про закриття провадження у справі (т.1, а.с. 66-67). Ухвалою суду від 30 січня 2025 року у задоволенні вищевказаного клопотання було відмовлено (т.1, а.с. 122-123). 03 лютого 2025 року ДДУВС направив до суду клопотання про передачу справи до іншого суду (за підсудністю) (т.1, а.с. 125-128). 14 лютого 2025 року Міністерство внутрішніх справ України направило відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що категорично не погоджується з позовними вимогами позивачів з огляду на наступне. Так рішення про передачу державного майна є виключним правом (дискрецією) органу управління (МВС України), суд не може підміняти собою державний орган і приймати рішення, які належать до компетенції виконавчої влади. МВС України законно скасувало попередній наказ про передачу квартири ( [ADDRESS] ), оскільки позивач звільнений із лав МВС за власним бажанням; позивач та його сім`я не проживають в Україні та не використовують службове житло, а університет (ДДУВС) має чергу з 18 осіб (включаючи ВПО), які реально потребують цього житла. Крім того, позивачами обрано неналежний спосіб захисту прав, зокрема, накази МВС України не порушують прав позивачів на житло, оскільки квартира має статус службової. Позивачі не надали підтверджень, що вони зверталися в установленому Законом порядку до органів приватизації або що їм безпідставно відмовлено. Обрання позивачем неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови в позові (т.1, а.с. 147-153). 25 лютого 2025 року ДДУВС направив відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 330079931 власником спірної квартири є Держава Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України, а право оперативного управління у ДДУВС. У позовній заяві позивачі зазначають, що на виконання рішення № 1114 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста квартиру [ADDRESS] » Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради були надані акти приймання-передачі у 4-х примірниках для візування комісією МВС України, однак це не відповідає дійсності, оскільки на адресу ДДУВС не надходило вказане рішення з актами. Крім того, на підставі наказу ДДУВС від 25 травня 2023 року № 111о/с [PERSON] було надано невикористану частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік тривалістю 6 діб (з 29 травня по 03 червня 2023 року), додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік тривалістю 12 діб (з 04 по 15 червня 2023 року) та частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2023 рік тривалістю 1 доба (16 червня 2023 року) з виїздом до Республіки Польщі, а наказом ДДУВС від 30 червня 2023 року № 143 о/с [PERSON] 03 липня 2023 року звільнено з посади начальника відділу кадрового забезпечення на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Після оформлення відпустки [PERSON] залишив територію України, направивши засобами електронного зв`язку заяву про звільнення. Трудову книжку не отримував, на робочому місці для належного передання справ та підписання документів не з`являвся. Повідомив Університет, що виїхав на постійне місце проживання разом з родиною та в даний час не має наміру повертатись в Україну. Оскільки до ДДУВС не надходили акти прийому-передачі квартири [ADDRESS] та від позивача не надходило жодного листа для постійного проживання, відповідачем було ініційовано скасування наказу МВС України від 04 липня 2023 року № 572 «Про передачу об`єкта житлового фонду в комунальну власність» та направлено відповідний лист до МВС України (від 16.11.2023 року вих. № 1/5246). Наказом МВС України від 19.03.2024 року № 336 скасовано наказ МВС України від 04 липня 2023 року № 572 «Про передачу об`єкта житлового фонду комунальну власність». Отже, ДДУВС не порушило вимог законодавства України, оскільки для реалізації рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 29 листопада 2021 року № 1114 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста квартиру [ADDRESS] » для подальшого оформлення передачі квартири у комунальну власність були відсутні акти приймання-передачі. Крім того ДДУВС наполягав на тому, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. З наведених підстав ДДУВС просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (т.1, а.с. 179-185). Ухвалою суду від 05 березня 2025 року у задоволенні Дніпровського державного університету внутрішніх справ про передачу даної цивільної справи до іншого суду (за підсудністю) відмовлено (т.2, а.с. 12-13). Ухвалою суду від цієї ж дати витребувано у Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетинання державного кордону України у період з 01.01.2022 року по 31.10.2024 року наступних осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (т.2, а.с. 15-16). 06 березня 2025 року представником [PERSON] - адвокатом Івановою О.М. направлена до суду відповідь на відзив ДДУВС, яка мотивована тим, що спірна квартира у 2014 році передана [PERSON] у стані «після забудовників» (без оздоблення та комунікацій). Сім`я за власний кошт привела її до ладу, що за договором дає їм право клопотати про виключення квартири зі складу службових. МВС України та ДДУВС раніше вже погодили та розпочали процедуру передачі квартири місту (наказ МВС №572 від 2023 року), але потім раптово скасували її. Позивачі вважають «свавіллям» скасування наказу МВС України. Аргументи ДДУВС про звільнення [PERSON] зі служби або його виїзд за кордон є безпідставними. Оскільки в структурі МВС України немає органу приватизації, єдиний шлях для родини отримати житло у власність це передача його на баланс міста. Блокуючи цю передачу, МВС та ДДУВС позбавляють сім`ю права на приватизацію. Просили задовольнити позов у повному обсязі (т.2, а.с. 20-24). 29 травня 2025 року [PERSON] направила до суду додаткові пояснення до позову, в яких зазначила, що вона, [PERSON] , та їх з [PERSON] неповнолітні діти: [PERSON] , 2015 р.н. (10 років) та [PERSON] , 2018 р.н. (7 років) з початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України за межі держави не виїзджали. Їх постійним та єдиним місцем проживання та реєстрації на території України є квартира [ADDRESS] . Іншого житла вони не мають. З початку війни почалися регулярні бомбардування міста Дніпра, внаслідок чого у їх сина [PERSON] почалися психологічні проблеми, оскільки він боявся звуків сирени та вибухів. Крім того, [INFO] під час ракетного обстрілу та влучання ракети в АТП «Ігрек» від вибухової травми внаслідок військових дій загинув її батько - [PERSON] . Після загибелі дідуся за таких обставин під час кожної сирени та звуку вибухів у її сина почалися панічні атаки, внаслідок чого вони були змушені тимчасово переїхати до родичів на ж/м Лівобережний, оскільки в тому районі м. Дніпра звуки вибухів майже не чути. Крім того, вони були вимушені звертатися до лікарів - психотерапевтів, в тому числі онлайн за кордоном. При цьому їх син продовжував навчатися в Дніпровському ліцеї №144 імені Леві Цхака Шнеєрсона Дніпровської міської ради. Фактично з жовтня 2022 року після початку психологічних розладів у їх старшого сина [PERSON] вони ночували в родичів, але фактично продовжували мешкати в квартирі [ADDRESS] , де знаходились всі їх особисті речі. У серпні 2023 року вони погодились, щоб в їх квартирі тимчасово поселилась знайома, яка була біженкою з Токмака Запорізької області виключно з метою допомоги людині, яка потрапила в складну ситуацію. Позивач вказувала, що ніякі свої речі вони з квартири не вивозили й вона з дітьми постійно приходили в свою квартиру по різним побутовим питанням. Тобто їх тимчасове проживання в різних квартирах одночасно було для родини виключно вимушеним, через психологічні проблеми у сина. На теперішній час обстріли цього району міста, де знаходиться їх будинок почастішали, через що почалися такі самі психологічні проблеми і у їх доньки - [PERSON] . Тож, твердження ДДУВС про те, що родина [PERSON] в спірній квартирі не мешкає є повністю вигаданими. За наслідками розгляду клопотання ДДУВС, ухвалою суду від 29 травня 2025 року витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетинання державного кордону України у період з 01.01.2020 року по 01.01.2022 року громадян України, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Витребувано у Голови ОСББ «Світлиця» - Пономарьова Костянтина інформацію щодо фактичного проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 142-143). За наслідками розгляду клопотання ДДУВС, ухвалою суду від 26 червня 2025 року витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетинання державного кордону України у період з 01.01.2020 року по 25.06.2025 року громадян Ізраїлю, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (т.2, а.с 195-196). Ухвалою суду від 28 серпня 2025 року витребувано у [PERSON] , [PERSON] повний текст документу на івріті, що буде включати всі його сторінки. Долучений до матеріалів справи том 2 , а.с. 180-182 (том.3, а.с. 7-8). Ухвалою суду від 28 серпня 2025 року витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетинання державного кордону України у період з 01.01.2020 року по 25.06.2025 року громадян Ізраїлю, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (том.3, а.с.9-10). 07 жовтня 2025 року ДДУВС направив до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що з інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України у листі № 19/70802-25-вих від 03 вересня 2025 року вбачається систематичний перетин державного кордону України [PERSON] з дітьми, як громадян Ізраілю. Зазначена інформація охоплює період 01 січня 2020 року по 25 червня 2025 року і єдиним записом про в`їзд на територію України за вказаний період є запис від 16 травня 2025 року. Так [PERSON] не меше 5 років проживає в іншій країні, а [PERSON] 18 грудня 2022 року виїхав за територію України, 31 січня 2023 року повернувся, і 11 червня 2023 року виїхав і досі перебуває за кордоном. З висновку психолога на івріті вбачається, що [PERSON] -старший син подружжя після Іміграції до Ізраїлю відвідує школу Хабаїд, сім`я імігрувала до Ізраїлю після війни (том 3, а.с. 69-70). Ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті (том 3, а.с. 76). 17 жовтня 2025 року [PERSON] направив до суду відповідь на додаткові пояснення, в яких зазначив, що він не є громадянином Ізраїля, має українське громадянство. Позивачі [PERSON] , неповнолітні [PERSON] , [PERSON] , незважаючи на наявність паспортів громадян Ізраїлю, є громадянами України і мають право на користування всіми правами, гарантованими Конституцією України, Законами України та підзаконними актами. Всі позивачі, як громадяни України, мають житлові чеки, які надають право приватизацію державного житла, з 1992 року, а неповнолітні [PERSON] та [PERSON] з народження. [PERSON] вказував, що був звільнений зі служби в поліції з 03 липня 2023 року і станом на день звільнення його стаж служби в поліції складав 17 років 07 місяців 26 днів. Отже, право на приватизацію займаної квартири виникло у позивачів з 29 жовтня 2021 року (тобто задовго ДО вимушеного тимчасового виїзду за межі України) і не було ними використано виключно з вини відповідачів, які не підписали надані Дніпровською міською радою Акти прийому-передачі квартири. Квартира [ADDRESS] є єдиним житлом родини позивачів на території України, в якій вони кожного разу мешкають, перебуваючи на території України. А отже за родиною [PERSON] навіть при їх періодичній відсутності продовжує зберігатись право користування житловим приміщенням квартири, до якої вони ставляться як до свого постійного місця проживання, а також зберігається право на отримання квартири к власність шляхом приватизації державного житлового фонду. Твердження ДДУВС в своїх додаткових поясненнях, що позивач [PERSON] не мешкає на території України з 2020 року, оскільки постійно мешкає в Ізраїлі ґрунтуються на неповній інформації, яку надала суду Державна прикордонна служба України. [PERSON] разом дітьми виїхала за межі України 05 березня 2022 року після початку повномасштабного вторгнення рф взагалі без документів. Посольства України на той час ніяких документів громадянам України не видавали, тому [PERSON] отримала тимчасову довідку на проживання і в липні 2022 року разом з дітьми приїхала в Україну з метою отримання паспорту громадянина. Після цього [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали в Ізраїлі тимчасові паспорти терміном на 1 рік. У подальшому [PERSON] разом з дітьми отримала наступний паспорт терміном дії 2 роки. Отже, [PERSON] після її виізду 05.03.2022 року приїздила на територію України разом з дітьми та мешкала в квартирі [ADDRESS] в липні 2022 року, в травні-червні 2023 року, в жовтні 2024 року, травні-червні 2025 року, що підтверджується відмітками проходження кордону в паспорті. Позивач наголошував, що ДДУВС постійно намагається довести суду, що у родини [PERSON] відсутнє право на проживання в квартирі, в той час як предметом спору в данній справі є незаконність дій МВС України та ДДУВС щодо перешкоджання передачі квартири, як об`єкта житлового фонду в комунальну власність, і, як наслідок, перешкоджання позивачам у використанні права на безоплатну приватизацію свого єдиного житла У судовому засіданні представник позивачів адвокат Іванова О.М. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник ДДУВС Марченко О.Б. просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Представник МВС України Ільницька Л.В. просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради в особі Управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради Корабльова І.Г. просила розглядати справу без участі Служби та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства (т.2, а.с.1). Представник Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, про день місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28 травня 2014 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради [PERSON] було видано ордер на службове жиле приміщення № 0000000016 на сім`ю з 3-х чоловік на право зайняття службового жилого приміщення жилою площею 36,3 кв.м., яке складається з 2-х кімнат у квартирі ізольованій за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.05.2014 року № 246, склад сім`ї: [PERSON] - наймач; [PERSON] - дружина; [PERSON] сестра (т.1, а.с.24). 02 червня 2014 року між ДДУВС, як наймодавцем, та позивачем [PERSON] , як наймачем, було укладено Договір найму службового житла № 02/2014сл (т.1, а.с.24 зворот-26). На момент отримання ордеру житлове приміщення знаходилося в непридатному для житлових умов стані та потребувало капітального ремонту, що підтверджується умовами Договору найму службового житла та не заперечується сторонами. Цього ж дня, 02 червня 2014 року, [PERSON] подав ректору ДДУВС [PERSON] рапорт, в якому просив дозволу на проведення ремонтних робіт з метою приведення наданого службового житла у стан, що придатний для проживання та відповідає санітарно-технічним вимогам. На даному рапорті ректор ДДУВС зробив резолюцію - «Дозволяю» (т.1, а.с.27). Звертаючись із позовною заявою, позивач вказував, що ним протягом червня-серпня 2014 року були закуплені всі необхідні матеріали та виконано в квартирі будівельні роботи по підведенню всіх комунікацій, встановленню стін та міжкімнатних перегородок, проведенню системи опалення та електропостачання, облаштування підлоги та даху, штукатурки стін, підведення труб водопостачання, встановлення сантехніки тощо, на підтвердження чого позивачем долучені до позовної заяви копії квитанцій (т.1, а.с. 28-32). Відтак після ремонту вартість переданого майна значно збільшилась. Відповідно до п.3.2.4. Договору найму службового житла в разі недотримання Наймодавцем положень п. 2.5. Наказу МВС від 10.09.2004 № 1039 «Про надання службових жилих приміщень і користування ними особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України» та вимушеного проведення Наймачем капітального ремонту з метою приведення наданого службового житла у стан, що відповідає санітарно-технічним вимогам, яким суттєво збільшено балансову вартість переданого майна, Наймач має право клопотати перед Наймодавцем щодо передання йому службового житла для постійного проживання з подальшим виключенням такого жилого приміщення з числа службових (т.1, а.с. 25). В силу вказаних умов Договору [PERSON] , звернувся до керівництва ДДУВС із заявою щодо передання йому службового житла для постійного проживання з подальшим виключенням такого жилого приміщення з числа службових, з чим ДДУВС погодився та 01 жовтня 2019 року звернувся до голови Дніпровської міської ради з листом № 1/4908 (вх.№ 11/2431 від 15 жовтня 2019), в якому Університет просив виключити спірну квартиру з числа службових (т.1, а.с. 33). Отже, матеріалами справи підтверджено виконання ДДУВС (наймодавець) та [PERSON] (наймач) взятих зобов`язань по виконанню умов Договору найму службового житла № 02/2014сл щодо виключення квартири з числа службових. Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 505 від 25 травня 2021 року «Про виключення із числа службових жилих приміщень квартир за адресою [ADDRESS] » двокімнатну квартиру [ADDRESS] виключено з числі службових (а.с.34). 18 червня 2021 року виконавчим комітетом Дніпровської міської ради [PERSON] було видано ордер на жиле приміщення № 0000000730 на сім`ю з 5-х чоловік на право зайняття жилого приміщення жилою площею 33,6 кв.м., яке складається з 2-х кімнат у квартирі ізольованій за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 28.05.2021 року № 505. Склад сім`ї: [PERSON] - наймач, [PERSON] - дружина, [PERSON] - сестра, [PERSON] - син, [PERSON] - донька (т.1, а.с. 35). 08 червня 2021 року та 31 серпня 2021 року Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернувся до МВС України з листами відповідно № 1/2482 та 1/3592 щодо безоплатної передачі в комунальну власність територіальної громади м. Дніпра квартири [ADDRESS] . 13 вересня 2021 року МВС України надіслало ректору ДДУВС Андрію Фоменку лист №42527/5/25-2021 «Про передачу квартири в комунальну власність», в якому зазначило, що Міністерство не заперечує щодо безоплатної передачи зазначеної квартири до комунальної власності територіальної громади м.Дніпра відповідно до Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» в разі наявності відповідної згоди Дніпровської міської ради (т.1, а.с.38). 17 вересня 2021 року Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ Дніпровському міському голові було направлено лист № 1/3971 (вх.№32/972) про прийняття квартири [ADDRESS] в комунальну власність, до якого було додано вищевказаний лист-згоду від МВС України (т.1, а.с. 39). Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради №1114 від 29 жовтня 2021 року «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста квартири [ADDRESS] », ухвалено: - прийняти у комунальну власність територіальної громади міста квартиру [ADDRESS] ; - визначити органом приватизації квартири (п.1 цього рішення) департамент житлового господарства Дніпровської міської ради; - Дніпропетровському державному універcитету внутрішніх справ після прийняття цього рішення підписати акт приймання-передачі квартири (п.1 цього рішення) у комунальну власність територіальної громади міста та передати її на баланс Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «СВІТЛИЦЯ» (т.1, а.с. 40). На виконання вказаного рішення Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради було надані акти приймання-передачі у 4-х примірниках для візування комісією МВС України, що вбачається з листа Департаменту № 3/16-5380 від 25 жовтня 2024 року, направленого на заяву [PERSON] (т.1, а.с. 41). 20 травня 2023 року Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернувся до Міністерства внутрішніх справ України з клопотанням вих.№1/1921 про видачу розпорядчого акту щодо безоплатної передачі в комунальну власність територіальної громади м.Дніпра квартири [ADDRESS] та перебуває на балансі Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (т.1, а.с. 42). 04 липня 2023 року МВС України видало Наказ № 572 «Про передачу об`єкта житлового фонду в комунальну власність», яким наказано: - припинити Дніпропетровському державному університету внутрішніх справ (код ЄДРПОУ 08571446) право господарського відання квартирою [ADDRESS] (далі квартира); - передати безоплатно в комунальну власність Дніпровської міської територіальної громади квартиру, що перебуває на балансі Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ; - Департаменту майна та ресурсів МВС у визначеному порядку делегувати представника Департаменту для участі в роботі комісії з питань передачі квартири; - Дніпропетровському державному університету внутрішніх справ у встановленому порядку: 1) забезпечити участь представників закладу в роботі комісії з питань передачі квартири; 2) після завершення передачі квартири надіслати до МВС копії актів приймання-передачі квартири; 3) здійснити відображення в регістрах бухгалтерського обліку господарських операцій із приймання-передачі квартири; внести необхідну інформацію про здійснену відповідно до цього наказу передачу до Єдиного реєстру об`єктів державної власності та функціональної підсистеми «Матеріально-технічне та ресурсне забезпечення МВС та центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується КМУ через Міністра внутрішніх справ України» єдиної інформаційної системи МВС (т.1, а.с. 43). 06 липня 2023 року МВС України направило наказ № 572 від 04.07.2023 року на адресу ДДУВС з супровідним листом №12306/25-2023, в якому зазначило, що відповідно до пункту 3 вищезазначених наказів МВС делегуємо для участі в роботі комісії з питань передачі квартир головного спеціаліста сектору з житлових питань управління нерухомого майна та енергоменеджменту Департаменту майна та ресурсів МВС [PERSON] . Відтак матеріалами справи доведено, що МВС України, як власник майна від імені Держави, та ДДУВС в повному господарському віданні якого знаходиться державне майно, на власний розсуд та в межах своїх повноважень прийняли рішення про передачу спірної квартири з державної власності у комунальну власність територіальної громади міста Дніпра ( з жовтня 2019 року по липень 2023 року). Між тим, вказаний наказ МВС України № 572 від 04 липня 2023 року, а також рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 1114 від 29.10.2021 року (пункт 3) Дніпровським державним університетом внутрішній справ виконані не були. Наказом т.в.о.Голови Національної поліції України № 961 від 23 червня 2023 року «По особовому складу» [PERSON] був звільнений зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням) з 03 липня 2023 року. Станом на день звільнення стаж його служби в поліції складав 17 років 07 місяців 26 днів, в тому числі на посадах в ДДУВС (т.1, а.с. 44, 45). 16 листопада 2023 року ректором ДДУВС Моргуновим О.А., який був призначений на посаду ректора Університету наказом № 1144 о/с від 08 серпня 2023 року (т.1, а.с. 46), було направлено на адресу МВС України лист № 1/5246 «Про визнання таким, що втратив чинність Наказу МВС України № 572 від 04.07.2023», в якому зазначено, що на момент видачі наказу від 04.07.2023 року № 572 майор міліції [PERSON] звільнений з посади начальника відділу кадрового забезпечення на підставі п.7 ч.1 ст.77 ЗУ «Про національну поліцію» за власним бажанням (наказ ДДУВС № 143 віл 30.06.2023 року). [PERSON] разом із членами сім`ї не знаходиться на території України з моменту звільнення та не використовує службову квартиру для проживання. Станом на 13 листопада 2023 року ДДУВС згідно умов договору найму службового житла № 02-2014сп вживаються заходи щодо виселення [PERSON] з трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] відповідно до норм чинного законодавства України. Враховуючи вищевикладене просив визнати наказ МВС України № 572 від 04 липня 2023 року таким, що втратив чинність (т.1, а.с. 47). Оспорюваним наказом МВС України № 336 від 19 березня 2024 року скасовано наказ МВС України від 04 липня 2023 року №572 «Про передачу об`єкта житлового фонду в комунальну власність» (т.1, а.с. 48). 18 жовтня 2024 року [PERSON] звернувся до МВС України із заявою про скасування Наказу МВС України від 19.03.2024 року № 336 (т.1, а.с.51). 12 листопада 2024 року на адресу позивача [PERSON] був направлений лист Департаменту майна та ресурсів МВС України № 39718/25-2024, в якому зазначено, що МВС України було прийнято рішення скасувати наказ МВС України від 04 липня 2023 року № 572 «Про передачу об`єкта житлового фонду в комунальну власність» як такий, що нереалізований (т.1, а.с.52). 12 грудня 2024 року ДДУВС направив на ім`я Голови Дніпровської міської ради Бориса Філатова лист №1/8202 «Про скасування рішень Виконавчого комітету Дніпровської міської ради», в якому викладено обставини непроживання родини [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , просив скасувати рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 505 «Про виключення із числа службових жилих приміщень квартир за адресами [ADDRESS] »; рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 1114 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста квартири [ADDRESS] » (т.1, а.с. 53). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав Державного реєстру речових прав квартира [ADDRESS] належить на праві власності державі Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України та знаходиться на балансі Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на праві господарського відання (т.1 а.с. 54). Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Відповідно до ст.118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Згідно із частиною другою статті 121 ЖК Української РСР службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. Особливість набуття права користування службовим житлом на підставі ордера полягає у тому, що воно надається у зв`язку з характером трудових відносин особи з володільцем такого, а тому особа, яка користується службовим житлом, усвідомлює, що після припинення її правовідносин з роботодавцем вона зобов`язана звільнити надане ним житлове приміщення. Порядок надання службових приміщень установлюється законодавством, зокрема Положенням про порядок надання службових приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37 (зі змінами та доповненнями станом на 02.06.2021 року) Відповідно до пункту 15 Положення службове жиле приміщення надається робітникам, службовцям на час виконання ними обов`язків, які потребують проживання в такому приміщенні. Відповідно до положень п. 2.5. Наказу МВС від 10.09.2004 № 1039 «Про надання службових жилих приміщень і користування ними особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України» службове жиле приміщення має бути упорядкование відповідно до умов даного населеного пункту та встановлених санітарних і технічних умов. Згідно з пунктом 6 розділу I Положення жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Згідно з частиною першою статті 5 ЖК Української РСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником (стаття 18 ЖК Української РСР). Виключення спірної квартири з числа службових відбулося відповідно до чинного Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Україні, затвердженого постановою Ради Міністрів України від 04 лютого 1988 року № 37. Як було зазначено вище, рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради про виключення спірної квартири з числа службових та про прийняття квартири в комунальну власність ухвалювалися з ініціативи відповідачів, зокрема, на підставі листів ДДУВС як повноважного суб`єкта управління цим державним майном та листа Міністерства внутрішніх справ України від 13.09.2021 року №42527/5/25-2021 «Про передачу квартири в комунальну власність». Наказ МВС України № 572 від 04.07.2023 року про передачу вказаного об`єкта житлового фонду в комунальну власність також виносився на підставі клопотання ДДУВС. Відтак, вчинені МВС України, ДДУВС та виконкомом Дніпровської міської ради дії щодо передачі об`єкта житлового фонду в комунальну власність повністю відповідали вимогам статті 5 Житлового кодексу України, статтям 2, 4, 4.1. та 6 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності». Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою звернення позивачів до суду із позовом про визнання незаконним та скасування наказу МВС України № 336 від 19 березня 2-24 року та зобов`язання передати в комунальну власність спірну квартиру є те, що процедура передачі квартири [ADDRESS] є незавершеною, ДДУВС ухиляється від підписання актів прийому-передачі квартири в комунальну власність, відповідачами вживаються заходи щодо повернення квартирі статусу службового житла. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. У відповідності до Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені; концепція «житла» не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, пункт 36, у справі «Глоба проти України» (GLOBA v. UKRAINE), заява № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року, у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine) від 02 грудня 2010 року, у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» («Buckley v. the United Kingdom») від 11 січня 1995 року, пункт 63). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, пункт 50). Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення Європейського суду з прав людини від 27 травня 2004 року у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine) Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У подібних правовідносинах Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується на «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналізуючи відповідність обставин справи та дій державних органів відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога більш послідовний спосіб. Такой ЄСПЛ зазначив, що повноваження державних органів з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, які не обмежено жодними часовими рамками, мають суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно п.18 ч.1 ст.6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань погоджують передачу об`єктів державної власності в комунальну власність, до сфери управління інших органів, уповноважених управлятиоб`єктами державної власності, господарських структур або в користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук, а також передачу об`єктів комунальної власності в державну власність; у випадках, передбачених законодавством, приймають рішення про передачу об`єктів державної власності в комунальну власність, до сфери управління інших органів, уповноважених управляти об`єктами державної власності, господарських структур або в користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук. Верховний Суд України від 25 травня 2022 рокуу справі № 531/1443/20 застосовує концепцію «правомірних очікувань» у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Законні очікування є одним із проявів справедливості у праві й передбачають юридичну визначеність правового регулювання щодо суб`єктів права. Законні очікування - невід`ємна частина юридичної визначеності і полягають у тому, що якщо особа очікує досягнення певного результату, діючи відповідно до норм права, то має бути гарантований захист цих очікувань. У даній цивільній справі позивачі зробили ремонт у квартирі, розпочалась процедура передачі її у комунальну власність, відтак, позивачі мали правомірні очікування на приватизацію житла. Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005; Рішення Конституційного Суду України від 31 березня 2015 року № 1-рп/2015). Слід зазначити, що [PERSON] отримав квартиру на законних підставах, у житлі позивачів проведені ремонтні роботи, що і було підставою звернення [PERSON] до керівництва ДДУВС щодо передання йому службового житла для постійного проживання з подальшим виключенням такого жилого приміщення з числа службових, з чим ДДУВС погодився (т.1, а.с. 33). Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною 3 статті 9 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Відповідно до частин 1,3 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Частиною 1 ст. 2 Закону №2482-XII передбачено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 5 Закону № 2482-XII право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Судом встановлено, що МВС України не має у своїй структурі підпорядкованого йому органу приватизації житлового фонду. Наведене спростовує аргументи відповідачів, що позивачі мають звертатися із заявами про приватизацію до територіальної громади міста Дніпра, оскільки квартира [ADDRESS] до комунальної власності відповідачами не передана, а отже у Дніпровської міської ради відсутнє право на передачу квартири у власність позивачів у порядку приватизації. Квартира [ADDRESS] не відноситься до житла, визначеного в ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а отже позивачі мають право на приватизацію квартири, в якій вони постійно проживають на законних підставах. Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень, тощо, суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 20 червня 2023 року в справі № 554/10517/16-ц (пункт 7.47), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)). Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)). У справі встановлено, що ДДУВС не виконав вимоги пункту 3 рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 1114 від 29.10.2021 року «Про прийняття в комунальну власність територіальної громади міста квартири [ADDRESS] » та вимоги наказу Міністерства внутрішніх справ України № 572 від 04.07.2023 року, якими зобов`язано ДДУВС підписати акти приймання-передачі квартири у комунальну власність територіальної громади міста, передати її на баланс ОСББ «Світлиця», а також унести необхідну інформацію про здійснену передачу до Єдиного реєстру об`єктів державної власності, тобто провести державну реєстрацію переходу права власності від державної до комунальної. Отже, вказана бездіяльність порушує право позивачів на приватизацію квартири. Відтак заявлені позовні вимоги про визнання незаконним наказу МВС України № 336 від 19.03.2024 року «Про скасування наказу Міністерства внутрішніх справ України від 04 липня 2023 року № 572» (яким передано спірну квартиру у комунальну власність), є ефективним способом захисту прав позивачів. Наведене спростовує доводи відповідача стосовно обрання позивачами неправильного способу захисту цивільних прав, що є підставою для відмови у позові. Аргументи ДДУВС стосовно того, що до Університету не надходили акти прийму-передачі квартири, відтак було ініційоване скасування наказу МВС України №572 від 04 липня 2023 року «Про передачу об`єкта житлового фонду в комунальну власність» суд не приймає до уваги, зокрема, як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу від 19 березня 2024 року № 336 «Про скасування наказу Міністерства внутрішніх справ України від 04 липня 2023 року № 572», підставою скасування наказу було звільнення [PERSON] зі служби в поліції з 03 липня 2023 року. Крім того, факт нереалізації наказу МВС України №572 від 04 липня 2023 року «Про передачу об`єкта житлового фонду в комунальну власність» не може бути підставою для його скасування. Слід також зазначити, що надання Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради актів приймання-передачі у 4-х примірниках підтверджується листом Дніпровської міської ради № 6/11-23 від 25 січня 2024 року, листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/16-5380 від 25 жовтня 2024 року, копією акту приймання-передачі квартири, переданого Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради. Під час розгляду справи по суті представником ДДУВС зазначалось, що сім`я [PERSON] мешкає за кордоном, відтак вони втратили право на проживання в квартирі. Однак суд вважає вказані доводи безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі. Крім того, предметом доказування у даній цивільній справі є незаконність дій МВС України та ДДУВС щодо перешкоджання передачі квартири, як об`єкта житлового фонду в комунальну власність, і, як наслідок, перешкоджання позивачам у використанні їх права на безоплатну приватизацію спірної квартири. Також суд враховує воєнний стан в Україні, який і зумовив тимчасовий переїзд сім`ї за кордон та відсутність у позивачів іншого житла в Україні, що відповідачами не спростовано. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №336 від 19.03.2024 року «Про скасування наказу Міністерства внутрішніх справ України від 04 липня 2023 року № 572 «Про передачу об`єкта житлового фонду в комунальну власність» із зобов`язанням МВС України та ДДУВС передати в комунальну власність Дніпровської міської територіальної громади спірну квартиру шляхом підписання створеною комісією МВС України з питань передачі квартири за участю представників Дніпровського державного університету внутрішніх справ актів прийому-передачі квартири, передачі підписаних актів в Дніпровську міську раду та внесення інформації про здійснену передачу до Єдиного реєстру об`єктів державної власності. Відтак позовна заява підлягає задоволенню. В силу ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача [PERSON] слід стягнути сплачений останнім та документально підтверджений судовий збір - по 1211,20 грн. з кожного.

Outcome: approved