Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2024 року позов Кредитної спілки «Орізон» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, інфляційних витрат, трьох відсотків річних, матеріальних збитків задоволено та ухвалено стягнути із [PERSON] на користь Кредитної Спілки «Орізон» заборгованість за кредитним договором №63 від 30 листопада 2007року в сумі 120662,74 (сто двадцять тисяч шістсот шістдесят дві гривні, 74коп.), з яких: 36651,79грн.- інфляційні збитки, 3%річних нарахованих за період часу з 23.08.2017 до 30.08.2019; 84010,95грн. - інфляційні збитки, 3%річних нарахованих за період часу з 31.08.2019 до 30.06.2024, та судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 6528,00грн. Ухвалою суду від 29.04.2025р. скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2024 року по цивільній справі за позовною заявою Кредитної спілки «Орізон» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, інфляційних витрат, 3 відсотків річних, матеріальних збитків, та здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи №466/9400/24, в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 26.05.2025р. представник відповідача подав відзив на позовну заяву, зазначає, що позивач незаконно вимагає стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання за період, за який його було звільнено на підставі пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, не врахував положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Відтак позов визнає частковою в сумі 22 539,44грн. 26.05.2025р. представником позивача подано відповідь на відзив (а.с.130-135). В подальшому представником позивача було подано клопотання про збільшення позовних вимог, яке мотивує тим, що у зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивач відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦКУ змінив період нарахування інфляційних збитків, 3-ох % річних та пені в розмірі 2-ох облікових ставок НБУ за період з 23.08.2017 до 30.06.2024 року, що становить 127 093,42 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 03.07.2025р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.158). В судових засіданнях представник позивача підтримала позовні вимоги та уточненні пояснення від 28.11.2025 року. Представник відповідача [PERSON] позов визнач частково в сумі 22 539,44 грн., пославшись на відзив на позов. Заслухавши пояснення представників сторін,дослідивши письмові докази у справі, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що 30 листопада 2007 року між КС "Орізон" та [PERSON] було укладено кредитний договір №63, згідно якого відповідач отримала кредит на придбання, будівництва, ремонту та реконструкції житла в сумі 7000 грн., строком на 18 місяців з оплатою процентів за користування кредитом. Шевченківським районним судом м. Львова видано судовий наказ №2Н-3230/2009 від 30.10.2009 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 8357,93 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору було подано позовну заяву про відшкодування збитків. Відповідно до рішення Апеляційного суду Львівської області від 04 серпня 2014 року у справі 3466/7588/13-ц позов кредитної спілки «Орізон» задоволено частково, щодо стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 4306,13грн. У зв`язку з невиконанням судових рішень та порушення відповідачем умов кредитного договору, було подано позовну заяву про стягнення заборгованості. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22.08.2017року у справі №466/3210/17 позов задоволено повністю, щодо стягнення з [PERSON] 27321,23грн. за кредитним договором №63 від 30 листопада 2007року. Відповідач заборгувала позивачу кошти в сумі 120662,74грн., у тому числі: 36651,79грн. інфляційні збитки, 3% річних нарахованих за період з 23.08.2017 до 30.08.2019; 84010,95 грн. інфляційні збитки, 3% річних нарахованих за період з 31.08.2019 до 30.06.2024. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (терміни) Його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання с його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільниться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Щодо стягнення нарахування інфляційних збитків, 3 % річних, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншого розміру процентів не встановлено договором або законом. Поряд з цим, передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та трьох відсотків річних способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, їхня суть полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та знеціненні грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отриманні компенсацій (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов`язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього в відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права на отримання сум, не передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до ст.ст. 526, 599 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Суд бере до уваги, що відповідач станом на дату звернення КС «Орізон» до суду з даним позовом має невиконане грошове зобов`язання за кредитним договором №63 від 30.11.2007р. Позивач нараховує суми інфляційних витрат та 3% річних, передбачені статтею 624 ЦК України, на наступні суми заборгованості основної суми позики, відсотків за користування позикою, 3 % річних та інфляційні втрати, які виникли у [PERSON] перед КС Орізон у зв`язку з неповерненням суми позики за кредитним договором №63 від 30 листопада 2007 року, а саме: 8 357,93 грн. згідно судового наказом Шевченківського районного суду м. Львов №2Н-3230/2009 від 30.10.2009 року; 4 306,13 грн. згідно рішення Апеляційного суду Львівської області від 04 серпня 2014 року у справі 3466/7588/13-ц; 27 321,23 грн. згідно рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 22.08.2017р. у справі №466/3210/17. всього на суму 39 985,29 грн. Суми інфляційний витрат та 3 % річних, які нараховані у позовній заяві є необґрунтованими та помилковими, зважаючи на наступне: суми інфляційний витрат та 3 % річних на суму 39 985,29 грн. за період 23.08.2017 по 30.06.2024 розраховані з помилками з грубим порушенням методики, яка є усталеною у судовій практиці України. Зокрема, ця методика відображена у Листі Верховного Суду України від 03.04.97 р N 62-97р. Відповідно до цієї методики інфляційне збільшення суми 39 985,29 грн. за період з 23.08.2017 по 30.06.2024 становить 36 993,59 грн. Неправильними є розрахунки 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 23.08.2017 по 30.06.2024. 39 985,29 (сума боргу) * 0,03 (3 % річних) / 365 * 2 504 (кількість днів прострочення) = 8 224,38 грн. Зазначений результат правильного розрахунку сум інфляційних витрат та 3 % річних - 45 209,67 грн. суттєво відрізняється від результатів розрахунків позивача, які відображені у позовній заяві - 120 662,74 грн. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, указом Президента України № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, на території України введено воєнний стан який неодноразово був продовжений. У постанові у Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22 міститься правова позиція за змістом якої, на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. У постанові Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23) зазначено, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (додається до відзиву). За таких обставин позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних можуть бути задоволені лише за період з 23 серпня 2017 року по 23 лютого 2022 року. Відповідно до ст. 547 ЦК України передбачає, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Щодо вимоги про стягнення загальної суми пені, то суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити, оскільки з наданого позивачем розрахунку за період з 23.08..2017 по 30.06.2024 суд робить висновок про неправильність, необґрунтованість та незаконність нарахування пені у зазначеному розмірі. Пеня розрахована від суми заборгованості, до складу якої включено відсотки, безпідставно нараховані у встановленому договором розмірі після закінчення строку дії цього договору, а також не враховано п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних можуть бути задоволені лише за період з 23 серпня 2017 року по 23 лютого 2022 року. Інфляційні втрати за зазначений період складають (інфляційне збільшення) + (штрафні санкції) = 17 133,21 грн., виходячи із розрахунку (= 39 985,29 x 1.42848790 - 39 985,29), де середній індекс інфляції за період вересня 2017 року по лютий 2022 року становить: 1.45279215 = (102,00 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100). Три проценти річних за зазначений період складають 5 406,23 грн., виходячи із розрахунку (=39 985,29 x 3 % x 1 646 : 365 : 100). Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04)»: згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 3028,00 грн., оскільки, представник позивача подала заяву про збільшення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з позивача в користь держави сплату судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: partial