Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Медвідь В.О. звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] , у якому просить солідарно стягнути з відповідачів на її користь завдані збитки. В обгрунтування вимог покликається на те, що [PERSON] була власником транспортного засобу «Land Rover Range Rover», номер кузова [NUMBER] , білого кольору, 2007 р.в., який мав держаний номерний знак [NUMBER] . Даний транспортний засіб перебував у користуванні [PERSON] , [INFO] , який був колишнім чоловіком доньки Позивача - [PERSON] . Саме у [PERSON] перебували документи на транспортний засіб та відповідне доручення на право володіння останнім, який більшість свого часу проводив у м. Києві. У період розлучення дочки Позивача та [PERSON] , позивач у нотаріуса скасувала доручення видане на ім`я [PERSON] та вимагала повернути транспортний засіб, але останній відмовився повернути даний транспортний засіб та уникав будь- яких зустрічей. В результаті вказаних обставин, [PERSON] звернулась із відповідною заявою в правоохоронні органи щодо незаконного заволодіння транспортним засобом. 07.02.2020 року було зареєстровано кримінальне провадження за № 12020140080000250, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. В межах даного кримінального провадження позивач дізналась про те, що належний їй транспортний засіб було продано та зареєстровано на праві власності за гр. [PERSON] , а відтак, вказаний транспортний засіб має новий держаний номерний знак [NUMBER] . Даний автомобіль було перереєстровано в регіональному сервісному центрі у м. Києві. Слідчими в межах кримінального провадження було витребувано документи на підставі яких було перереєстровано транспортний засіб на [PERSON] , а саме спірний транспортний засіб було продано [PERSON] . Приватним підприємством «Віксор», на підставі договору комісії, відповідно до якого такий нібито укладений договір комісії між Позивачем та ПП «Віксор», на підставі якого позивач доручає продати ПП «Віксор» спірний транспортний засіб та від імені позивача ПП «Віксор» продає спірний транспортний засіб [PERSON] . Жодних договорів позивач не підписувала на відчуження спірного транспортного засобу, а перереєстрація проводилась на підставі підроблених документів. В межах кримінальної справи було проведено почеркознавчу експертизу, якою було встановлено, що підписи на договорі комісії позивача є підробленими, тобто ПП «Віксор» не мав повноважень на відчуження транспортного засобу, жодних коштів за договором купівлі - продажу позивач не отримувала та не могла отримати, оскільки підписи на договорі комісії є підробленими та вона не знала про те, що сторонні особи заволоділи транспортним засобом. У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Медвідь В.О. позовні вимоги підтримав та дав пояснення, аналогічні змісту позову. Представник відповідачів - адвокат Богуш І.М. не зважаючи на надане право стороні відповідачів на подання відзиву на позовну заяву, таким правом не скористався, однак заперечив позовні вимоги та в судовому засіданні 20.11.2025 року та 04.12.2025 року надав усні пояснення відповідно до яких наголосив на тому, що відповідачі перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою та на даний час знаходяться за межами території України. Наголошував на тому, що хоча даний позов з правової точки зору є обгрунтованим, однак, враховуючи те, що спірний транспортний засіб перебуває у фактичному володінні позивача, позов до задоволення не підлягає. Відтак, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши доводи представників сторін, вивчивши подані письмові докази, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). У частині 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За приписами ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно з роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] була власником транспортного засобу «Land Rover Range Rover», номер кузова [NUMBER] , білого кольору, 2007 р.в., який мав держаний номерний знак [NUMBER] . Даний транспортний засіб перебував у користуванні [PERSON] , [INFO] , який був колишнім чоловік доньки позивача, а саме [PERSON] . Саме у відповідача [PERSON] перебували документи на транспортний засіб та відповідне доручення на право володіння останнім. У період розлучення дочки позивача - [PERSON] та [PERSON] , Позивач у нотаріуса скасувала доручення видане на ім`я [PERSON] та вимагала повернути транспортний засіб. Натомість, [PERSON] даний транспортний засіб не повернув, відповідно, [PERSON] звернулась із відповідною заявою в правоохоронні органи щодо незаконного заволодіння транспортним засобом. 07.02.2020 року було зареєстровано кримінальне провадження за № 12020140080000250, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. Саме в межах даного кримінального провадження Позивач дізналась про те, що належний їй транспортний засіб було продано та зареєстровано на праві власності за гр. [PERSON] , яка перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , як це визнав в судовому засіданні представник Відповідачів адвокат Богуш І.М., а відтак, вказаний транспортний засіб має новий держаний номерний знак [NUMBER] . Даний автомобіль було перереєстровано в регіональному сервісному центрі у м. Києві. Слідчими в межах кримінального провадження було витребувано документи на підставі яких було перереєстровано транспортний засіб на [PERSON] , а саме спірний транспортний засіб було продано [PERSON] ПП «Віксор», на підставі договору комісії. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України). Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)). Судом встановлено, що у провадженні Личаківського районного суду м. Львова перебувала справа за № 463/11041/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , ПП «Віксор» про визнання недійсним договорів комісії та купівлі - продажу. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 24.03.2021 року у справі № 463/11041/21, яке набрало законної сили, в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, а також встановлено наступні обставини: «Тому в межах цієї справи суд констатує, що договір комісії № 7453/20/000249 від 01.02.2020 на вчинення правочинів щодо розпорядження автомобілем «Land Rover Range Rover», білого кольору, 2007 року випуску, є неукладеним і немає необхідності додатково визнавати його недійсним. З цих же підстав, немає необхідності визнавати недійсним договір купівлі-продажу № 7453/20/000249 від 01.02.2020 транспортного засобу: автомобіля «Land Rover Range Rover», білого кольору, 2007 року випуску, оскільки цей договір теж слід вважати неукладеним. В такому випадку, договори комісії та купівлі-продажу є такими, що не створюють юридичні наслідки». Крім цього, постановою Київського апеляційного суду від 11.02.2025 року у справі № 462/4807/23, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.07.2024 року скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , ПП «Віксор», третя особа РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області, про скасування державної реєстрації, витребування майна та зобов`язання вчинити дії - відмовлено. В межах справи за № 462/4807/23 Київський апеляційний суд прийшов до наступного висновку: «З урахуванням висновків Верховного Суду викладених у постанові від 11.12.2023 року у справі № 752/5281/20, належним способом захисту прав [PERSON] є звернення до суду із позовом про відшкодування збитків». Судом встановлено, а представником відповідачів не спростовано того факту (який встановлено в судових справах за № 463/11041/20 та № 462/4807/23), що позивач, на підставі довіреності від 18.10.2018 року (номер у реєстрі нотаріальних дій: 1574), було передано [PERSON] (дочка Позивача) та [PERSON] автомобіль у користування з правом розпорядження (продажу). В подальшому 19.12.2019 року Позивач склала Заяву про скасування довіреності від 18.10.2018 (номер у реєстрі нотаріальних дій: 1574), на підставі якої було передано [PERSON] та [PERSON] автомобіль у користування з правом розпорядження (продажу), однак транспортний засіб було відчужено без повідомлення Позивача. Набувачем спірного автомобіля стала дружина [PERSON] - [PERSON] , що підтвердив представник Відповідачів в судовому засіданні 20.11.2025 року та 04.12.2025 року. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 грудня 2023 року у справі №752/5281/20 виснував висновок про те, що власник речі (в даному випадку автомобіля) повинен нести ризик обрання контрагента, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити його права на витребування своєї речі. У такому разі власник може захистити своє право шляхом звернення з позовом про відшкодування збитків до особи, якій він передав річ у користування і володіння, оскільки спірне майно вибуло з його власності з його волі, а тому правовий механізм, передбачений вимогами 388 ЦК України, застосуванню не підлягає. Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із п. 8 та 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також: шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц та від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17 зроблено висновок, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта в кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його. У постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (провадження № 14-98цс20), Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що «висновок судово-почеркознавчої експертизи від 13 грудня 2014 року за №574/тдд не можна вважати таким, що не відповідає критеріям належності та допустимості доказів, як про це стверджує банк у касаційній скарзі. Позивач подав до суду копію цього висновку, зроблену з копії того ж висновку, яку засвідчив слідчий. Для його використання як доказу подання до суду окремого дозволу слідчого, а також не є потрібним вирок суду, який набрав законної сили у кримінальному провадженні. Такий висновок судово-почеркознавчої експертизи, який позивач відповідно до закону одержав у межах кримінального провадження, стосується предмета доказування у цій справі». Також, у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 року у справі № 757/39973/19-ц (провадження № 61-1118св21) зазначено наступне: «Колегія суддів враховує допустимість висновку експерта як доказу, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений». Зокрема, у провадженні СВ ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області перебуває кримінальне провадження за №12020140080000250 від 07.02.2020 року за ч. 3 ст. 289 КК України. У матеріалах кримінального кримінальне провадження за №12020140080000250 міститься Висновок експерта № 16/1/174 відповідно до якого, ринкова вартість автомобіля марки «Land Rover Range Rover» ідентифікуючий номер [NUMBER] , білого кольору, 2007 р.в. станом на 10.10.2017 року, становить 730 927,02 гривень. Крім цього, судом встановлено із пояснень представника Відповідачів те, що Відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, а відтак, останні діяли спільно та за попередньою домовленістю, з метою не повернення майна Позивачу у справі, що жодним чином не спростував та не заперечив адвокат Богуш І.М. під час розгляду даної справи в суді. Судом не приймаються до уваги заперечення сторони відповідачів щодо вартості транспортного засобу та його технічного стану, оскільки такі не підтверджені належними доказами. Жодної альтернативної оцінки представник відповідачів суду не надав, як і не довів підставності та обгрунтованості зупинення провадження у даній справі до завершення кримінального провадження за заявою відповідачів у справі. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст. 15-16 ЦК України). Таким чином, відповідачі зобов`язані солідарно відшкодувати позивачу завдані матеріальні збитки у розмірі 730 927,02 грн. Більше того, суд при розгляді даної справи та поданих представником відповідачів клопотань, у задоволенні яких суд відмовив, враховує розумні строки розгляду справи. Згідно із п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, розумні строки розгляду справи є однією з основних засад судочинства. Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Статтею 3 ЦПК України гарантовано кожній особі право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зазначене право особа може реалізувати в порядку, встановленому ЦПК України. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового розгляду. Статтею 121 ЦПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства. Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи та враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік). Вирішуючи питання судових витрат у справі суд виходив з такого. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача сплачені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 7309,28 грн. Однак, суд додатково звертає увагу позивача, що при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до відповідачів судові витрати, сплачені позивачем, відшкодовуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 907/425/16, постановах Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 17.05.2023 у справі № 522/5582/16-ц, від 17.08.2022 у справі № 745/342/19, від 24.03.2021 у справі № 462/2077/17.

Outcome: approved