Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та в обґрунтування позовних вимог зазначив, що є співвласником 1/2 частини будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . З 2016р., по 2022р., він відбував покарання, та після звільнення відповідачка, яка є його колишньою дружиною, перешкоджає йому у вселенні в будинок. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду. Відповідачка вимоги позову не визнала, та зазначила, що в проваджені суду перебуває справа про припинення права власності [PERSON] , на належну йому частку, спільне проживання не можливе, позивач постійно погрожує фізичною розправою. Позивач та представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримали. Представник відповідачки вимоги позову не визнав та в судовому засіданні просив в позові відмовити. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що постановою Одеського апеляційного суду від 16.12.2021 року позов [PERSON] про поділ майна задоволено, визнано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю та визнано за позивачем та відповідачем право власності на цей будинок в частках, по 1/2 частині за кожним, зазначене рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін постановою Верховного Суду від 22.02.2023 р. Таким чином, позивач має право користування житловим як власник 1/2 частини цього будинку. Починаючи з 23.09.2016 року позивач [PERSON] , перебував під вартою за вчинене ДТП і був звільнений з місця відбування покарання у 2022 році. Після свого звільнення, позивач неодноразово намагався потрапити до свого житла, але з незалежних від нього причин здійснити цього не може внаслідок протиправних дій відповідача. Після залишення без змін рішення Одеського апеляційного суду від 16.12.2021 р. судом касаційної інстанції, а саме постановою Верховного Суду від 22.02.2023 р. у справі № 523/6605/15-ц, відповідач не впускає позивача до житлового будинку, чим чинить йому перешкоди у законному володінні та користуванні майном. У позивача не має іншого житла. У даному випадку недопущення позивача до свого житла відповідачем є не тільки прямим порушенням конституційних прав позивача на житло, а ще й порушенням права власності позивача, гарантованого Конституцією та законами України. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення. Крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Суд не приймає до уваги заперечення відповідачки, оскільки вони не мають правового значення для вирішення спору по суті. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір.

Outcome: approved