Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Органу опіки та піклування Деснянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області звернувся до суду в інтересах малолітньої дитини [PERSON] із позовом до [PERSON] та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Деснянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що громадяни [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка на даний час перебуває в Прилуцькому обласному будинку дитини «Надія» (17510, Чернігівської області, м. Прилуки, вул. Стуса Василя, буд. 2а). За інформацією Служби у справах дітей Деснянської селищної ради в житловому будинку, де проживала дитина, незадовільний санітарний стан, умови для проживання, виховання та розвитку дитини не створені, дитина не має належного догляду. Працівниками відділу соціального захисту населення, Служби у справах дітей Деснянської селищної ради протягом 2025 року у зв`язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків проводилась відповідна робота щодо зміни способу життя матері дитини, належного виконання батьківських обов`язків, але ці заходи не призвели до позитивних результатів, ситуація в родині не змінилась. 07 травня 2025 року комісією у складі працівників Служби у справах дітей, відділу соціального захисту населення селищної ради, поліцейського офіцера громади Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області, здійснено виїзд в с. Виповзів, де встановлено, що мати покинула дитину та більше трьох днів не з`являється. Службою у справах дітей та поліцією, було прийнято міри помістити дитину до Козелецької центральної лікарні (дитяче відділення) та складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Згідно листа Прилуцького обласного будинку дитини «Надія №02-14/595 від 07.07.2025 року за період перебування дитини у закладі, батьки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , дитину жодного разу не відвідували, не телефонували, не приймали участі у вихованні та забезпеченні дитини. Батько дитини, [PERSON] в телефонному режимі відмовивсь від доньки та повідомив, що не має змоги та бажання виховувати та забрати Христину до себе. Батьки дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків, оскільки не зробили жодної спроби щодо виправлення свого життя на краще, що свідчить про неналежне виконання ними батьківських обов`язків. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Деснянської селищної ради розглянуто питання про невиконання батьківських обов`язків [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та рекомендовано визнати за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Деснянської селищної ради від 28.07.2025 року № 59 затверджено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З метою захисту прав та інтересів дитини Деснянська селищна рада, як орган опіки та піклування визнає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Третя особа Служба у справах дітей Деснянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання явку свого представника не забезпечили, до суду надійшла заява в якій третя особа просила розглядати справу без участі їх представника. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи від останніх на час розгляду справи до суду не надходило. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялися судом належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами із повідомленнями за останнім відомим зареєстрованим місцем їх проживання, а також в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Причини неявки в судові засідання відповідачі не повідомили, відзивів на позов не подали. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених вище обставин, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 16 листопада 2023 року [PERSON] народилася [INFO] , мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , на даний час перебуває в Прилуцькому обласному будинку дитини «Надія» (17510, Чернігівської області, м. Прилуки, вул. Стуса Василя, буд. 2а). Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 01 травня 2025 року Служби у справах дітей Деснянської селищної ради, в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , де проживала дитина, незадовільний санітарний стан, умови для проживання, виховання та розвитку дитини не створені, дитина не має належного догляду. 07 травня 2025 року комісією у складі працівників Служби у справах дітей, відділу соціального захисту населення селищної ради, поліцейського офіцера громади Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області, здійснено виїзд в с. Виповзів, де встановлено, що мати покинула дитину та більше трьох днів не з`являється. Службою у справах дітей та поліцією, було прийнято міри помістити дитину до Козелецької центральної лікарні (дитяче відділення) та складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Згідно листа Прилуцького обласного будинку дитини «Надія №02-14/595 від 07.07.2025 року за період перебування дитини у закладі, батьки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , дитину жодного разу не відвідували, не телефонували, не приймали участі у вихованні та забезпеченні дитини. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Деснянської селищної ради розглянуто питання про невиконання батьківських обов`язків [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та рекомендовано визнати за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Наведе свідчить, що відповідачі у порушення ст. 150, 155, 180 СК України ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї дитини, зокрема: утримувати дитину до досягнення нею повноліття, виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний і моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною освіти. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164, ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Рішенням виконавчого комітету Деснянської селищної ради № 59 від 28.07.2025 року затверджено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно Висновку Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Деснянської селищної ради про доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Деснянської селищної ради, з метою захисту прав та інтересів дитини [PERSON] , [INFO] , визнає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 Сімейного Кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 Сімейного Кодексу України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 Сімейного Кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Так, матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідачі байдуже ставлаться до дитини, на які посилається позивач, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Позивачем доведено ті обставини, що відповідачі не піклуються про фізичний, духовний розвиток дитини, не цікавиться життям дитини. Відповідачі не надали суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а також прояву з їх боку батьківської турботи, забезпечення рівня життя, достатнього для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідачів у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками. Встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню дитини, а саме останні жодним чином не приймають участі в утриманні дитини, не цікавляться її життям та не приймають участь у її вихованні. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачами, як батьками дитини, своїми батьківськими обов`язками щодо дочки, є наслідком винної поведінки відповідачів та є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідачів буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідачі в подальшому будуть позбавлені можливості негативно впливати на психічний стан дитини до моменту зміни ними свого ставлення та поновлення у встановленому порядку батьківських прав, а тому позовна вимога про позбавлення відповідачів батьківських прав є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, працездатний вік відповідача, а також інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, з відповідачів підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved