Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього боргу за розпискою в загальному сумі 147000 грн., інфляційних витрат в розмірі 20840,00 грн., 3 % річних в розмірі 5098,00 грн., пеню 22718,00 грн., а також судові витрати по справі. У підтвердження позовних вимог зазначив, що 04.12.2021 року в місті Харків за адресою перехрестя вул. Отакара Яроша та проспект Науки відбулось ДТП, між автомобілями Nissan Leaf, державний реєстраційний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] та автомобіля Daewoo Lanos, державний реєстраційний знак [NUMBER] . За кермом вказаного автомобіля Nissan Leaf перебував відповідач, ДТП сталось з вини останнього. Вказаний автомобіль на праві приватної власності на момент ДТП належав [PERSON] . У зв`язку з заподіянням шкоди вказаному автомобілю з вини відповідача, останній 08.02.2022 року склав розписку у присутності двох свідків про те, що він повністю та цілком визнає, що внаслідок скоєного з його вини ДТП, яке відбулося 04.12.21 року в місті Харків, за адресою перехрестя вул. Отакара Яроша та проспект Науки було завдано матеріальної шкоди, вираженій у пошкодженні транспортного засобу Nissan Leaf, державний реєстраційний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] зеленого коліру, св-во про реєстрацію [NUMBER] , що належить гр-ну України [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного, а також беручи до уваги досягнуту ними домовленість, [PERSON] зобов`язався сплатити власнику (потерпілому) [PERSON] кошти в розмірі 147 000 грн, строком до 01.07.2024 року. Він зобов`язався мінімально сплачувати не менше 5000 грн кожного місяця. Оплата буде здійснюватись на картку Монобанку, за такими реквізитами [NUMBER] , ІПН/ЄДРПОУ 3317104410, [PERSON] , номер картки - [NUMBER] . У разі зміни картки, платник буде повідомлений письмово або у месенджері VIBER. Сплата вказаної суми буде повне компенсацією завданої ним морального і матеріального збитку. Грошові кошти зобов`язався сплатити в повному обсязі в термін до «01» липня 2024 року». Позивач зазначає, що станом на 27.08.2025 року відповідач вказані кошти не сплатив, переховується від позивача, уникає спілкування, через що позивач був змушений звернути до суду із даним позовом. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 16 жовтня 2023 року було відкрито провадження по справі. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, правом на подачу відзиву на позов не скористався. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 08.02.2022 року склав розписку у присутності двох свідків про те, що він повністю та цілком визнає, що внаслідок скоєного з його вини ДТП, яке відбулося 04.12.2t року в місті Харків, за адресою перехрестя вул. Отакара Яроша та проспект Науки було завдано матеріальної шкоди, вираженій у пошкодженні транспортного засобу Nissan Leaf, державний реєстраційний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] зеленого коліру, св-во про реєстрацію [NUMBER] , що належить гр-ну України [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного, а також беручи до уваги досягнуту ними домовленість, [PERSON] зобов`язався сплатити власнику [PERSON] кошти в розмірі 147 000 грн, строком до 01.07.2024 року. Він зобов`язався мінімально сплачувати не менше 5000 грн. кожного місяця. Оплата буде здійснюватись на картку Монобанку, за такими реквізитами [NUMBER] , ІПН/ЄДРПОУ 3317104410, [PERSON] , номер картки - [NUMBER] . У разі зміни картки, платник буде повідомлений письмово або у месенджері VIBER. Сплата вказаної суми буде повне компенсацією завданої ним морального і матеріального збитку. Грошові кошти зобов`язався сплатити в повному обсязі в термін до 01 липня 2024 року. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Дсліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, і його умов. Такий правовий висновок щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року (провадження № 6-63цс13) від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 року (провадження № 6-1967цс15) та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд не встановив і в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21). Зміст розписки відповідача про зобов`язання відшкодувати шкоду, завдану ДТП, свідчить про те, що між сторонами відсутні правовідносини при укладанні договору позики. Таким чином, посилання позивача на вимоги ст. 1047 ЦК України є необґрунтованими та безпідставними. Згідно до ч.1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права чи інтересу та припинення дій, які порушують це право або інтерес. Розпорядження своїм правом на захист є засадничим принципом цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 15 ЦК України виокремлено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: 1) порушення, 2) невизнання, 3) оспорювання цивільного права. Захист цивільних прав - це певні дії з випередження, припинення порушених прав або відновлення порушених прав особи. Суб`єктивні цивільні прав та інтереси особи захищаються в порядку передбаченому законом за допомогою застосування, зокрема, способів захисту. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 16.11.2022 № 911/3135/20, від 29.06.2021 у справі №916/964/19). Тобто це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини (див. висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 906/283/20, від 26.04.2023 у справі № 924/438/22, від 20.06.2023 у справі № 906/129/21, від 20.06.2023 у справі № 910/5529/19, від 27.06.2023 у справі № 924/1351/20 (924/493/22), від 27.06.2023 у справі № 916/2851/17, від 04.07.2023 у справі № 904/9132/21, від 18.07.2023 у справі № 908/1845/21, від 25.07.2023 у справі № 910/7826/21). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання (див. висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц). Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у частині другій статті 16 ЦК України. Враховуючи, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, а саме про стягнення боргу за розпискою, а не про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд відмовляє у позові в повному обсязі. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з урахуванням того, що суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати позивача у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу адвоката слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed