Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Адвокат Ряснянська І.С. звернулася до суду в інтересах [PERSON] з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що 13.09.2013 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Поступово сімейне життя між позивачем та відповідачем погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Але, сторони продовжують проживати разом через наявний спір про визначення місця проживання дитини. За переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не існує. У сторін відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, втрачено почуття любові та поваги. Позивач категорично не погоджується щодо проживання дитини разом з відповідачем, тому в позасудовому порядку даний спір вирішити не вдається. За таких обставин, позивач просив суд: розірвати шлюб між позивачем та відповідачем; визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю, а також стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.10.2023 р. за вказаною позовною заявою відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 04.01.2024 року до початку розгляду справи по суті від представника відповідача, адвоката Булгакова В.С. по справі надійшла зустрічна позовна заява про визначення місця проживання сина [PERSON] разом із батьком - [PERSON] за місцем його реєстрації. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що [PERSON] має більш тісний зв`язок з батьком, ніж з матір`ю. Крім того, дитина неодноразово зазначала представникам органам опіки та піклування, що бажає проживати і з матір`ю і з батьком. Представник просить звернути увагу суду на те, що між сторонами у 2015 році вже вирішувався судовий спір (справа 216/2201/15-ц) про стягнення аліментів на утримання дитини, де судом встановлено факти, які мають преюдиційне значення, а саме, [PERSON] , проживає разом з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] за вищевказаною адресою з грудня 2014 р. по теперішній час не проживає, як слідує з матеріалів справи [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Крім цього сторона позивача за зустрічним позовом просить стягнути з [PERSON] понесені позивачем судові витрати на судовий збір та на правничу допомогу. 10.01.2024 року стороною відповідача за первісним позовом поданий відзив, в якому [PERSON] не погоджується із заявленими позовними вимогами в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю. В обґрунтування заперечень зазначено, що батько дитини на постійній основі опікується здоров`ям [PERSON] та за рекомендацією лікарів на підставі встановлених діагнозів регулярно впродовж багатьох років організовує для сина санаторно-курортне лікування, що підтверджується Довідкою від Профспілкової організації ПМГУ ПАТ «Кривбасзалізрудком» від 07.12.2023 р. Відповідач на відміну від Позивача має стабільний дохід впродовж багатьох років, що підтверджується довідкою з місця роботи. Також відповідач не погоджується із висновком органу опіки та піклування, оскільки бесіду з батьком дитини органи опіки та піклування не проводили, обстеження житлових умов здійснювали у його відсутність, а дату та час засідання комісії не повідомили та не врахували об`єктивні причини неможливості прибуття на засідання комісії, таким чином висновок виконкому районної у місті ради, як орану опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] є таким, що ухвалено з численними порушеннями Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, а тому не може вважатися належним, допустимим, достатнім та достовірним доказом у справі. Тому сторона відповідача просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю та визначити місце проживання сина [PERSON] разом з батьком за місцем його реєстрації. Ухвалою суду від 14.02.2024 року прийнято зустрічну позовну заяву адвоката Булгакова Віталія Сергійовича, який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування виконкому Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, Орган опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, про визначення місця проживання дитини з батьком та об`єднати в одне провадження вимоги з первісним позовом представника позивача - адвоката Ряснянської Інни Сергіївни, яка діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконкому Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, Орган опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, про розірвання шлюбу, про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. У справі призначено підготовче судове засідання. 29.02.2024 року представником відповідача за зустрічним позовом - адвокатом Ряснянською І.С. подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву. Стверджує, що позивач за зустрічним позовом здійснює негативний вплив на формування у дитини сприйняття образу сім`ї та шанобливе відношення до обох батьків. Сторона відповідача за зустрічним позовом звертає увагу суду на те, що постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.02.2024 р. у справі №216/7905/23 [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення насильства у сім`ї). Отримувати власні кошти, Відповідач за зустрічним позовом почала з 03.05.2023 працевлаштувавшись до ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» за професією продавець консультант. Заробітна плата [PERSON] стабільна, постійна та за її розміром дозволяє забезпечити належне утримання сина. Представник відповідача за зустрічним позовом зазначає, що на даний момент батько здійснює психологічний тиск та маніпулює свідомістю дитини з метою аби матір відмовилася від свого позову про визначення місця проживання сина з матір`ю та апеляційної скарги на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.11.2015 р. у справі №216/2201/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина. Зокрема, підговорює дитину аби та не відвідувала онлайн навчання, поки мама не відкличе з судів документи, підговорює дитину аби на випадок виклику її в суд для надання свідчень/ пояснень син вказав, що хоче жити з батьком, обіцяє за такі свідчення купити новий телефон, з огляду на що, існує ризик надання дитиною під тиском батька неправдивої інформації, у випадку надання свідчень у суді. 06.03.2024 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Булгаков В.В. у підготовчому засіданні просив зупинити провадження у справі до розгляду іншої справи №216/2201/15-ц, в якій встановлюються обставини, які мають преюдиційне значення для розгляду справи №216/6384/23, зокрема, в частині проживання дитини. Ухвалою суду від 06.03.2024 року закрито підготовче провадження по цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Цією ж ухвалою у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Булгаков В.В. про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи №216/2201/15-ц відмовлено. 17.04.2024 року від представника відповідача (за первісним позовом) [PERSON] - адвоката Булгаков В.В. через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про надання строку для примирення в частині позовної вимоги про розірвання шлюбу, в обґрунтування якої зазначено, що про намір розірвати шлюб дружина жодного разу до подання позову у даній справі не повідомляла чоловіка, який завжди був зацікавлений у збереженні сім`ї. 12.06.2024 року представником відповідача за первісним позовом (представником позивача за зустрічним позовом) адвокатом Булгаковим В.С. подане клопотання про долучення до матеріалів справи, в якому прохав встановити додатковий строк для подання доказів; долучити до матеріалів справи: копію виписки з медичної картки [PERSON] (записи від 08.12.23, 06.06.2024); копію Довідки від 25.03.24; Копія направлення на УЗД Федька [PERSON]; копія Довідки № 53-27/73 від 22.05.2024. 01.08.2024 року представником відповідача за первісним позовом (представником позивача за зустрічним позовом) адвокатом Булгаковим В.С. подане клопотання про долучення до матеріалів справи акту від 23.07.2024 року, згідно якого [PERSON] змінила фактичне місце проживання та більше не проживає однією сім`єю із сином та чоловіком. 04.10.2024 року представник позивача за зустрічним позовом адвокат Булгаков В.С. через Електронний суд подав клопотання, яким просив долучити до матеріалів справи: копію висновку УЗД обстеження [PERSON] ; копію направлення до плавального басейну [PERSON] ; копію Абонементу до оздоровчої групи плавального басейну [PERSON] 20.11.2024 року стороною відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) [PERSON] надані додаткові пояснення, в яких було повідомлено суд, що 09.09.2024 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу винесено Постанову у справі № 216/5237/24, провадження 3/216/2733/24, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства в сім`ї фізичного, психологічного та економічного характеру відносно свого сина [PERSON] , висловлюючись нецензурною лайкою на його адресу, штовхаючи та забравши його особисті речі і, як наслідок, накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 грн (сто сімдесят гривень). Ухвалою суду від 22 січня 2025 року провадження у вказаній справі було зупинено до закінчення перегляду в апеляційному порядку Дніпровським апеляційним судом справи №216/5237/24 про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. 24.03.2025 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Загрійчук Д.К., надійшла заява про поновлення провадження у справі, в обґрунтування якої зазначено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.02.2025 року по справі № 216/5237/24, постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.09.2024 року відносно [PERSON] - скасовано. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження відносно [PERSON] закрито, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Постанова апеляційного суду набрала законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 24.03.2025 року представником [PERSON] - адвокатом Загрійчук Дарією Костянтинівною отримано копію постанови Дніпровського апеляційного суду від 03.02.2025 року по справі № 216/5237/24. 12.05.2025 року представником відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) подане клопотання про долучення доказів, а саме: 1) умови проживання дитини, зафіксовані Актом обстеження житлово-побутових умов проживання здобувача освіти закладом освіти, 2) характеристики [PERSON] за 4 та 5 класи, а також з музичної школи, відповідно до яких прослідковується більш відповідальне, дисципліноване та активне ставлення дитини до навчання за останній рік, тобто період, коли дитина проживає тільки з батьком. 3) організація батьком для дитини діагностично-лікувальних заходів, періодичні відвідування лікарів, поїздки на санаторно-курортний відпочинок та відвідування басейну, тренувань тощо у фітнес клубі; 4) проживання дитини виключно з батьком впродовж останніх 11 місяців (з 15.06.2024). Зазначені документи отримано у 2025 році, що унеможливлювало їх подачу на більш ранніх стадіях судового провадження. Протокольною ухвалою судом постановлено долучити заявлені докази. Крім того, представником заявлено та подано письмове клопотання про зупинення розгляду справи на підставі п.6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до набрання законної сили судового рішення у справі №216/2543/25. В обґрунтування зазначено, що 18.12.2023 р. за результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Центрально-Міської районної у місті ради зроблено Висновок №8/33-4408, як органу опіки та піклування, та визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Даний висновок долучено до матеріалів справи № 216/6384/23 і є одним з доказів, який оцінюється судом при розгляді справи про визначення місця проживання дитини. [PERSON] , не погодившись з таким висновком, звернувся до суду із позовом про скасування висновку виконкому районної у місті ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за наслідком чого 17.04.2025 Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області винесено Ухвалу про прийняття справи до розгляду та відкриття провадження у справі №216/2543/25. Ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] - адвоката Булгакова В.С. про зупинення провадження у цивільній справі №216/6384/23 - до набрання законної сили судового рішення у справі № 216/2543/25, за необґрунтованістю. 19.09.2025 року представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] - адвокат Булгаков В.С. подав клопотання про повторне отримання висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини. 14.10.2025 року адвокат Загрійчук Д.К. через підсистему «Електронний суд» звернулася до суду в інтересах [PERSON] із заявою про забезпечення первісного позову [PERSON] шляхом: зобов`язання [PERSON] , надати [PERSON] безперешкодне спілкування, побачення та спільне проведення часу з малолітнім сином [PERSON] у періоди, коли відповідно до розкладу Криворізької гімназії № 28 Криворізької міської ради навчання проводиться дистанційно, включаючи проживання (з ночівлею) дитини [PERSON] за місцем проживання матері [PERSON] : [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15.10.2025 року у задоволенні заяви представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] - адвоката Загрійчук Дарії Костянтинівни, про забезпечення первісного позову - відмовлено. 22.10.2025 року представником позивача за первісним позовом повторно подано заяву про забезпечення доказів. Ухвалою суду від 03.11.2025 року постановлено забезпечити первісний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, Орган опіки і піклування Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з матір`ю шляхом: зобов`язання [PERSON] , [INFO] , надати [PERSON] , [INFO] , безперешкодне спілкування, побачення та спільне проведення часу з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , шляхом проживання дитини [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] тиждень через тиждень: з 10.00 год. неділі до 10.00 год. наступної неділі за місцем проживання матері - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у періоди дистанційного навчання дитини відповідно до розкладу Криворізької гімназії №28 Криворізької міської ради. Протокольною ухвалою суду від 10.11.2025 року із занесенням до журналу судового засідання відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] - адвоката Булгаков В.С. про повторне отримання висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини. 11.12.2025 року адвокат Загрійчук Д.К. через підсистему «Електронний суд» звернулася до суду в інтересах [PERSON] із клопотанням про доручення доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу. Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) та її представник під час розгляду справи наполягали на задоволенні первісного позову, та просили відмовити в задоволенні зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) просили відмовити в задоволенні первісної позовної заяви в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю та задовольнити зустрічний позов. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статей 12,80,81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд встановив, що сторони з 13 вересня 2013 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Позивач мала дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За положеннями ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, обґрунтовані, бажання розірвати шлюб відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя подружжя суперечить її інтересам, відсутні підстави для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу за таких обставин є недоцільним. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло, позивачу за первісним позовом [PERSON] на праві приватної спільної сумісної часткової власності належить частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позивач за первісним позовом зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру Криворізької територіальної громади від 29.03.2023 року, але станом на 23.07.2024 року не проживає за місцем реєстрації з 15.06.2024 року, що підтверджується актом від 23.07.2024 року, затвердженого головою квартального комітету № 14. Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Сільпо-Фуд» від 30.05.2023 року, [PERSON] працює в ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» за професією продавець-консультант з 03.05.2023 року. Відповідно до акта обстеження від 24.11.2023 року, складеного працівником служби у справах дітей виконкому районної у місті ради та фахівцем з соціальної роботи Криворізького міського центру соціальних служб, житлово-побутові та санітарно-гігієнічні умови проживання малолітнього [PERSON] за адресою [ADDRESS] - задовільні. Дитина разом з матір`ю має спільну кімнату, в якій наявні окремі спальні місця. Дитина забезпечена усім необхідним для життя, виховання та розвитку. З наданого висновку № 8/33-4408 від 18.12.2023 року вбачається, що орган виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Також згідно вищезазначеного висновку вбачається, що відносно [PERSON] працівниками Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та йому винесено терміновий заборонний припис за ознаками вчинення психологічного і фізичного насильства відносно малолітнього [PERSON] , що підтверджується повідомленням правоохоронних органів від 17.11.2023 № 45/5-700. Згідно акта обстеження від 01.12.2023 року, складеного працівниками служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, житло за адресою: [ADDRESS] - утримується в належному санітарно-технічному стані. Для дитини відокремлено окрему кімнату, в якій наявні ліжко, місце для навчання, речі особистого вжитку. Згідно письмових матеріалів, наявних при справі та досліджених під час судового розгляду, 27.11.2015 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу у справі № 216/2201/15-ц було винесено заочне рішення, яким стягнуто з [PERSON] аліменти у розмірі частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , до його повноліття, на користь батька дитини - [PERSON] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.03.2024 року заочне рішення від 27.11.2015 року скасовано, ухвалено нове, яким у повному обсязі відмовлено [PERSON] у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів. Згідно копії довідки Акціонерного товариства «Криворізький залізнорудний комбінат» від 13.12.2023 року № 539, [PERSON] з 01.02.2010 року працює в АТ «Криворізький залізнорудний комбінат» на посаді Гірник підземний. Згідно копії Акта обстеження житлово-побутових умов проживання здобувача освіти [PERSON] [INFO] , складеного 20.03.2025 року, вбачається, що дитина проживає разом із батьком. Санітарні умови проживання задовільні, під час перевірки в квартирі прибрано, дитина має окреме постійне місце для навчання, для відпочинку, окреме спальне місце. Дитина забезпечена їжею, одягом та взуттям. Відповідно до характеристики [PERSON] за 4 та 5 класи, наданої дирекцією Криворізької гімназії № 28, дитина [PERSON] навчається у гімназії з першого класу, зарекомендував себе старанним, здібним та комунікабельним хлопчиком. Дитина проживає в сімї, яка проходить етап розлучення. Кожен з батьків цікавиться навчанням дитини. Відповідно до довідки № 95 від 01.10.2025 року малолітній [PERSON] навчається в Криворізькій гімназії № 28 Криворізької міської ради в 6-А класі. В матеріалах справи містяться дві довідки, що видані Первинною організацією профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», в яких зафіксований факт оздоровлення родини [PERSON] за рахунок санаторно-курортних путівок ПАТ «Кривбасзалізрудком». З першої довідки №53-27/44 від 11.04.2023 р., яка видана [PERSON] вбачається: відпочинок з 16.05. по 27.05.2018 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у ОК «Червоні Вітрила», м. Скадовськ; відпочинок з 14.09. по 25.09.2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у ОК «Червоні Вітрила», м. Скадовськ; відпочинок з 12.09. по 25.09.2022 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у санаторії «Аркада», м. Трускавець. З другої довідки №53-27/131 від 07.12.2023 року, яка видана [PERSON] вбачається: відпочинок з 16.05. по 27.05.2018 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у ОК «Червоні Вітрила», м. Скадовськ; відпочинок з 14.09. по 25.09.2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у ОК «Червоні Вітрила», м. Скадовськ; відпочинок з 12.09. по 25.09.2022 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у санаторії «Аркада», м. Трускавець; відпочинок з 18.03. по 30.03.2023 р. [PERSON] , [PERSON] у санаторії «ДІАанна», пмс Східниця. Згідно копії довідок № 225 від 10.01.2025, № 25 від 21.02.2025 та № 25 від 20.08.2025 ТОВ "Відпочинковий комплекс "Верховина", [PERSON] разом із сином [PERSON] знаходилися на санаторно-курортному відпочинку. Згідно копії Акту від 11.05.2025 року, затвердженого Головою квартального комітету № 14 виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, акт складено про те, що [PERSON] дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 15.06.2024 року, а [PERSON] проживає постійно разом із своїм малолітнім сином [PERSON] . Мати дитини участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Судом встановлено, що між батьками склались неприязні стосунки, кожен з батьків бажає одноосібно здійснювати фізичну опіку над неповнолітнім сином, посилаючись на те, що інший з батьків не здійснює належного догляду за дитиною. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з частиною 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини передбачено, що найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Стаття 19 Сімейного кодексу України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 18.12.2024 р. за результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Центрально-Міської районної у місті ради зроблено висновок, як органу опіки та піклування, та визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Суд не погоджується з остаточним висновком органу опіки та піклування щодо визначення у сімейній ситуації, з приводу якої існує спір, місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. Зокрема, постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.03.2024 р. у справі №216/7905/23, постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.02.2024р., якою [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170грн. - скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. При цьому, у висновку органу опіки та піклування як на підставу визначення місця проживання дитини саме з матір`ю йдеться посилання на вказану постанову суду першої інстанції, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення психологічного насильства стосовно малолітнього сина. Орган опіки на момент складання висновку не взяв до уваги, що вказана постанова суду першої інстанції не набрала чинності та була згодом скасована. Так, проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (частина 2 статті 160 Сімейного кодексу України). Стаття 161 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Верховний Суд у постанові від 08.09.2021 року (справа № 607/25451/19) зазначає, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Проживання малолітньої дитини з батьком, у сім`ї якого створені належні умови для виховання, навчання та гармонійного розвитку дитини, виховання та піклування батька про дитину, є свідченням належного виконання батьком батьківських обов`язків та не може бути безумовною підставою для визначення місця проживання дитини саме з ним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20). Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини. Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків. У цій справі встановлено, що батьки мають належні житлові умови, доходи, мають бажання виховувати дитину. При цьому судом враховано ту обставину, що відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) не надавав можливості зустрічатися та спілкуватися позивачці за первісним позовом (відповідачці за зустрічним) з сином, що суперечить сімейним цінностям, які полягають в повазі один до одного та як найкращому вихованні дитини, ураховуючи інтереси дитини, пояснення представників соціальних служб у судовому засіданні, які намагались здійснити заходи для поновлення стосунків між матір`ю та батьком дитини, між батьками та дитиною, а також той факт, що відповідач відмовляється від спільного відвідування та отримання психологічної допомоги з метою поновлення родинних стосунків. Під час судового розгляду були допитані свідки. Допитаний під час судового розгляду свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір`ю позивачки за первісним позовом [PERSON] , дуже хвилюється за здоров`я та психіку дочки та внука, зять не утримує свою сім`ю, зокрема її доньку [PERSON] ; вимикає світло, Інтернет та забирає засоби зв`язку; у дитини немає Інтернету для цілей навчання. Дитина залякана, [PERSON] знущається над сином. Крім того, зі слів свідка, [PERSON] тисне на дитину, щоб він попросив маму, щоб та забрала позов із суду. Забороняє дитині їздити до бабусі. Раз у місяць свідок (бабуся) відвідує оселю доньки, де проживає внук, тато дозволяє сину дивитися фільми лише часу СРСР. Свідок [PERSON] повідомила суду, що її дитина навчається разом із сином сторін, батьки [PERSON] є її сусіди. [PERSON] приймає участь у всіх заходах школи, [PERSON] жодного разу у школі не зустрічала. З другого класу кошти за зошити перераховує [PERSON] . Зі слів самої [PERSON] свідок знає, що [PERSON] не дозволяє відвідувати шкільні заходи. Інколи дитину зі школи забирав батько. Позивач за первісним позовом не ходить в парк з дитиною, бо цьому перешкоджає Відповідач за первісним позовом. Допитана під час судового розгляду свідок [PERSON] суду пояснила, що з [PERSON] дружить з 5-го класу. З телефонних розмов, вона знає, що [PERSON] забороняє [PERSON] гуляти з дитиною, вимикає опалення, коли йде з дому. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є вчителькою дитини [PERSON] . Батьки на стадії розлучення. Доки мама не працювала дитина була підготовлена, до музичної школи [PERSON] возив тато. Бачила тата в камері об`єктиву під час онлайн уроків. В школу приводив [PERSON] тато або сестра. Згідно з частиною першою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Аналогічні приписи закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Верховний Суд у постанові від 19.06.2024 року, справа № 372/3402/22, зазначає, що належна увага повинна приділятись поглядам та думці дитини у відповідності з її віком і зрілістю. Право бути почутою є правом дитини, а не обов`язком. Водночас думка дитини не завжди може відповідати її найкращим інтересам. Верховний Суд зауважує, що суд може оцінювати думку дитини з урахування їх віку не лише безпосередньо в судовому засіданні, але і через оцінку висновку органу опіки і піклування, службові особи якого проводили опитування дитини; за наслідками професійного посередництва, зокрема шляхом її опитування у присутності експерта психолога, який має відповідну кваліфікацію та може проводити бесіди з дитиною і правильно передати та інтерпретувати її слова, з фіксацією його результатів для суду у вигляді висновків експерта. Отже, з огляду на право дитини бути вислуханою способами забезпечення реалізації такого права у справах, зокрема щодо визначення способу участі у вихованні дитини, можуть бути: заслуховування думки безпосередньо від дитини в залі судового засідання; отримання інформації щодо думки дитини з висновку органу опіки і піклування, експерта та / або спеціаліста. Заслуховування думки дитини в судовому засіданні не є допитом свідка, малолітнього/неповнолітнього свідка відповідно до статей 230, 232 ЦПК України, оскільки не спрямоване на з`ясування обставин справи, а має на меті з`ясування суб`єктивної думки дитини, яку суд враховує залежно від фактичних обставин справи та найкращих інтересів дитини, які можуть не відповідати висловленій думці. Верховний Суд зауважує, що процесуальний закон не містить спеціальних норм, які б регулювали порядок заслуховування думки дитини у спорах щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном, що передбачено статтею 171 СК України, тому керується загальними приписами цивільного процесуального законодавства з урахуванням міжнародних актів та законодавства у сфері захист прав дітей. Під час судового розгляду було проведено опитування малолітньої дитини [PERSON] , який пояснив, що проживає з батьком, мама наразі з ними не живе. Зазначає, що було більш комфортніше, коли мама проживала разом з батьком. Грає разом з батьком на вулиці, їздять разом в парк, раз на тиждень приходить до мами. Надаючи оцінку думці сина сторін [PERSON] , суд зазначає, що висловлене дитиною бажання й надалі проживати з батьком, з яким він проживає, є невмотивованим, висловлене загальними фразами. Відсутність регулярного повноцінного спілкування з матір`ю протягом тривалого часу, коли дитина мала тісний контакт з батьком та його родичами, які не давали можливості спілкуватися з матір`ю, дає підстави для висновку, що зазначене вплинуло на думку малолітньої дитини. Суд враховує існування ризику маніпулювання дитиною, коли її заслуховують і вона висловлює свою думку (наприклад, одним з батьків проти іншого), та встановив, що дитина щиро та відкрито висловилась про обставини, які вказують на необхідність налагодження стосунків між дитиною і матір`ю в процесі їхніх зустрічей. Верховний Суд зазначає, що у справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, зокрема її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 334/1202/20, провадження № 61-7951св22, від 15 серпня 2023 року у справі № 759/4170/20, провадження № 61-3420св23. Згідно з матеріалами справи, обставинами, встановленими в судовому засіданні суд враховує те, що позивачка за первісним позовом є психічно здоровою особою, любить сина і бажає брати участь у його вихованні. Доказів застосування позивачкою фізичних покарань до дитини, наявності у неї шкідливих звичок, які б перешкоджали нормальному вихованню сина, у матеріалах справи немає. У постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 757/33742/19-ц, зазначено, що «під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (частина четверта статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Тлумачення вказаної норми свідчить, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності. Зазначені обставини слід також перевіряти при вирішенні питання про забезпечення позову у справах про визначення місця проживання дитини». Так, під час розгляду справи було встановлено, що 09.09.2024 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу винесено Постанову у справі № 216/5237/24, провадження 3/216/2733/24, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.02.2025 року по справі № 216/5237/24, постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.09.2024 року відносно [PERSON] - скасовано. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження відносно [PERSON] закрито, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Доказів повторного звернення [PERSON] до правоохоронних органів з приводу вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно дитини матеріали справи не місять і суд зазначеного не встановив. [PERSON] не довів, що визначення місця проживання дитини з матір`ю створює загрози психологічного чи фізичного характеру, чи призведе до негативних для дитини наслідків або іншим чином створить для дитини нетерпиму обстановку. Згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. У контексті наведеного, суд зазначає, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20). У пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2). Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4). Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений. Водночас труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна фізична опіка сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина. З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків чи застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком. У постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20, від 16 лютого 2024 року у справі № 465/6496/19 Верховний Суд звертав увагу на можливість застосування судами моделі спільної фізичної опіки батьків над дитиною. Під час вирішення питання щодо можливості встановлення спільної фізичної опіки, суди, окрім загальних обставин, мають також враховувати: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом з ним, згоду на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться не далеко від звичайного місця проживання дитини (сформованих місць життєвих інтересів дитини) тощо. Судом встановлено, що як батько, так і мати дитини належним чином ставилися до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризуються в побуті та професійній спільноті, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку дитини. У той же час між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки, що унеможливило вирішення питання про фізичну опіку щодо їхнього спільного сина в позасудовому порядку. Враховуючи те, що дитина тривалий час проживає з батьком, він має відповідні соціальні контакти за місцем проживання батька, виявляє більшу прихильність до батька. Однак, вочевидь дитина потребує і материнської турботи та безумовної любові, яка має позитивно впливати на його розвиток. Подолання певних дискомфортних на першому етапі незручностей для дитини, пов`язаних з тимчасовою зміною звичного для неї місця проживання і середовища, а також налагодження емоційного контакту дитини з матір`ю має відбуватися у співпраці батька і матері, а також органів у справах дітей, за необхідності - психологів. Доказів, які б свідчили про неможливість відновлення та підтримання належного емоційного контакту між матір`ю та дитиною або шкідливість таких контактів для дитини, не здобуто. Використання спільної фізичної опіки у цій справі спрямоване на повернення матері у життя і виховання дитини, яка потребує як материнського, так і батьківського виховання, що у їх синтезі формують основу становлення дітей як повноцінних членів суспільства. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , на поточному етапі доцільно визначити почергово з кожним з батьків, у такому порядку: два тижні з батьком [PERSON] , два тижні з матір`ю [PERSON] . Батьки мають спільно приймати рішення щодо суттєвих питань виховання і розвитку дітей, узгодити порядок несення витрат на утримання дітей. Почергове проживання дитини доцільно розпочати за місцем проживання матері, надавши можливість батькам та дитині налагодити необхідні комунікації та залагодити непорозуміння. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»). В матеріалах справи наявні: копія договору №1/04 від 01 червня 2023 року про надання правової допомоги [PERSON] АО «Адвокатська компанія «Апріорі» (а.с.28), ордер серії АЕ № 1202089 (а.с.6), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.7), акт № 1 наданих послуг (правової допомоги) від 10.11.2025 року за Договором про надання правової допомоги № 1/04 від 01.06.2023 року, прибутковий касовий ордер № 4 від 02.06.2023 року на суму 15000,00 грн. Таким чином, виходячи із доведеності, співмірності та розумності розміру понесених судових витрат позивача [PERSON] , складності справи, судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки за первісним позовом, у заявленому розмірі, тобто 15000,00 грн. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають понесені нею витрати на сплату судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 1610,40 грн. Щодо стягнення судових витрат із [PERSON] на користь [PERSON] , питання не вирішувалося, оскільки до суду на момент вирішення спору не надано доказів на підтвердження понесених витрат останнім.

Outcome: partial