Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

І. Зміст позовної заяви. Позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду міста Дніпра з позовом про визначення місця проживання дитини до [PERSON] , третя особа: Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у стосунках позивача з відповідачем [PERSON] народилася їх спільна донька [PERSON] , [INFO] . З відповідачем спільне сімейне життя не склалося, відповідач переїхав до іншого помешкання та не приймає посильної участі в житті дитини, донька проживає з позивачем та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З моменту припинення відносин між ними, відповідач безкінечно телефонував їй, погрожував, що забере доньку, неодноразово приходив до помешкання позивача на власний розсуд вночі та висловлював намір забрати дитину. Враховуючи вік дитини, той факт що з народження дитина проживає з матір`ю, а між батьками відсутні домовленості щодо місця проживання дитини, позивач просила суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Судові витрати, які складаються з судового збору просила покласти на відповідача. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 09.09.2025 у справі відкрите провадження, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. По справі призначене підготовче судове засідання на 13.10.2025, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. 13.10.2025 засідання відкладено на 06.11.2025. Ухвалою від 06.11.2025 підготовче провадженні у цій справі закрите. Справу призначено до судового розгляду на 02.12.2025 та 09.12.2025. 09.12.2025 суд перейшов до стадії прийняття рішення. ІІІ. Доводи сторін в судовому засіданні. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви, суду пояснила, що у них з відповідачем [PERSON] [INFO] народилася дочка [PERSON] . З відповідачем вони не проживають однією сім`єю, [PERSON] мешкає окремо, дитина проживає разом з нею, відповідач сплачує аліменти і більше ніякої допомоги не надає. Рішення звернутися до суду було прийняте після того, як відповідач приїхав до її помешкання вночі в нетверезому стані та потривожив її з дитиною, погрожував відібрати дитину, потім ліг спати, а вранці поїхав, як наче нічого не сталося. Така поведінка відповідача могла бути декілька разів на тиждень. Відповідач їй неодноразово телефонував у нічний час, вона заблокувала його номер у телефоні, оскільки він це робить виключно у стані алкогольного сп`яніння. Відповідач почав приїжджати до дитини у дитячий садочок. Вона намагалася добровільно домовитися з відповідачем про визначення порядку виховання дитини, однак до згоди вони не дійшли. Вона працює на посаді начальника слідчого відділу СВ ВП №3 ДРУП №1 ГУНП, має стабільний дохід у вигляді заробітної плати у розмірі 43 тис. грн на місяць, має власне житло (приватний будинок), де для дитини облаштована окрема кімната, фізично здорова. Має можливість утримувати дитину та забезпечити їй всі умови для розвитку. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що не має наміру забирати у матері дитину, лише хоче її бачити, вважає у зв`язку з тим що дитина мешкає разом з матір`ю, визначати місце її проживання недоцільним, позовні вимоги не визнав. Не визнав в судовому засіданні фактів відвідування дитини у нічний час, здійснення численних дзвінків, у тому числі, у стані алкогольного сп`яніння. Стверджував про вчинення позивачем перешкод йому у спілкуванні з дитиною. Дійсно, він декілька разів відвідував дочку у дитячому садочку: один раз йому відмовили у спілкуванні із дочкою, зазначивши, що спілкуватися заборонила мати дитини, а другий раз йому поспілкуватися дозволили і він десь годину спілкувався із дочкою. Він бажає спілкуватися із дитиною, чекає рішення суду: якщо згоди щодо порядку спілкування із дитиною із позивачем не дійде, буде звертатися до суду. Підтвердив, що між ним і позивачем у добровільному порядку не вирішувалося питання порядку та способів його участі у вихованні дитини. Представник Органу опіки та піклування адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради Івчик В.А. надала заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки. VI. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач [PERSON] є матір`ю, а відповідач [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 11.10.2022. [PERSON] працює на посаді заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділення ГУНП в Дніпропетровській області та має дохід, розмір якого за період з січня до грудня місяця включно 2024 року склав 525208,78 грн, що підтверджено довідкою про доходи № 43 від 28.02.2025. Згідно довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психотропних речовин № 3982, виданою КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпровської обласної ради [PERSON] не має протипоказань для виконання діяльності з опіки та піклування. Згідно висновку адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради № 4/3-103 від 18.03.2025, мати [PERSON] , разом із дитиною [PERSON] , проживають за адресою: [ADDRESS] , де створено умови для проживання. Волинець офіційно працевлаштована, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку лікарів нарколога та психолога не перебуває. Дитина [PERSON] відвідує філію Дитячого Центру «ВІЛЬНІ». З наданої довідки вбачається, що до дитячого центру водить та забирає дитину виключно матір. З заяв, наданих [PERSON] , [PERSON] вбачається, що за 2024 рік батька дитини бачили дуже рідко, останні три місяці він не з`являвся взагалі. З дитиною бачили лише матір. На засіданні комісії з питань прав дитини батько [PERSON] повідомив, що дитина постійно проживає з [PERSON] і він не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір`ю. Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з мамою [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є хрещеною мамою [PERSON] , сторони їй доводяться кумами. З моменту народження дитини бачилися і спілкувалися з позивачкою дуже часто, їх будинки розташовувалися поруч. Вже деякий час вона проживає подалі, але вони все одно спілкуються декілька разів на тиждень. Розвиток подій відносин між позивачем та відповідачем їй відомі. Відповідач з життя позивача зник на дев`ятому місяці її вагітності. Останній раз відповідач телефонував безпосередньо їй 25.03.2025 о 12 годині ночі, він був нетверезий та цікавився чому позивач не бере від нього слухавку. Згодом він зателефонував знову та говорив, що має такі ж права на дитину як і позивач і вони ще подивляться з ким лишиться дитина. Зараз її кума з відповідачем не спілкуються. Свідок [PERSON] в суді показала, що зі сторонами знайома, її дочка [PERSON] є хрещеною матір`ю дитині сторін. Вона часто бачиться із позивачем, бо допомагає позивачці доглядати дитину. Позивач дуже рано вийшла на роботу після народження дитини, тому потребувала допомоги у догляді за дитиною. [PERSON] та [PERSON] недовго проживали разом, після припинення відносин між сторонами, відповідач приїзжав до дитини, коли міг у вихідний на пів години, потім за дитиною доводилося доглядати їй, бо у батька не було на це часу. Часи його відвідувань припадали на ранок, ніч або під ранок. Щодо участі відповідача у вихованні дитини їй нічого не відомо. V. Оцінка суду Дослідивши надані суду дані у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 18 та частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ці положення міжнародного законодавства знайшли своє визначення у законодавстві національному, відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України якого, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. За приписами статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно із частинами першою і другою статті161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до установлених у судовому засіданні обставин, виходячи із принципу, що найвищі інтереси дитини мають бути першочерговим міркуванням при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , з урахуванням факту проживання дитини з моменту народження саме із матір`ю, врахувавши вік дитини та належне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення дитини усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю чи негативно впливали на її виховання та розвиток, суд приходить до висновку про необхідність визначення та залишення проживання малолітньої [PERSON] із матір`ю [PERSON] . Незважаючи на твердження відповідача про відсутність у нього намірів забирати дитину у її матері і відсутність у зв`язку із цим предмету спору, суд критично ставиться до пояснень відповідача у судовому засіданні, оскільки ним в судовому засіданні спростовувалися факти, які у подальшому були підтверджені в судовому засіданні показами свідків. При цьому суд вказує на те, що фактичне проживання дитини разом із матір`ю не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн. На підставі, ст. 161 СК України, ст. 29 ЦК України,

Outcome: approved