Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Представник позивача-\~адвокат Супрун\~Д.В.\~ звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована та проживає разом з позивачем у [ADDRESS] . Згідно довідки Вирівського ліцею Річківської сільської ради Сумського району Сумської області від 03.01.2024 року № 01-23/2 дитина [PERSON] проживає постійно з батьком [PERSON] , мати [PERSON] жодного разу не з`явилась до закладу освіти, не цікавилася навчанням та вихованням дитини. Відповідачка тривалий час мешкає за кордоном, вихованням дитини не займається, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала і не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною. Додатковим рішенням Сумського районного суду Сумської області від 19.09.2024 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі частини з усіх видів її заробітку(доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 06.03.2024 і до повноліття дитини. На виконання рішення видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання у Сумський ВДВС у Сумському районі Сумської області. Станом на 03.07.2025 заборгованість по сплаті аліментів становить 54539,10 грн. А тому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про час розгляду справи у суді. Представник органу опіки та піклування Річківської сільської ради Білопільського району в судовому засіданні підтримала свій висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. Суд, заслухавши пояснення сторін та свідків, думку дитини, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] ( а.с.8). Згідно довідок Вирівського ліцею Річківської сільської ради Сумського району Сумської області від 12.01.2022 р. та 03.01.2024 року № 01-23/2 дитина [PERSON] проживає постійно з батьком [PERSON] , мати [PERSON] жодного разу не з`явилась до закладу освіти, не цікавилася навчанням та вихованням дитини.( а.с.12,13) Відповідно до довідок № 09 від13.01.2022, № 70 від 03.02.2023, №99 від 19.02.2024 року виданої Вирівським старостинським округом Річківської сільської ради Сумського району Сумської області [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] , 1951 р.н. та донькою [PERSON] , 2011 р.н. ( а.с.14,15,16). Відповідно до довідок №10 від 13.01.2022, № 71 від 03.02.2023 року виданої Вирівським старостинським округом Річківської сільської ради Сумського району Сумської області [PERSON] за адресою [ADDRESS] не зареєстрована та не проживає ( а.с.17,18) Відповідно до додаткового рішення Сумського районного суду Сумської області від 19.09.2024 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] у розмірі частина з усіх видів її заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с89 справи №587/669/24, номер провадження 2/587/356/24) З довідки розрахунку Сумського ВДВС у Сумському районі Сумської області вбачається заборгованість по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №587/669/24 виданого 19.12.2024 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , яка складає 54539,10 грн.( а.с.19) Відповідно до висновку органу опіки та піклування Річківської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] - з метою захисту прав та інтересів дитини, запобігання бездоглядності, орган опіки та піклування Річківської сільської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , 1979 року народження відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ( а.с.37, 38,39). Під час розгляду справи був допитаний свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач є його сусідом, його онук навчається з [PERSON] в одному класі. Коли діти ходили у другий клас він відповідачку вже не бачив взагалі, ні вдома ні в школі. Внук ходе в гості до [PERSON] . Позивач жив з матір`ю, та донькою. Чи спілкується [PERSON] з матір`ю, йому не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач її син. Відповідачка проживала з ними та їздила на заробітки в Курську область. Їздила на 2 неділі, а потім приїздила до дома. Потім одного разу не повернулася, син почав хвилюватись. Через 3 місяці вона зателефонувала сину, сказала, що живе у Білгородській області з іншим чоловіком та у неї все добре. Це було 3 роки до війни, внука була у другому класі. Потім на зв`язок вона не виходила. Вони їй з сином не телефонували і вона їм. Не цікавилася станом здоров`я дитини, хоча в дитини з народження вади серця і її потрібно було возити в лікарню Ахмадит. Донька відвикла від матері, вона з сином займається її вихованням. В судовому засіданні в присутності педагога-психолога [PERSON] було заслухано думку дитини [PERSON] , яка пояснила, що проживає з батьком та бабусею в с.Вири. Мама з ними не проживає, від батька їй стало відомо, що мама проживає в Російській Федерації Останній раз бачила маму коли була у другому класі, з нею на даний час не сплікується. Зазначала, що відвикла від мами, вважала, що можливо її позбавити батьківських прав. Стаття 171 СК України\~закріплює, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Статтею 51 Конституції України\~визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 9 Конвенції ООН зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга\~статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно частини 3\~статті 4 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з пунктами 2-5 частини 1\~статті 164 СК України\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України\~визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16\~постанови від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»\~надав роз`яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться\~такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2\~ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Висновок органу опіки та піклування Річківської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України). Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що відповідачка з 2018 року поїхала на заробітки до Бєлгорода рф, де і перебуває до цього часу. Позивач пояснив суду, що відповідачка дійсно в 2018 році виїхала до Бєлгорода рф, де працювала кухарем, там же вийшла заміж. Позивач вже раніше звертався з аналогічним позовом до відповідачки про позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] та рішенням Сумського районного суду Сумської області від 30.07.2024 у задоволенні позову було відмовлено. (а.с.76-78 справи №587/669/24, номер провадження 2/587/356/24) Постановою Сумського апеляційного суду від 17.06.2025 дане рішення залишено без змін (а.с.76-78 справи №587/669/24, номер провадження 2/587/356/24) Позивач в підтвердження нових позовних вимог про позбавлення батьківських прав послалася на те, що оскільки відповідачка протягом значного часу взагалі не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання у школі, взагалі не спілкується з нею, не сплачує аліменти, вона повинна бути позбавлена батьківських прав стосовно доньки. Проте, суд вважає, що позивачем не доведено, що відповідачка є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та її поведінка відносно доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Так як було встановлено під час розгляду даної справи та встановлено у рішенні Сумського районного суду Сумської області від 30.07.2024 відповідачка перебуває в РФ. Загальновідомий факт, що між Україною та РФ йде війна, на даний час всі дипломатичні стосунки з даною країною припинені, громадяни позбавлені можливості вільно пересуватися з території РФ до України, між країнами відсутні будь - які транспортні зв`язки, не працює пошта, відсутня можливість здійснювати грошові перекази тощо. За таких обставин, стверджувати, що відповідачка, постійно проживаючи в м. Бєлгороді РФ, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, немає підстав, оскільки відповідачка позбавлена об`єктивної можливості приїхати до дитини, з якою її розділяє лінія фронту, як не може і надсилати грошові перекази, сплачувати аліменти за виконавчим провадженням, приймати іншу участь у вихованні дитини тощо. Дані обставини продовжують тривати і на момент розгляду даної справи. Крім того, позивачем не було доведено, в чому саме полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її матері по відношенню до неї батьківських прав. За таких обставин, за відсутності належних та допустимих доказів винної поведінки [PERSON] щодо свідомого ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітньої доньки [PERSON] , враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за даних обставин застосовувати не можна, а також те, що позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її доньки не забезпечуватиме її інтересів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки та передчасність застосування такої крайньої міри відповідальності, а тому вважає за необхідне у позові відмовити. \~\~\~

Outcome: dismissed