Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Представник позивача адвокат Маківський В.В. звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ТОВ «Мобайл Енерджи» на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати за листопад, грудень 2024 року в розмірі 26 385,34 грн., 79 155,69 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2025 по 30.06.2025, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 3 183,03 грн та вихідну допомогу у розмірі 13 192,67 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.07.2023 року [PERSON] прийнято на роботу в ТОВ «Мобайл Енерджи» на посаду молодшого оператора заправних станцій. 31 грудня 2024 року його звільнено у зв`язку із скороченням чисельності штату згідно із пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Проте в день звільнення відповідач не провів з ним повного розрахунку, нарахована заробітна плата за листопад, грудень 2024 року на даний час не виплачена. Також не було виплачено вихідну допомогу, компенсацію за дні невикористаної основної відпустки та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Маківський В.В. подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про час і місце розгляду справи сповіщений через електронний кабінет ЄСІТС відповідно до частини 6, пункту 2 частини 8 статті 128 ЦПК України. Відзив відповідачем не подавався. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, справу розглянуто без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, а саме - з 01.07.2023 працював на посаді молодшого оператора заправних станцій АЗС №30, про що свідчить запис в трудовій книжці на ім`я позивача ( а.с.22). 31 грудня 2024 року його звільнено у зв`язку з скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.22) та копією наказу №188-К/С від 31.12.2024 ( а.с.20). З пояснень позивача, встановлено, що з ним не було проведено повного розрахунку під час звільнення. А саме не виплачена заробітна плата за листопад, грудень 2024 року, вихідна допомога, компенсація за дні невикористаної основної відпустки та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до статті 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу, своїх вимог або заперечень. Частиною четвертою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частина перша статті 47 КЗпП України встановлює, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно з статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки подень фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. [PERSON] у позовній заяві зазначає, що відповідач в день звільнення видав їй копію наказу про звільнення, але остаточного розрахунку при звільненні не здійснив. Відповідач доказів про проведення повного розрахунку зі звільненим працівником [PERSON] не надав, тому суд, на підставі наданих позивачем доказів, вважає встановленим, що відповідач має заборгованість перед позивачем. З індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що сума нарахованої [PERSON] заробітної плати становить за листопад 2024 року - 14226,60 грн.; грудень 2024 року - 19393,41 грн. З цих сум були сплачені страхові внески (а.с.17). З виписок по картковому рахунку, належного [PERSON] встановлено, що останній раз виплата йому зарплати проводилася 06.12.2024 року за 2 - гу половину жовтня 2024 року. За листопад та грудень 2024 року - заробітна плата не виплачувалася (а.с.14-15). Таким чином, заборгованість ТОВ «Мобайл Енерджи» перед позивачем по заробітній платі за листопад-грудень 2024 року за вирахуванням ПДФО та військового збору становить 26385,34 грн. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 26385,34 грн. Позивач також просив стягнути компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 3183,03 грн., посилаючись на те, що має 10 календарних днів невикористаної основної відпустки. Відповідно до наказу №188-К/С від 31 грудня 2024 року про звільнення [PERSON] бухгалтерію зобов`язано виплатити грошову компенсацію у зв`язку зі звільненням за 10 календарних днів щорічної основної відпустки (а.с.20) та вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати. Позивач стверджує, що компенсація за невикористані дні відпустки йому не сплачена. Оскільки відповідачем не надано жодних доказів на спростування даного твердження, суд бере за основу саме 10 календарних днів для розрахунку компенсації за невикористану відпустку. Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки (абз. 1 п. 2 Порядку). Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку. Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки (п. 7 Порядку). Компенсація за невикористану відпустку мала бути виплачена відповідачем позивачу при звільненні, тобто 28.02.2025, тому середня заробітна плата для розрахунку компенсації береться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи. Кількість календарних днів за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 = 366. Сумарний заробіток (дохід) за останні 12 місяців (згідно довідки ОК-7) - 151295,70 грн. Середньоденна заробітна плата: 151 295,70 грн / 366 днів = 413,38 грн. Таким чином, компенсація за невикористані дні відпустки становить: 4133,80 грн до вирахування податків, та 3183,03 грн за вирахуванням ПДФО та військового збору. Поняття та підстави виплати вихідної допомоги визначені в статті 44 КЗпП України. За змістом цієї норми вихідна допомога - це грошова виплата працівникові, який звільнений з роботи не з власної ініціативи, яку виплачує роботодавець у випадках, передбачених законом або сторонами. Вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав, що виплачуються працівникові при звільненні. Тобто, основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи. Отже, спір у цій справі стосується невиплати вихідної допомоги при звільненні на яку працівник має право, згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, а тому не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про її стягнення. Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках, зокрема скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Для розрахунку вихідної допомоги при звільненні необхідно визначити розмір середньомісячної заробітної плати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати відповідно постанови до Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Відтак, розрахунок середнього заробітку є наступним: розмір нарахованої заробітної плати позивачу останні два календарні місяці роботи, що передували його звільненню у період за листопад - грудень 2024 року становила 26385,34 грн., тобто середньомісячна заробітна плата склала: 13192,67 грн. Таким чином, сума нарахованої вихідної допомоги, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 13 192,67 грн. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два повні календарні місяці роботи (п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів»). Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Заробітна плата [PERSON] за листопад - грудень 2024 року становила 26385,34 грн. Кількість робочих днів у цих місяцях: 43 дні. Відповідно середньоденний заробіток склав 613,61 грн/день В періоді з 01.01.2025 по 31.06.2025 було 129 робочих днів, відповідно розмір компенсації склавдає 79 155,69 грн (129 днів * 613,61 грн.). Отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 26 385,34 грн, компенсацію за 10 календарних днів невикористаної основної відпустки у розмірі 3183,03 грн, вихідну допомогу 13 192,67 грн та середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 79 155,69 грн. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 1211,20 грн ( а.с.28) Щодо інших вимог позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Отже, з відповідача слід стягнути на користь позивача 1211,20 грн та в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved