Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 29.08.2015 року вони з відповідачем зареєстрували шлюбі. Від шлюбу мають дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що шлюбні відносини між сторонами носять лише формальний характер. Між ними втрачені почуття поваги, піклування, взаємодопомоги та любові. За такого їхнє сімейне життя поступово погіршувалося. Все це в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Як подружжя сторони не підтримують зв`язку, кожен з них має різні погляди на сімейне життя, вони не мають спільного побуту, бюджету, взаємних прав та обов`язків. Позивач переконана, що фактично та юридично збереження шлюбу між сторонами у подальшому неможливе та суперечитиме їхнім інтересам та інтересам дитини. Тому у зв`язку з фактично неіснуючими шлюбними відносинами, відсутністю причин зберегти даний шлюб, вважає за доцільне розірвати шлюб. Просить суд відносити їй дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу, не надавати додаткового часу для примирення та розірвати шлюб. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2025 справу розподілено судді Волощук О.О. Ухвалою суду від 23.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, проте надала до суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги та просить розглядати справу без її участі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, проте надав до суду заяву, в якій зазначив, що проти позовних вимог не заперечує та просить розглядати справу без його участі. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів\~справи вбачається,\~що 29.08.2015\~року сторони\~зареєстрували шлюб\~у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, про що складено актовий запис №208 /а.с.9/. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с.10/. Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, подружнє життя сторін не склалося, примирення неможливе, згоди щодо розірвання шлюбу у добровільному порядку не досягли, про що зазначено у позовній заяві. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу, є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище, відповідач просить суд відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved