Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

28.10.2025 р. до суду позивач подала цей позов, у якому просила змінити розмір стягуваних аліментів із [PERSON] на її користь, для утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за виконавчим листом Гайсинського районного суду Вінницької області №129/1475/20 від 22.09.2020 року, та стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим судовим рішенням законної сили і до повноліття дитини [PERSON] . Позивач вимоги позову обґрунтувала тим, що за виконавчим листом Гайсинського районного суду Вінницької області №129/1475/20 від 22.09.2020 року, з відповідача [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно стягуються аліменти в твердій грошовій сумі 2500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.06.2020 р. і до його повноліття, однак з моменту прийняття попереднього судового рішення про стягнення з відповідача аліментів, істотно збільшилися витрати на утримання неповнолітньої дитини та змінився розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і стягуваних з нього аліментів на утримання їхньої спільної неповнолітньої дитини їй не вистачає, та враховуючи те, що відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України та отримує грошове забезпечення, зазначене вказує, що матеріальний стан відповідача є стабільним, що спонукає її звертатися до суду із вимогами про зміну розміру стягнення аліментів, при цьому відповідач є фізично здоровим, працездатним, який інших аліментних зобов`язань не має, може виконувати свій обов`язок по утриманню свого неповнолітнього сина, оскільки він має право на достатній рівень матеріального забезпечення і аліменти в твердій грошовій сумі 2500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є недостатнім утриманням з боку батька, оскільки, в силу свого віку (14 років) потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, що тягне відповідну зміну матеріального становища неповнолітньої дитини. Представник позивача, - адвокат Мельник А.М. в судове засідання не з`явивуся, письмово 23.12.2025 р. справу просив розглядати у його та позивача відсутність та вимоги позову задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, письмово 24.12.2025 р. просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю та безумовно, про що подав письмову заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом. З урахуванням позицій сторін, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне позовні вимоги задовольнити з таких міркувань. Доведено, що за виконавчим листом Гайсинського районного суду Вінницької області №129/1475/20 від 22.09.2020 року із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно стягуються аліменти в твердій грошовій сумі 2500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.06.2020 р. і до його повноліття, однак з моменту прийняття попереднього судового рішення про стягнення з відповідача аліментів, істотно збільшилися витрати на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та змінився розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і стягуваних з [PERSON] аліментів на утримання їхнього спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , позивачу [PERSON] не вистачає, та враховуючи те, що відповідач [PERSON] є військовослужбовцем Збройних Сил України та отримує грошове забезпечення, зазначене вказує, що матеріальний стан відповідача [PERSON] є стабільним, що спонукає її звертатися до суду із вимогами про зміну розміру стягнення аліментів, при цьому відповідач [PERSON] є фізично здоровим, працездатним, який може виконувати свій обов`язок по утриманню свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , має право на достатній рівень матеріального забезпечення і аліменти в твердій грошовій сумі 2500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є недостатнім утриманням з боку батька, оскільки в силу свого віку (14 років) потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, що тягне відповідну зміну матеріального становища неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а тому батько, - [PERSON] зобов`язаний щомісячно сплачувати позивачу [PERSON] аліменти для утримання їх спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим судовим рішенням законної сили, і до повноліття дитини, який суд визначив з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини та меж заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог, а також визначених ст. 182 СК України обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів; зокрема відповідач, платник аліментів [PERSON] є фізично здоровим, працездатним, є військовослужбовцем Збройних Сил України та отримує грошове забезпечення, може виконувати свій обов`язок по утриманню свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , також відповідач 24.12.2025 р. визнав позовні вимоги повністю та безумовно. Встановлені у справі обставини та висновки суду, підтверджуються такими доказами: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.12.2011 р., рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області №129/3265/19 від 21.12.2019 р., свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.06.2024 р., витягом з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні станом на 13.10.2025 р., виконавчим листом Гайсинського районного суду Вінницької області №129/1475/20 від 22.09.2020 р., квитанцією про сплату професійної правничої допомоги від 22.10.2025 р., розрахунком суми витрат за надання правничу допомогу (надання послуг) від 27.10.2025 р., (вищезазначені докази зберігаються в цивільній справі №129/3800/25, провадження по справі 2/129/2043/2025). Спірні правовідносини регулюються такими нормами права. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; \Частину першу статті 182 доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017; в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018\ 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України) та на підставі припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом, а стаття 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленою резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, - 1. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 2. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Найкращі інтереси дитини - це принцип зі сфери захисту прав дитини, що стосується прийняття рішень. В статті третій Конвенції ООН про права дитини говориться: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини»[1]. В оцінці найкращих інтересів дитини необхідно дотримуватись балансу «всіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей». Оскільки за виконавчим листом Гайсинського районного суду Вінницької області №129/1475/20 від 22.09.2020 року із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно стягуються аліменти в твердій грошовій сумі 2500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.06.2020 р. і до його повноліття, однак з моменту прийняття попереднього судового рішення про стягнення з відповідача аліментів, істотно збільшилися витрати на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та змінився розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і стягуваних з [PERSON] аліментів на утримання їхнього спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , позивачу [PERSON] не вистачає, та враховуючи те, що відповідач [PERSON] є військовослужбовцем Збройних Сил України та отримує грошове забезпечення, зазначене вказує, що матеріальний стан відповідача [PERSON] є стабільним, що спонукало позивачку звернутися до суду із вимогами про зміну розміру стягнення аліментів, при цьому відповідач [PERSON] є фізично здоровим, працездатним, який може виконувати свій обов`язок по утриманню свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , має право на достатній рівень матеріального забезпечення і аліменти в твердій грошовій сумі 2500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є недостатнім утриманням з боку батька, оскільки, в силу свого віку (14 років) потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, що тягне відповідну зміну матеріального становища неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а тому батько, - [PERSON] зобов`язаний щомісячно сплачувати позивачу [PERSON] аліменти для утримання їх спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим судовим рішенням законної сили, і до повноліття дитини, який суд визначив з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини та меж заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог, а також визначених ст. 182 СК України обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів; зокрема відповідач, платник аліментів [PERSON] є фізично здоровим, працездатним, є військовослужбовцем Збройних Сил України та отримує грошове забезпечення військовослужбовця, може виконувати свій обов`язок по утриманню свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також відповідач 24.12.2025 р. визнав позовні вимоги повністю та безумовно, а тому з урахуванням вказаних встановлених обставин у їх сукупності та правовідосин, які з них випливають, суд дійшов висновку, що до цих правовідносин підлягають застосуванню зазначені вище в рішенні норми права, позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому з метою захисту законних прав позивача та неповнолітньої дитини суд визнає за необхідне позовні вимоги задовольнити та змінити спосіб та розмір стягуваних аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , для утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за виконавчим листом Гайсинського районного суду Вінницької області №129/1475/20 від 22.09.2020 року, та стягувати з [PERSON] , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим судовим рішенням законної сили і до повноліття дитини [PERSON] . При цьому, суд зауважує, що такий розмір стягуваних аліментів не суперечить чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітньої дитини, а також такий розмір стягуваних аліментів визначений із дотриманням принципу найкращих інтересів дитини, аліменти визначено в такому розмірі, щоб вони були достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини. З ухваленням рішення про задоволення вимог позову з відповідача [PERSON] відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню на користь держави 1211 грн. 20 коп. судового збору та на користь позивача [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Outcome: approved