Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

08\~жовтня 2025\~року до\~суду надійшла\~вказана позовна\~заява. В обґрунтування позовних вимог посилаються на\~те,\~що 06\~червня 2024 року [PERSON] уклав із ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» електронний кредитний договір №\~4713513, відповідно до якого отримав кредит у сумі 10\~000,00 грн строком на 360 днів, зобов`язавшись повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 1,5% від суми кредиту на день. Надалі [PERSON] було підписано додатковий договір від 06\~червня 2024 року про отримання 4\~000,00 грн кредитних коштів. Товариство свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало [PERSON] грошові кошти шляхом переказу на його картковий рахунок. [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав. 27 лютого 2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» уклало договір факторингу №\~27/02/2025, яким передало право вимоги за кредитним договором ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ». Просять стягнути зі [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 83\~297,61 грн, яка складається з 13\~999,99 грн заборгованості за тілом кредиту, 49\~767,63 грн заборгованості за відсотками, нарахованими первісним кредитором, та 19\~529,99 грн заборгованості за відсотками, нарахованими позивачем, а також сплачений судовий збір у сумі 2\~422,40,00 грн та 10\~000,00 грн витрат на правничу допомогу. Крім того, просять застосувати положення ч.\~ч.\~10, 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язати орган, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до стаття 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення. Ухвалою суду від 17 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 17\~листопада 2025 року. У зв`язку з неявкою відповідача судове засідання відкладалось до 18\~грудня 2025 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час судового розгляду повідомлений належним чином. У позовній заяві просив розглядати справу без його участі (а.с. 3-16). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином засобами поштового зв`язку (а.с.\~126, 140), а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.\~127, 141). Поштове відправлення повторно повернулося з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.\~126, 140). Відзиву на позовну заяву чи заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про місце, дату і час судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подавав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст.\~280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що 06\~червня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] в електронній\~формі укладено договір №\~4713513 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого товариство надало позичальнику грошові кошти в сумі 10\~000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти (а.с.\~19-29). Умови договору детально викладені в розділі 1 договору. Зокрема, сума кредиту 10\~000,00 грн; строк договору - 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів; стандартна процентна ставка за користування кредитом 1,50% в день; знижена процентна ставка 0,6% в день, яка застосовується за певних умов належного виконання договору. Товариство надає кредит у безготівковій формі на рахунок клієнта №\~ [NUMBER] протягом двох днів з моменту укладення договору, тобто 06 або 07 червня 2024 року (п.п. 2.1., 2.2. договору). 06 червня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] , також в електронній\~формі, укладено додатковий договір до договору №\~4713513\~про надання\~коштів на\~умовах споживчого\~кредиту від 06 червня 2024 року (а.с.\~38-41), яким збільшено суму кредиту на 4\~000,00 грн, внаслідок чого загальний розмір кредиту збільшився до 14\~000,00 грн. Всі інші умови кредитного договору залишилася незмінними. Посилання на обставини укладення 06\~червня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та\~ [PERSON] кредитного договору та додаткового договору в електронній формі відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», оскільки договори підписані [PERSON] електронними підписами за допомогою одноразових ідентифікаторів, відправлених йому товариством. Довідками ТОВ «Пейтек» від 06\~березня 2025 року підтверджується, що 06\~червня 2024 року ТОВ\~«ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало [PERSON] на картку №\~ [NUMBER] кошти у сумі 10\~000,00 та 4\~000,00 грн (а.с.\~43). Перерахування ТОВ\~«ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 06\~червня 2024 року [PERSON] на картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №\~ [NUMBER] коштів у сумі 10\~000,00 грн підтверджується також наданою на виконання ухвали суду інформацією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.\~129). Відповідно до договору факторингу №\~27/02/2025 від 27 лютого 2025 року, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Клієнт) та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» (Фактор),\~Клієнт відступив\~Фактору права\~вимоги,\~зазначені в Реєстрі Боржників (а.с.\~67-77). Витягом з Реєстру Божників до договору факторингу №\~27/02/2025\~від 27\~лютого 2025\~року підтверджується передання права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №\~4713513, загальна сума заборгованості 70\~767,62 грн, з яких: 13\~999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 49\~767,63 грн заборгованість за відсотками за 207 днів прострочення; 7\~000,00 грн - пеня (а.с.\~58-59). Відповідно до розрахунку первісного кредитора ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» заборгованість [PERSON] за договором №\~4713513 від 06 червня 2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту за період з 06 червня 2024 року до 27\~лютого 2025 року становить 70\~767,62 грн, з яких: 13\~999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 49\~767,63 грн заборгованість за відсотками за період з 06 червня 2024 року до 27\~лютого 2025 року (за 207 днів прострочення); 7\~000,00 грн - пеня (а.с.\~62-66). Згідно з розрахунком нового кредитора ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» заборгованість [PERSON] за договором №\~4713513 від 06 червня 2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту за період з 28 лютого 2025 року до 31\~травня 2025 року (за 93\~дні прострочення) становить 19\~530,00 грн заборгованості за процентами (а.с.\~60-61). Отже, загальна заборгованість за кредитним договором №\~4713513 від 06 червня 2024 року, яку позивач просить стягнути з відповідача, становить 83\~297,61\~грн (13\~999,99\~грн +\~49\~767,63\~грн +\~19\~529,99). Відповідно до п.\~1 ч.\~2 ст.\~11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ст.ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як убачається зі змісту ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом\~ч.\~1\~ст.\~512\~ЦК України\~кредитор у\~зобов`язанні (крім\~випадків,\~передбачених ст.\~515\~ЦК України)\~може бути\~замінений іншою\~особою у\~випадку,\~зокрема,\~передання ним\~своїх прав\~іншій особі\~за правочином\~(відступлення\~права вимоги),\~а згідно\~зі ст.\~514\~цього Кодексу\~до нового\~кредитора переходять\~права первісного\~кредитора в\~зобов`язанні в\~обсязі і\~на умовах,\~що існували\~на момент\~переходу цих\~прав,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Разом з тим, 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким, зокрема, було доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» новими частинами. Так частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма законодавства була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Як встановлено в пункті 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, до 22 квітня 2024 року надавачі споживчих кредитів могли здійснювати нарахування процентів у розмірі - 2,5%, з 22 квітня 2024 року дозволено здійснювати нарахування процентів, не перебільшуючи ставку в розмірі 1,5%, а з 20 серпня 2024 року 1% на день. Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що відсотки за кредитним договором №\~4713513 від 06 червня 2024 року, нараховані за ставкою 1,5% на день за період з 20\~серпня 2024 року до 31 травня 2025 року, підлягають перерахунку за ставками, визначеними в ч.\~5 ст.\~8 та в п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тобто за ставкою 1,00% на день. Так, за період з 20 серпня 2024 року до 31 травня 2025 року (285 днів) сума відсотків за ставкою 1,00% на день становить 39\~900,00 грн (13\~999,99 х 1,00% х 285). Загальна сума відсотків за договором за період з 06\~червня\~2024\~року до\~31\~травня\~2025\~року (360 днів) становить 49\~349,55 грн (60,00 + 2\~436 (84 х 29) + 9\~449,55 (209,99 х 45) + 39\~900,00 (140 х 285) 2\~496,00). У зв`язку з тим, що відповідач допустив порушення зобов`язань, встановлених договором, доказів своєчасного та належного виконання кредитного договору не надав, він має заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом. При цьому на підставі частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» №\~1734-VIII позовна вимога про стягнення відсотків за кредитним договором підлягає частковому задоволенню в сумі 49\~349,55 грн. Отже, позов підлягає частковому задоволенню, а сума, яка підлягає стягненню, становить 63\~349,54 грн, з яких: 13\~999,99 заборгованість за тілом кредиту, 49\~349,55 грн заборгованість за відсотками. Щодо позовної вимоги про застосування положень ч.\~ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч.\~10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. В свою чергу, згідно з ч.\~11\~ст. 265 ЦПК України\~остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Відповідно до\~Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18\~Перехідних положень ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у справі виникли 06\~червня 2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на теперішній час. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч.\~ч.\~10, 11\~ст. 265 ЦПК України\~інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили, та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні трати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір в сумі 2\~422,40 грн (а.с.\~1, 2), який відповідно до ч.\~1 ст.\~141 ЦПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 1\~842,24 грн (76,05%). Крім того, позивач ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» у позовній заяві просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн, на підтвердження яких подав: заявку №\~4713513 на виконання доручення до договору №\~01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року (а.с.\~104-105); копію свідоцтва адвоката Дідуха\~Є.О. про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.\~100); копію договору №\~01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року про надання правової допомоги, укладеного позивачем з адвокатом Дідухом\~Є.О. (а.с.\~102-103); довіреність на надання правничої допомоги (а.с.\~101); детальний опис робіт (наданих послуг) №\~4713513 від 18\~вересня 2025 року (а.с.\~106); рахунок на оплату послуг адвоката на суму 10\~000,00 грн (а.с.\~108); акт прийомупередачі виконаних робіт за договором №\~01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року (а.с.\~107). Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Відповідно до п. 1 ч. 2 т. 137 ЦПК України розподілу підлягають витрати на\~правничу допомогу\~адвоката,\~які визначаються\~згідно з\~умовами договору\~про надання\~правничої допомоги\~та на\~підставі відповідних\~доказів щодо\~обсягу наданих\~послуг і\~виконаних робіт\~та їх\~вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою. Враховуючи викладене, зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, співмірність судових витрат із ціною позову та складністю справи, урахувавши відсутність заперечень відповідача, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 7\~605,00 грн (76,05%). На підставі наведеного,

Outcome: partial