Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся керівник Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації з посиланням на те, щорозпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації №486 від 15.11.2012р. [PERSON] виділено у довгострокове тимчасове користування строком на 49 років для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей лісову ділянку загальною площею 0,1000 га, що знаходяться у постійному користуванні ДП «Білоцерківське лісове господарство» (квартал 33 виділ 4 Ставищенського лісництва) та розташована на території Сніжківської сільської ради Ставищенського району Київської області. На підставі вищевказаного розпорядження, 04.02.2013р. між постійним лісокористувачем ДП «Білоцерківське лісове господарство» та [PERSON] укладено договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою № [NUMBER] . Водночас під час дії договору відбулася заміна сторони зобов`язання. Відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 № 943 прийнято рішення про припинення ДП «Білоцерківське лісове господарство» та створення Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», яке є правонаступником прав та обов`язків ДП «Білоцерківське лісове господарство». Вивченням матеріалів Білоцерківською окружною прокуратурою встановлено, що тимчасовим лісокористувачем [PERSON] допущено порушення істотних умов договору, що в свою чергу є підставою для розірвання вказаного договору. Відповідно до акту лісівничо-рекреаційного обстеження лісових ділянок, що виділені в довгострокове тимчасове користування із лісів державної власності філії «Білоцерківське лісове господарство» ДП «Ліси України» виявлено порушення п. 6.4 Правил використання властивостей лісів, затверджених наказом Мінагрополітики України №502 від 14.08.2012р.. Зокрема, встановлено спорудження тимчасових споруд без погодження з постійним лісокористувачем (власником лісів) на земельній ділянці, що знаходяться у кварталі [NUMBER] виділі [NUMBER] Ставищенського лісництва та передана у довгострокове тимчасове користування [PERSON] згідно з договором довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою №10 від 04.02.2013р.. Факт спорудження тимчасових споруд підтверджується протоколом огляду від 19.05.2025р. та протоколом допиту свідка від 19.05.2025р., зокрема в ході ОМП виявлено, що на лісовій ділянці, яка використовується [PERSON] розташовано п`ять споруд та дві альтанки. Найбільша зі споруд у верхній частині має напис «Лісова Пісня». Всупереч умов договору, положень Податкового кодексу, Лісового кодексу України, [PERSON] рентна плата за тимчасове лісокористування не сплачується. Заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області в інтересах Київської обласної державної адміністрації просить розірвати договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою № 10 від 04.02.2013, укладений між ДП «Білоцерківське лісове господарство» та [PERSON] , зобов`язати [PERSON] повернути лісову ділянку, площею 0,1000 га, яка розташована в Ставищенському лісництві (квартал 33, виділ 4 ) в адміністративних межах Білоцерківського району Київської області, розпоряднику земельних ділянок - Київській обласній державній адміністрації, стягнути з відповідача судовий збір. 17 жовтня 2025 року за даним позовом ухвалою судді відкрито позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а. с. 114). 03.12.2025 року ухвалою суду справу призначено до розгляду по суті (а. с. 222). До суду від прокурора надійшла письмова заява про розгляд справи без участі його участі за наявними матеріалами, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, з викладених в позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву підстав (а. с. 209-212, 229). До суду від представника відповідача [PERSON] , - [PERSON] надійшла письмова заява про розгляд справи за його та відповідача відсутності, просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а. с. 228). Також, до суду подано представником відповідача відзив на позовну заяву (а. с. 181-183), відповідно до якого представник просить відмовити в задоволенні позову повністю, з тих підстав, що позивачем до позовної заяви долучено акт лісівничо-рекреаційного обстеження лісових ділянок від 14.11.2025 року філії «Білоцерківське лісове господарство» з посиланням на виявлення порушень. ДП «Ліси України» надало у справі письмові пояснення про усунення порушень виявлених у вказаному акті шляхом проведення 28.11.2024 року лісівничо-рекреаційного обстеження лісових ділянок. Відтак порушення в цій частині усунуте. ДП «Білоцерківський лісгосп» 27.07.2005 року видане [PERSON] погодження на вилучення земельної ділянки лісового фонду під розташування торгівельного павільйону та проведено обслідування в натурі земельної ділянки і виданий висновок про можливість передачі земельної ділянки з метою розташування торгівельного павільйону. Жодних термінів на реалізацію такого права не встановлено, а тому посилання позивача на відсутність погодження ДП «Білоцерківське лісове господарство» на будівництво тимчасових споруд не відповідає дійсності. Долучені до позовної заяви протокол допиту свідка від 19.05.2025 року та протокол огляду місцевості від 19.05.2025 року з додатками, вважає, неналежними доказами, оскільки з вказаного протоколу неможливо встановити, яку саме місцевість оглянуто в ході такого огляду та її відношення до відповідача. Відповідно до долученої відповіді ГУ ДПС України в Київській області інформація про оплату податків по рентній платі за спеціальне використання лісових ресурсів [PERSON] за період з 2019 по 2023 рік відсутня. Позивачем не надано інформації про оплату за період часу з дати укладення договору 2013 року по 2019 рік, та за період часу з 2023 року по дату звернення до суду, - 2025 рік. Відповідно до п. 4.5 договору, при затримці внесення плати у терміни, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. Відтак, затримка в оплаті є підставою для нарахування пені, однак не є підставою для розірвання договору. До суду від третьої особи: Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» надійшли письмові пояснення (а. с. 121-126), відповідно до яких дана третя особа просить вирішувати справу за наявними матеріалами. Крім того, зазначено в поясненні, що в ході перевірки порушення, які були виявлені і вказані в акті лісівничо-рекреаційного обстеження лісових ділянок, що виділені в довгострокове тимчасове користування із лісів державної власності - усунуто. В межах виділеної лісової ділянки в довгострокове тимчасове користування розташовані тимчасові споруди, а саме: кафе - металевий вагончик обшитий метало профілем, альтанки №2 дерев`яний зруб, альтанка №3 дерев`яна, барбекю - для приготування харчових продуктів (металевий навіс, мангал), вбиральня дерев`яна - обшита метало профілем, склад в кількості двох приміщень для побуту - дерев`яні обшиті метало профілем. Встановлені контейнери для сміття. Суд, розглянувши справу, дослідивши наявні письмові докази, враховуючи доводи учасників справи викладені в позовній заяві, відзиві на позовну заяву, відповіді на відзив, в поясненнях третьої особи, вважає, позовні вимоги слід задовольнити, виходячи із наступного. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації №486 від 15.11.2012р. [PERSON] виділено у довгострокове тимчасове користування строком на 49 років для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей лісову ділянку загальною площею 0,1000 га, що знаходяться у постійному користуванні ДП «Білоцерківське лісове господарство» (квартал [NUMBER] виділ 4 Ставищенського лісництва) та розташована на території Сніжківської сільської ради Ставищенського району Київської області (а. с. 39 - 40). На підставі вказаного розпорядження, 04.02.2013р. між постійним лісокористувачем ДП «Білоцерківське лісове господарство» та [PERSON] укладено договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою № [NUMBER] (а. с. 28 - 38). Водночас під час дії договору відбулася заміна сторони зобов`язання. Відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 № 943 прийнято рішення про припинення ДП «Білоцерківське лісове господарство» та створення Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», яке є правонаступником прав та обов`язків ДП «Білоцерківське лісове господарство» (а. с. 24 - 27, 48 - 61). На підставі витребуваних Білоцерківською окружною прокуратурою за письмовим запитом до ДП «Ліси України» (філія «Білоцерківське лісове господарство») встановлено, що тимчасовим лісокористувачем [PERSON] допущено порушення істотних умов договору, що в свою чергу є підставою для розірвання вказаного договору (а. с. 41 - 47). Відповідно до акту лісівничо-рекреаційного обстеження лісових ділянок, що виділені в довгострокове тимчасове користування із лісів державної власності філії «Білоцерківське лісове господарство» ДП «Ліси України» виявлено порушення п. 6.4 Правил використання властивостей лісів, затверджених наказом Мінагрополітики України №502 від 14.08.2012р.. Зокрема, встановлено спорудження тимчасових споруд без погодження з постійним лісокористувачем (власником лісів) на земельній ділянці, що знаходяться у кварталі [NUMBER] виділі [NUMBER] Ставищенського лісництва та передана у довгострокове тимчасове користування [PERSON] згідно з договором довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою №10 від 04.02.2013р.. Відповідно до повідомлення Київської обласної державної адміністрації інформація стосовно погодження зведення тимчасових будівель і споруд на лісових ділянках, переданих в користування за зазначеними у листі договорами, в межах Білоцерківського району Київської області в Київській обласній державній адміністрації відсутня (а. с. 43 - 47, 66-69). На запит прокурора Київською обласною державною адміністрацією повідомлено, що нею не вживалися заходи цивільно-правового характеру щодо звернення з позовом до суду про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою № [NUMBER] від 04.02.2013р., укладеного між ДП «Білоцерківське лісове господарство» та [PERSON] і повернення лісової ділянки площею 0,1 га (а. с. 62-68). Спорудження тимчасових споруд підтверджується протоколом огляду від 19.05.2025р. з фото таблицею до нього та протоколом допиту свідка [PERSON] від 19.05.2025р., зокрема в ході ОМП виявлено, що на лісовій ділянці, яка використовується [PERSON] розташовано п`ять споруд та дві альтанки. Найбільша зі споруд у верхній частині має напис «Лісова Пісня». Всупереч умов договору, положень Податкового кодексу, Лісового кодексу України, [PERSON] рентна плата за тимчасове лісокористування не сплачується (а. с. 70 - 97). У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно із ст. ст. 4 ч. 1; 5 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В ст. 14 Основного Закону вказано, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з вимогами ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. За змістом наведених приписів способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Тобто, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №310/11024/15-ц). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відновлення становища, яке існувало до порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Вказаний перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За змістом положень вище зазначених норм права розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Суд забезпечує захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються, шляхом здійснення провадження у справах. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18). Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом Тобто припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору. Положеннями статті 615 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Як визначено в п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору. Відповідно до п. 7.1 договору зміна його умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. При недосягненні згоди щодо умов договору спір розв`язується в судовому порядку. За приписами ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому, дослідження питання істотності порушення умов договору відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України не потрібне. Сам факт здійснення будівництва без згоди із постійним лісокористувачем є підставою для розірвання договору судом за умовами договору, які погоджені сторонами під час його укладання та є обов`язковими до виконання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у справі № 442/1208/21 від 05.07.2023, у справі № 902/111/24 від 07.05.2025. В даній поставі Верховний суд зауважив, що на відміну від Державного агентства лісових ресурсів України, обласного управління лісового та мисливського господарства, щодо яких Верховний Суд зробив висновок, що вони не можуть ініціювати питання про розірвання договору в судовому порядку відповідно до статті 651 ЦК України, питання про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою безпосередньо стосуються прав та інтересів обласної державної адміністрації, адже до повноважень такої адміністрації належить контроль за додержанням законодавства у сфері лісових відносин, забезпечення здійснення заходів з охорони і захисту лісів, повноваження вимагати усунення будь-яких порушень прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Тож, враховуючи повноваження, якими наділена обласна державна адміністрація у сфері лісових земельних відносин, Верховний Суд дійшов переконання, що обласна державна адміністрація як розпорядник спірної земельної ділянки вправі звертатися до суду з позовом про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою з підстав істотного порушення договору другою стороною. Пунктом 6.4 Правил використання корисних властивостей лісів, затверджених Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства №502 від 14.02.2012р., встановлено, що спорудження тимчасових будівель і споруд, у тому числі лінійного типу, необхідних для ведення господарської діяльності, здійснюється за погодженням з постійними лісокористувачами (власниками лісів). Як встановлено, [PERSON] здійснено зведення тимчасової споруди на лісовій земельній ділянці без погодження Київської обласної державної адміністрації як розпорядника земельної ділянки, так і постійного лісокористувача - Філії «Білоцерківське лісове господарство» ДП «Ліси України», що підтверджується листом Київської ОДА № 514/08/09.02-N/2025 від 24.01.2025р. та листом Філії «Білоцерківське лісове господарство» ДП «Ліси України» № 2137/20.17-2024 від 14.11.2024р.. Частиною 2 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (ч. ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України). Після припинення дії договору тимчасовий лісокористувач повертає постійному лісокористувачу лісову ділянку (п. 15 договору). Згідно з ч. 8 ст. 1 Лісового кодексу України (далі - ЛК України) земельна лісова ділянка - земельна ділянка лісового фонду України з визначеними межами, яка надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства. Відповідно до ст. 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи. Право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами (ч. 1 ст. 16 ЛК України). Об`єктом тимчасового користування можуть бути всі ліси, що перебувають у державній, комунальній або приватній власності (ч. 1 ст. 18 ЛК України). Тимчасове користування лісами може бути довгостроковим - терміном від одного до п`ятдесяти років і короткостроковим - терміном до одного року (ч. 2 ст. 18 ЛК України). Довгострокове тимчасове користування лісами - засноване на договорі строкове платне використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт (ч. 3 ст. 18 ЛК України). Довгострокове тимчасове користування лісами державної та комунальної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок у постійних користувачів лісами на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з постійними користувачами лісами та органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства (ч. 4 ст. 18 ЛК України). Суб`єктами правовідносин тимчасового користування лісами є власники лісів або уповноважені ними особи; підприємства, установи, організації, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи (ч. 7 ст. 18 ЛК України). Тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування мають право: 1) здійснювати господарську діяльність у лісах з дотриманням умов договору; 2) за погодженням із власниками лісів, постійними лісокористувачами в установленому порядку зводити тимчасові будівлі і споруди, необхідні для ведення господарської діяльності; 3) отримувати продукцію і доходи від її реалізації (ч. 1 ст. 20 ЛК України). Згідно з ч. 2 ст. 20 ЛК України тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування зобов`язані: 1) приступати до використання лісів у строки, встановлені договором; 2) виконувати встановлені обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом та договором; 3) дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; 4) вести роботи способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для охорони, захисту і відтворення типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, сприяти формуванню екологічної мережі; 5) своєчасно вносити плату за використання лісових ресурсів; 6) не порушувати прав інших лісокористувачів. Законом та договором можуть бути передбачені й інші права та обов`язки тимчасових лісокористувачів на умовах довгострокового користування (ч. 3 ст. 20 ЛК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 ЦК України). Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 651 ЦК України). Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України). Відповідно до ч. 1 ст. 17 Земельного кодексу України, до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом; координація здійснення землеустрою та державного контролю за використанням та охороною земель. За ст. 31 Лісового Кодексу, обласні державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території, зокрема, забезпечують реалізацію державної політики у сфері лісових відносин; здійснюють контроль за додержанням законодавства у сфері лісових відносин; приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст обласного та республіканського (Автономної Республіки Крим) значення; обмежують або тимчасово припиняють діяльність підприємств, установ та організацій у разі порушення ними лісового законодавства в порядку, передбаченому законодавством; забезпечують здійснення заходів з охорони і захисту лісів, створюють охоронні зони для збереження біорізноманіття у лісах, ліквідації наслідків стихійних явищ, лісових пожеж, залучають у встановленому порядку до здійснення таких заходів населення, транспортні та інші технічні засоби та обладнання, забороняють відвідування лісів населенням і в`їзд до них транспортних засобів у період високої пожежної небезпеки в порядку, передбаченому законодавством; вирішують інші питання у сфері лісових відносин відповідно до закону. Отже, розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення для лісогосподарських потреб на даний час покладено на Київську обласну державну адміністрацію, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 122, п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, і саме вона є власником земельних ділянок лісогосподарського призначення, і саме на КОДА розповсюджується право на вимогу усунення порушень прав на землю зі сторони землекористувача. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п. 9.1 договору, цей договір набирає чинності після його реєстрації в Київському обласному та м. Києві управлінні лісового та мисливського господарства (договір зареєстровано у Київському обласному управління лісового та мисливського господарства, про що в книзі реєстрації договорів довгострокового тимчасового користування лісовими ділянками вчинено запис № 15 від 14.02.2013р.). Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 ЦК України визначено принцип обов`язковості договору. Іншими словами, Цивільний кодекс закріплює принцип непорушності досягнутих сторонами правочину домовленостей, а відтак і закріплених в договорі відповідних умов. Крім того, п. 2 ч. 1 ст. 22 Лісового кодексу України визначено, що підставою припинення права користування лісами, є, зокрема, використання лісових ресурсів способами, які завдають шкоду навколишньому природному середовищу, не забезпечують збереження оздоровчих, захисних та інших корисних властивостей лісів, негативно впливають на їх стан і відтворення. Пунктами 7, 6, 4 ст. 78 ЛК передбачено, що право використання лісових ресурсів припиняється, зокрема, в разі порушення правил і норм, умов спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, порушення встановлених строків справляння збору за використання лісових ресурсів, використання лісової ділянки не за цільовим призначенням. Зазначені норми також кореспондуються з Правилами використання корисних властивостей лісів, які затверджено наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 502 від 14.08.2012р.. Пунктом 5.6 та 6.4. вказаних Правил визначено, що при використанні корисних властивостей лісів не допускається пошкодження лісових насаджень, рослинного покриву та ґрунтів, засмічення та забруднення виділеної лісової ділянки та прилеглої до неї території. Спорудження тимчасових будівель і споруд, у тому числі лінійного типу, необхідних для ведення господарської діяльності, здійснюється за погодженням з постійними лісокористувачами (власниками лісів). Договором від 04.02.2013р. сторони передбачили випадки його припинення (п. 7.3 договору), зокрема, відповідно до п. п. з) дія договору припиняється у випадку проведення стороною-користувачем будь-якого будівництва, встановлення парканів чи інших споруд лінійного типу без згоди іншої сторони, відповідно до п. п. ґ) п. 7.3 договору - у разі систематичного невиконання стороною-користувачем обов`язків, що передбачені цим договором та законом. Відповідно до п. п 8.4 договору спори та розбіжності, що виникають між сторонами за цим договором або у зв`язку з ним, вирішуються шляхом переговорів. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується у судовому порядку. Порушення Конституції та Законів України у сфері земельних відносин та порушення принципів земельного законодавства, закріплених у ст. 5 ЗК України, у відповідності до ст. 1311 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дають вмотивовані підстави для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення позову. Згідно із ст. 23Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч. 3-5 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Встановлено, що Білоцерківською окружною прокуратурою направлено письмове повідомлення Київській обласній державній адміністрації про намір звернутися в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації з позовом до суду про розірвання договору та повернення лісової ділянки (а. с. 98). Виходячи із змісту рішення Конституційного Суду України у справі №3-рп/99 від 08.04.1999 р. поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до ст. ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Пункт 4 вказаного рішення Конституційного Суду України передбачає, що інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в її діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. В даному випадку порушуються інтереси держави, оскільки перебування в користуванні [PERSON] лісової ділянки суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 ЗК України. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 27.11.2007р. у справі «Hamer проти Бельгії» вперше зазначив, що навколишнє середовище, не будучи безпосередньо зазначеним у Конвенції, тим не менш являє собою цінність, в збереженні якої зацікавлені як суспільство, так і публічна влада і економічні імперативи та навіть деякі основні права, включаючи право власності, не повинні превалювати над екологічними міркуваннями, особливо якщо держава прийняла законодавство з цього питання. Підставою для представництва прокурором інтересів держави є об`єктивна обставина порушення інтересів держави у зв`язку з невиконанням умов договору довгострокового тимчасового користування лісами. Слід наголосити, що як в Конституції України, так і інших законах не наведено переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак визначено критерії для оцінки та умови, за яких таке представництво є можливим. Наявність інтересу і необхідність його захисту повинні базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані і мати законну мету. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно(аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17). У даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що лісова ділянку забудовано тимчасовим лісокористувачем без жодних підстав, а це, у свою чергу, може призвести до занедбання, захаращення лісової ділянки, погіршення корисних властивостей лісів, та, як наслідок, завдання значних збитків державі. Крім того, внаслідок несплати рентної плати за тимчасове довгострокове користування лісовою ділянкою до місцевого бюджету не надходять грошові кошти, чим також завдано шкоди державним інтересам. При цьому, органом уповноваженим на виконання функції держави у спірних правовідносинах є Київська обласна державна адміністрація як власник земельної ділянки лісового фонду. Білоцерківською окружною прокуратурою листом №50/4-1403ВИХ-25 від 07.02.2025 повідомлено Київську обласну державну адміністрацію про порушення [PERSON] умов Договору та наявності підстав для його розірвання та повернення лісової ділянки у власність держави (а. с. 62). Разом з тим, Київською обласною державною адміністрацією, як встановлено, питання щодо розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісами та повернення лісової ділянки не ініційовано. Згідно із п. 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 81 вказаної вище постанови). Нездійснення позивачем протягом тривалого часу захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, не звернення до суду із відповідним позовом протягом тривалого часу після звернення до відповідача, надає право прокурору на звернення до суду з даним позовом. Враховуючи, що вказані інтереси позивача до цього часу залишаються незахищеними, вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів у спірних правовідносинах, а відповідна позовна заява окружної прокуратури є єдиним ефективним засобом захисту цих інтересів. Слід зазначити, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу (правова позиція, викладена у постанові ВП ВС від 26.05.2020 у справі №912/2385/18). Крім того, Велика Палата Верховного Суду у п. 6.43 постанови від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зазначила, що незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи органу про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт не звернення до суду органу з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Враховуючи, що Київською обласною державною адміністрацією не вжито заходів щодо усунення порушень законодавства в сфері земельних відносин, а це безумовно становить вагомий суспільний інтерес, відтак прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації обґрунтовано. Докази, які зібрані позивачем по справі на підтвердження своїх позовних вимог і досліджені в судовому засіданні, є належними та допустимими, оскільки вони узгоджуються між собою, доповнюють один одного та в цілому відповідають фактичним обставинам справи, відтак суд їх приймає. Дослідивши наявні по справі письмові докази, надавши їм належну правову оцінку, враховуючи доводи учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Згідно копії платіжної інструкції №663 від 12 березня 2025 року Київською обласною прокуратурою по справі сплачено судовий збір в розмірі 6056 грн. (а. с. 1). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Київської обласної прокуратури слід стягнути судовий збір в сумі 6056 грн..

Outcome: approved