Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, розгляд якої відбувався у порядку загального позовного провадження. 11.12.2025 у вищевказаній справі було ухвалено рішення. Адвокатом позивачки у підготовчому провадженні було повідомлено суд про неможливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів у справі, а тому адвокат просила суд вирішити дане питання після ухвалення рішення по суті позовних вимог, посилаючись на ч. 8 ст. 141 ЦПК України. В зв`язку із вищевказаним, судом було встановлено позивачці п`ятиденний термін після ухвалення рішення суду (до 16.12.2025) для надання суду доказів щодо розміру понесених судових витрат і призначено судове засідання для вирішення даного питання. У строк встановлений судом адвокатом позивачки було надано суду докази щодо розміру понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 3 ст. 246 ЦПК України у випадку, передбаченому частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення. У судове засідання позивачка та/або її адвокат не з`явились, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України були належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. Водночас, в матеріалах справи міститься заява адвоката позивачки від 15.12.2025, зі змісту якої вбачається клопотання про вирішення питання про судові витрати у її відсутність. Відповідачка заперечувала щодо проведення судового засідання у відсутність сторони позивача. Враховуючи вищевикладене, клопотання адвоката позивачки, думку відповідачки, а також положення ст. 223 і ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд постановив провести судове засідання у відсутність позивачки та її адвоката (ухвала суду постановлена без оформлення окремого документа та занесена до протоколу засідання). У судовому засіданні відповідачка зазначила, що не заперечує щодо стягнення з неї на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 гривень. Заслухавши відповідачку, дослідивши докази понесення позивачкою судових витрат, суд прийшов до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Рішенням суду у даній цивільній справі від 11.12.2025 було частково задоволено позов і стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 78 896, 96 гривень та моральну шкоду в розмірі 5 000, 00 гривень. Також судом вирішено питання про розподіл судового збору. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. На виконання положень п. 17 ч. 2 ст. 197 ЦПК України в підготовчому засіданні судом було з`ясовано розмір заявлених сторонами судових витрат. Так, адвокатом позивачки було заявлено витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу. Надаючи докази понесених витрат на професійну правничу допомогу у встановлений судом строк із дотриманням порядку їх надання, адвокат позивачки просила стягнути з відповідачки 5 000, 00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Склад та розмір витрат пов`язаних із оплатою правової допомоги входить до предмета доказування у справі. На підтвердження судових витрат позивачки на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правової (правничої) допомоги б/н від 30.09.2024; акт приймання-передачі наданих послуг від 11.12.2025; та квитанцію до прибуткового касового ордера б/н від 30.09.2024. (а.с. 160-161зв.) Судом встановлено, що 30.09.2024 між [PERSON] та адвокатом Геращенко Т.В. було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги б/н, на підставі якого було видано ордер. (а.с. 25, 160) Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Геращенко Т.В. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 000691, виданого 03.07.2020. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження виконання адвокатом Геращенко Т.В. умов вищевказаного договору суду надано акт приймання-передачі наданих послуг від 11.12.2025. (а.с. 161зв.) Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Як вбачається із умов договору про надання правової (правничої) допомоги б/н від 30.09.2024, сторони даного правочину досягли домовленості, що клієнт зобов`язується сплатити адвокату вартість юридичних послуг (гонорар) в розмірі 5 000, 00 гривень в день підписання договору. Оплата інших послуг узгоджується із клієнтом. Додаткові витрати, що відповідно до завдання-доручення, що не були включені до загальної вартості юридичних послуг згідно договору, сплачуються клієнтом на підставі окремих рахунків (п. 3.1 і п. 3.2 договору). Із акту приймання-передачі наданих послуг від 11.12.2025 вбачається, що вартість наданих адвокатом послуг позивачці становить 5 000, 00 гривень. (а.с. 161зв.) Суду не надано доказів понесення позивачкою додаткових витрат по договору про надання правової (правничої) допомоги б/н від 30.09.2024. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На виконання умов вищевказаного договору позивачкою 30.09.2024 було сплачено адвокату Геращенко Т.В. 5 000, 00 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера б/н від 30.09.2024. (а.с. 161) При цьому судом прийнято до уваги, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, тому адвокат може видати клієнту на його вимогу, зокрема складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. ЦПК України не визначено конкретної форми документа, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката. Таким чином, надана адвокатом позивачки квитанція є належним доказом оплати позивачкою правових послуг адвоката. Такі висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 16.04.2020 по справі №727/4597/19, від 15.09.2021 по справі № 440/4206/19. За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved