Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

У липні 2025 року Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати автомобіль марки «Opel Astra», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , спільним майном подружжя, виділити автомобіль марки «Opel Astra», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , у власність Відповідача - [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] , [INFO] на її користь 98000,00 грн. грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля марки «Opel Astra», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Стягнути з Відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування позовних вимог Позивачка зазначає, що з 20 червня 2015 року по 09 травня 2024 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час спільного проживання подружжя, а саме у 2021 році ними придбано автомобіль марки «Opel Astra», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Вказаний автомобіль придбаний за спільні кошти. Після придбання автомобіля його реєстрація здійснена на Відповідача та на сьогоднішній день він ним користується. Позивачка неодноразово просила передати їй автомобіль, однак Відповідач його не надає. Дійти згоди з Відповідачем щодо поділу вказаного автомобіля не вдалося. Вартість автомобіля марки «Opel Astra», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , відповідно до висновку експерта № СЕ-19/106-25/281-АВ від 25.02.2025 складає 196000,00 грн. Вартість судової транспортно-товарознавчої експертизи №СЕ-19/106-25/281-АВ від 25.02.2025 складає 3820,32 грн. На думку Позивачки, оскільки майно було придбане за спільні кошти в період шлюбу та в період спільного проживання, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності. Ураховуючи те, що шлюбний договір між ними не укладався, взаємної згоди щодо порядку розподілу спільного майна не досягнуто, Позивачка просить суд задовольнити позов. 12.08.2025на адресу суду надійшло клопотання про визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами та залишення без розгляду позовної заяви. У проданому клопотанні представник відповідача зазначив, що Позивачка зловживає своїми процесуальними права, оскільки в провадженні суду вже перебувала справа № 272/631/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Вказаний позов було залишено без розгляду на підставі заяви представника позивача. Разом з тим, пред`являючи новий позов про поділ майна подружжя [PERSON] виконуючи обов`язок, покладний на неї п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, вказує, що нею не було подано ішного позову до [PERSON] з тим самим предметом та з тих самих підстав, однак не зазначає, що за її позовною заявою було вже відкрито провадження у цивільній справі №272/631/25, яка залишена без розгляду. На думку представника відповідача, поведінка позивача [PERSON] , а саме подання позовів до одного і того ж відповідача з одним і тим же предметом, залишення позовної заяви у справі № 272/631/24 без розгляду, є явним зловживанням її процесуальними правами, оскільки у вказаній справі Відповідачем було надано відзив на позовну заяву, згідно якого вказано на процесуальні помилки сторони при її складанні, що на думку Відповідача унеможливлювало задоволення позову, також в рамках цієї справи проведено судову експертизу, на яку позивач посилається і в позовній заяві у справі № 272/726/25 однак чомусь не вказує, що такий розгляд мав місце, тобто сторонами та судом було здійснено всі дії для створення можливості розглянути справу № 272/631/24 по суті заявлених вимог, натомість Позивач, який неналежним чином підготувався до судового розгляду, будучи обізнаною із позицією Відповідача та наданими ним доказами порівнюючи їх зі своїми доказами або з огляду на ненадання власних доказів та процесуальні помилки при складанні позовної заяви, прогнозуючи негативний для себе результат вирішення справи подає заяву про залишення позову без розгляду на стадії судового розгляду, оскільки протокольною ухвалою від 03.04.2025 суд закрив стадію підготовчого провадження у справі, таким чином звернення повторно з аналогічним позовом порушує принцип процесуального рівноправ`я сторін, що ставить Відповідача завідомо у негативне становище ще до початку розгляду справи, зважаючи, що всі процесуальні помилки допущені позивачем в позовній заяві у справі № 272/631/24 та на які Відповідачем було вказано, як на підставу відмови в задоволенні позову, було виправлено при пред`явленні позовної заяви у справі № 272/726/25. Ураховуючи викладене, представник відповідача просить суд визнати дії Позивача, що полягають у поданні двох аналогічних позовів до того ж самого відповідача, маніпуляції його правом на подання заяви про залишення позову без розгляду з метою усунення процесуальних помилок,зловживанням її процесуальними правами та на підставі ч. 3 ст. 44 ЦПК України, залишити без розгляду позовну заяву, оскільки подальший розгляд справи буде здійснюватися з порушенням основних засад судочинства визначених в ст. 129 Конституції України, зокрема принципу рівності сторін. 13.08.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві представник відповідача зазначив, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України. Звертаючись з позовною заявою [PERSON] , просить суд здійснити поділ майна подружжя, а саме: автомобіля марки OPEL ASTRA, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , визначає ринкову вартість автомобіля в розмірі 196 000,00 гривень, на підтвердження надає висновок експерта №СЕ-19/106-25/281-АВ від 25.02.2025. З вказаною ринковою вартістю Відповідач не погоджується та вважає висновок експерта №СЕ-19/106-25/281-АВ від 25.02.2025 неналежним доказом, оскільки ціна позову визначається від ринкової вартості майна на момент звернення до суду та повинна бути підтверджена відповідними відомостями (оцінкою відповідної установи). Долучений до справи висновок судового експерта не є тим доказом, що підтверджує ринкову вартість майна на момент звернення до суду, оскільки датується 25.02.2025, а ціна визначена станом на 25.02.2025, зважаючи на те що з моменту складення висновку пройшов достатній час (6 місяців) змінилися обставини, що були покладені в основу здійсненого висновку про ринкову вартість майна, зокрема офіційний курс гривні до іноземних валют, що напряму впливає на визначення вартості в національній валюті. Вказаний висновок було складено без фактичного огляду автомобіля судовим експертом, отже не враховано його стан та не застосовано коєфіцієнт зносу, що є обов`язковим в проведенні експертизи. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн, представник відповідача зазначає, що вказана сума зазначена саме як «понесена», тобто така, яка вже сплачена, а не сума, яку позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи. На думку Відповідача, зазначена сума є значно завищеною та [PERSON] заперечує щодо її стягнення, оскільки вона є необгрунтованою та неспівмірною до ціни позову і складності справи, а також зважаючи на процесуальні помилки при складенні позовної заяви, наявність ідентичної справи з ідентичним позовом та доказами підписання та подання позову самою [PERSON] , відсутності долучних до позовної заяви доказів понесення нею таких витрат на момент пред`явлення позову, Відповідач вважає, що ці вимоги не підлягають до задоволення судом. Крім того, представник відповідача у поданому відзиві зазначає, що відповідно до п. 8 ч.3 ст.178 Цивільного процесуального кодексу України, Відповідачем не понесено судових витрат. Очікується понесення витрат у зв`язку з наданням професійної правової допомоги у розмірі 8000,00 гривень, докази чого будуть надані в строки та порядку встановленому ЦПК України. Позивачка та Відповідач у судове засідання не з`явились. Представник позивачки у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Крім того, просила стягнути з Відповідача на користь Позивачки сплачений нею при подачі позову судовий збір у розмірі 1960,00 грн, 3820,32 грн - витрати за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи та витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме просив стягнути з Відповідача на користь Позивачки 77897,50 грн компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, згідно висновку експерта № 37, оскільки при його виконанні проводилось безпосереднє дослідження спірного автомобіля. Крім того, представник відповідача заперечував щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, оскільки вказана експертиза проводилась у справі № 272/631/24, яка на підставі заяви представника позивача була залишена без розгляду, при цьому, заяви про вирішення питання стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи, від Позивачки не надходили. Також представник відповідача заперечував щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн, оскільки Позивачкою не доведено саме такий розмір витрат, крім того вони є значно завищеними, необґрунтованими та неспівмірними з ціною позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі письмових документів, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями вказаної статті також визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Положеннями ч.1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Між сторонами виник спір з приводу поділу спільного майна подружжя, який регулюється нормами цивільного та сімейного законодавства, а саме положеннями ст.ст.368, 372 ЦК України та ст.ст.60, 70-71 СК України. Судом встановлено, що 20 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 09.05.2024 було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 10.06.2024 (а.с. 6). З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] вбачається, що 07.09.2021, тобто за час перебування у шлюбі, сторонами було придбано автомобіль марки «Opel Astra», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Державна реєстрація транспортного засобу здійснена на [PERSON] . Відповідач не заперечує проти тверджень Позивачки, щодо того, що вказаний автомобіль було придбано під час шлюбу та за спільні кошти подружжя. На підтвердження вартості спірного автомобіля, Позивачка надала суду висновок експерта № СЕ-19/106-25/281-АВ від 25.02.2025. Згідно до копії вказаного висновку, виконаного на підставі ухвали Андрушівського районного суду Житомирської області від 18.10.2024 у справі № 272/631/24, ринкова вартість автомобіля марки "Opel", модель "Astra", 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , станом на дату проведення експертизи, а саме: 25.02.2025, становила 196000,00 грн (а.с. 7-21). Не погоджуючись із вартістю спірного автомобіля, Відповідач через свого представника надав копію висновку експерта № 37 транспортно-товарознавчої експертизи від 07.10.2025. Відповідно до вказаного висновку, ринкова вартість автомобіля "Opel Astra", державний номерний знак [NUMBER] , на момент огляду КТЗ, а саме: на 06 жовтня 2025 року, по аналогу складає 155795,00 грн (а.с. 49-57). Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Такі ж положення містить й норма статті 368 ЦК України. Так, статтею 368 ЦК України визначено право спільної сумісної власності. Частиною 3 вказаної норми закону передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснено у п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 вказаної постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. Згідно ст.ст.70, 71 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У процесі судового розгляду відповідач не заперечив щодо правового статусу майна як спільної сумісної власності подружжя, однак не погодився з його вартістю та надав висновок експерта в порядку ч. 3 ст. 102 ЦПК України. Вирішуючи спір у частині вартості автомобіля, суд виходить з того, що Позивачка на підтвердження вказаної вартості надала суду висновокексперта № СЕ-19/106-25/281-АВ від 25.02.2025. Зазначений висновок виконаного на підставі ухвали Андрушівського районного суду Житомирської області від 18.10.2024 у справі № 272/631/24, ринкова вартість автомобіля марки "Opel", модель "Astra", 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , станом на дату проведення експертизи, а саме: 25.02.2025, становила 196000,00 грн, при цьому у розпорядження експерта транспортний засіб для дослідження наданий не був. Відповідачем суду був наданий висновок експерта № 37 транспортно-товарознавчої експертизи від 07.10.2025, згідно якого, ринкова вартість автомобіля "Opel Astra", державний номерний знак [NUMBER] , на момент огляду КТЗ, а саме: на 06 жовтня 2025 року, по аналогу складає 155795,00 грн. При цьому, експертом безпосередньо досліджувався автомобіль "Opel Astra", державний номерний знак [NUMBER] . За вказаних обставин суд доходить до висновку, що при визначенні вартості автомобіля марки "Opel", модель "Astra", 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , слід керуватися саме висновком № 37 транспортно-товарознавчої експертизи від 07.10.2025, згідно якого вартість т.з. складає 155795,00 грн, оскільки він виконаний з безпосереднім дослідженням транспортного засобу, так як у розпорядження експерта, який був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, був наданий транспортний засіб, який є об`єктом спільного майна подружжя. У частині вимог Позивачки про поділ між нею та відповідачем автомобіля з виділенням у власність [PERSON] 1/2 частки автомобіля з одночасним стягненням на її користь 1/2 частки вартості транспортного засобу суд враховує наступне. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Згідно ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Отже, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] щодо поділу автомобіля задовольнити частково, визнати вказаний автомобіль спільним майном подружжя, ураховуючи, що дана річ є неподільною, визнати за відповідачем [PERSON] право власності на автомобіль марки "Opel", модель "Astra", 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , з припиненням права спільної сумісної власності на зазначене майно, при цьому стягнути на користь позивачки 1/2 частину його вартості, що становить 77897,50 грн. Надаючи оцінку доводам представника відповідача з приводу визнання дій Позивачки зловживанням процесуальними правами та залишення позову без розгляду, суд виходить з того, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Задоволення вказаного клопотання має на меті дисциплінування сторони позивача, однак призведе до існування невирішеного між сторонами спору з приводу спільного майна подружжя, що не відповідає принципам та меті судочинства. Щодо розподілу судових витрат, суд доходить до наступного висновку: Звертаючись до суду з вказаним позовом, Позивачка просила суд покласти на Відповідача судові витрати. Вказані витрати складаються з наступного: сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1960,00 грн, 3820,32 грн - витрати за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи та витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. Згідно висновку експерта № СЕ-19/106-25/281-АВ від 25.02.2025, витрати на проведення експертизи становлять 3820,32 грн, які відповідно до копії квитанції були сплачені Позивачкою. Разом з тим, з вказаного висновку вбачається, що він був проведений на підставі ухвали Андрушівського районного суду Житомирської області від 18.10.2024 у справі № 272/631/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 21.05.2025 у справі № 272/631/24 заяву представника позивача задоволено. Позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя залишено без розгляду та скасовано арешт на автомобіль. Оскільки висновок експерта № СЕ-19/106-25/281-АВ від 25.02.2025 був виконаний на підставі ухвали суду у справі, яка за заявою представника позивачки була залишена без розгляду, суд вважає, що питання щодо розподілу судових витрат за проведення експертизи мали б вирішуватися саме в тій справі, в якій було призначено та проведено вказану експертизу, що і передбачає ч. 3 ст. 257 ЦПК України. Ураховуючи викладене, суд не стягує з Відповідача на користь Позивачки витрати по оплаті експертизи. Щодо стягнення понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн, суд зазначає наступне: Частинами 1-6 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Оскільки Позивачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що нею вже були понесені або мають бути понесені витрат на правничу допомогу, як і доказів того, з чого ці витрати складаються, суд відмовляє у стягненні з Відповідача на її користь таких витрат. При цьому, суд також ураховує ту обставину, що представником позивачки до закінчення судових дебатів вказані докази теж не були надані та не зроблено відповідну заяву про те, що вони будуть надані у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Звертаючись до суду з вказаним позовом [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1960,00 грн., при цьому, з урахуванням ціни позову - вона мала б сплатити 1211,20 грн. Тобто переплата становить 748,80 грн. Суд роз`яснює, що згідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. За вказаних обставин, задовольняючи позов частково (79,49%), суд стягує з Відповідача на користь Позивачки 962,78 грн. судового збору. Суд не вирішує питання щодо стягнення з Позивачки на користь Відповідача витрат на правничу допомогу, оскільки у поданому відзиві представник відповідача зазначив, що докази таких витрат будуть подані в порядку, визначеному ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial