Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 52125 грн та судові витрати. Позов мотивований тим, що 15.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір № 4301760, відповідно до умов якого Відповідачу було надано грошові кошти в гривні у розмірі 15000 грн. на умовах визначених кредитним договором, а Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. 26.07.2024 було укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4301760. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 4301760. Таким чином, термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись із даним позовом. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02.07.2025 справу прийнято до провадження Чернігівського районного суду Чернігівської області та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, яким позов визнав частково, просив стягнути тіло кредиту та відмовити у стягненні відсотків, пені та штрафів, оскільки вони є надмірними, економічно необгрунтованими і не підтвердженими належними доказами. Крім того, вказує, що є військовослужбовцем. Позивач в особі керівника Сердійчук Я.Я. надала суду відповідь на відзив, яким наполягає на задоволенні позову, вказує, що заборгованість нарахована згідно умов договору, які погоджені сторонами, строк дії договору продовжувався у зв`язку із наявною у відповідача заборгованістю, посилання відповідача на Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на яке посилається відповідач як на підставу звільнення його від сплати відсотків за кредитними договорами, не може бути застосовано до нього, оскільки відповідач не підтвердив належними доказами факту того, що він був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації та/або брав/бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України. Сама по собі наявність у особи статусу військовослужбовця не може безумовно свідчити про можливість користування відповідачем усіма пільгами, встановленими для військовослужбовців. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що 15.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір № 4301760, відповідно до умов якого Відповідачу було надано грошові кошти в гривні у розмірі 15000 грн. на умовах визначених кредитним договором, а Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором (а.с.10-14). Згідно п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 15000.00 грн. Згідно п. 1.3 договору, Кредит надається строком на 30 днів з 15.12.2021 (строк кредитування). Відповідно до п. 1.5.1 договору, комісія за надання кредиту 15000 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 5625.0 грн., які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно 2.2.1. договору, Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору. Відповідно до 2.2.2. договору, Нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору. Згідно п. 2.3.1.2., Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. Згідно п. 7.1. Цей Договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками №1 та №2), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 цього Договору. Строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Підтвердженням укладення відповідачем договору є також паспорт споживчого кредиту, графік платежів , який є додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту. Договір №4301760 від 15.12.2021 року укладений в електронній формі та підписаний відповідачем аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора за номером телефону, що підтверджується довідкою про ідентифікацією, долученою позивачем до матеріалів справи (а.с.23). При цьому факт укладення договору та отримання кредитних коштів не заперечується відповідачем. Факт перерахування кредитних коштів відповідачу підтверджується копією квитанції 1853591336 (а.с. 24). 26.07.2024 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» уклали Договір факторингу № 26-07/2024, згідно якого Первісний Кредитор відступає за плату своє право грошової вимоги до Боржників строк виконання зобов`язань за якою настав, або яке виникне у майбутньому у сумі 287 052 895,25 грн., а Фактор, здійснивши Фінансування в порядку, передбаченому цим Договором, приймає право грошової вимоги до Боржників, що 3 належить Клієнту, і стає Новим Кредитором за договорами про споживчий кредит, раніше укладеними між Клієнтом і Боржниками. До Фактора переходять права Клієнта як первісного кредитора за договорами про споживчий кредит в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Зокрема Фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів за користування кредитом та/чи процентів, за порушення грошового зобов`язання (відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України) за договорами про споживчий кредит (в тому числі за періоди, що передували відступленню прав вимоги, якщо такі нарахування не були здійснені Клієнтом) за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення неустойки (штраф, пеня) за порушення Боржниками грошових зобов`язань, нарахування будьяких платежів і комісій відповідно до умов договорів про споживчий кредит (а.с. 27-32). Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024, до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право вимоги за кредитним договором № 4301760 від 15.12.2021 року укладеного з [PERSON] на загальну суму заборгованості 52125 грн (а.с.39-41,43). Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію(оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладений в електронній формі. Його дійсність відповідачем у встановленому законом порядку не спростована. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. При цьому суд враховує, що відбулась заміна кредитора - до позивача ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшли права ТОВ «Мілоан», і він має право вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором. Розмір заборгованості за кредитним договором в частині заборгованості за тілом кредиту, процентами, узгоджуються з умовами кредитного договору, відповідачем не спростований. За відсутності доказів, які б спростовували подані позивачем розрахунки заборгованості за договором, суд не має підстав піддавати їх сумніву. Положеннями п. 2.3 договору про споживчий кредит № 4301760 від 15 грудня 2021 року передбачено порядок пролонгації строку кредитування на пільгових або стандартних (базових) умовах, зокрема пролонгація такого строку передбачена п. 2.3.1.2. цього правочину. 2.3.1.2. Пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Згідно із п. 2.4.1 договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та процентів за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4 договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. Отже, встановлено, що умовами договору № 4301760 від 15 грудня 2021 року передбачено два випадки пролонгації строку кредитування за ініціативою позичальника на пільгових умовах на періоди 3, 7 та 15 днів, а також на період до 60 днів у разі продовження користування позичальником кредитними коштами після завершення строку кредитування. Тобто сторони погодили, що у разі, якщо кредитні кошти позичальником не повернуто у визначений строк і кредитор продовжує ними користуватися, строк дії договору продовжується, але не більше, ніж на 60 днів. Оскільки [PERSON] отримані кредитні кошти за договором № 4301760 від 15 грудня 2021 року не повернув та продовжив ними користуватися після 14 січня 2022 року, кредитодавцем після спливу раніше визначеного строку кредитування продовжено нарахування процентів у межах 60-денного строку за стандартною (базовою) ставкою, наведеною у п. 1.6 договору, що узгоджується з умовами укладеного між сторонами правочину. Відомостями про щоденні нарахування та погашення, складеними ТОВ «Мілоан» підтверджено, що з 15 грудня 2021 року по 14 січня 2022 року вдповідачу нараховувалися проценти за користування кредитом згідно з п. 1.5.2 договору, тобто за ставкою 2,5 % від фактичного залишку кредиту, що становить 5 625 грн, з 15 січня по 24 лютого 2022 року нараховувалися проценти за користування кредитом згідно з п. 1.6 договору, тобто за ставкою 5,00 % від фактичного залишку кредиту, що становить 750 грн за день (15 000 грн х 5,00 %). ( а.с.25) Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, в тому числі і щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами. Укладений мід сторонами правочин або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови кредитного договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання відповідачкою. Нарахування відсотків за користування кредитними коштами не є відповідальністю особи за порушення виконання зобов`язань, отже не підпадає під дію ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування». Таке нарахування обумовлено умовами укладеного [PERSON] договору і не являється штрафними санкціями за невиконання зобов`язань. За будь-яке користування кредитними коштами передбачено сплату процентів, які обумовлено в договорі та які відповідач, підписуючи його, добровільно погодився сплатити. Тобто, [PERSON] погодився отримати кредитні кошти саме за умови сплати ним відсотків за користування ними у зазначеному розмірі, що відповідає вимогам ст. 1054, 1056-1 ЦК України. ТОВ «Мілоан» нараховувались проценти за користування кредитом протягом 70 (30 днів + 40 днів) календарних днів у строки передбачені договором, що є звичайною платою за право користування наданими кредитними коштами на визначених законодавством умовах. Щодо посилань відповідача на неправомірність нарахування відсотків під час дії особливого періоду, оскільки він відноситься до категорії осіб, які мають пільги, встановлені частиною 15 статті 14 Закону України "Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", суд зазначає наступне. Відповідно до частини 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей", в редакції чинній на дату укладення кредитного договору, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. Верховний Суд однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття "особливий період" у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17). Так, у постанові зазначено, що особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 "Про часткову мобілізацію". В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час. Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. На підтвердження факту перебування відповідача на військовій службі, як на підставу для списання відсотків за кредитним договором, стороною відповідача надано довідку з військової частини [NUMBER] про те, що [PERSON] 1990 року народження перебуває на військовій службі у в/ч [NUMBER] з 11.11.2008 року. Однак довідка не містять інформації, що [PERSON] є військовослужбовцем, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або що він брав/бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації . Також і будь-якими іншими доказами не підтверджено факту саме безпосередньої участі [PERSON] у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, забезпеченні їх здійснення, перебування безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. Лише безпосередня участь [PERSON] у бойових діях, спрямованих на захист Батьківщини, під час дії в державі особливого періоду дала б підстави для висновку, що на спірні правовідносини поширюється дія пункту 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Аналогічний за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 306/1157/15-ц (провадження № 61-2525св18), від 30 травня 2018 року у справі № 521/12726/16-ц (провадження № 61-16144св18), від 10 січня 2019 року у справі № 327/353/16-ц (провадження № 61-25229св18) та від 04 вересня 2019 року у справі № 554/10264/17 (провадження № 61-42778св18). Разом з тим, під час укладення договору про надання споживчого кредиту № 4301760 від 15.12.2021 відповідач не пред`явив кредитору докази наявності права на пільги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо не нарахування процентів за користування кредитом. В той же час, ним було підписано кредитний договір, в якому зазначений розмір та порядок нарахування процентів. Крім того, вказаний договір було підписано вже під час дії особливого періоду. Відсотки за користування кредитом нараховані в межах строку кредитування за договором про надання споживчого кредиту № 4301760 від 15.12.2021, їх розмір не перевищує погодженого в договорі розміру. Вказане також підтверджується Графіками платежів та Паспортами споживчого кредиту, з якими ознайомився та підписав своїм електронним підписом відповідач. Отже, з огляду на досліджені докази, врахувавши позицію сторін, суд вважає, що позов ТОВ ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до [PERSON] підлягає до задоволення в частині стягнення заборгованості за тілом та процентами. Натомість, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача заборгованості за комісією задоволенню не підлягає з огляду на таке. Позивач вказує, що комісія за надання кредиту є за економічною сутністю платою за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості. Разом з тим, суд зазначає, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок узгоджується з викладеним висновком Верховного Суду України у постанові від 06.09.2017 по справі № 6-2071цс16, а також аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 №6-1746цс16, згідно якої зроблено висновок, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення винагороди, у тому числі за надання фінансового інструмента та за резервування ресурсів, а нарахування платежів за послуги, що супроводжують кредит за рахунок позивача є незаконним. Крім того, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 по справі за №520/2614/17). Враховуючи вказане, позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1500 грн комісії задоволенню не підлягає. Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 16000 грн. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Судом встановлено, що для подання даної позовної заяви, позивач звернувся за правовою допомогою до АО «Лігал Ассістанс», з яким укладено відповідний договір про надання правової допомоги №02-07/2024. Згідно копії витягу з акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025 року вартість послуг адвоката складає за надання усної консультації тривалістю 2 год. 4000 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для направлення до суду тривалістю 4 години 12000 грн. Частиною 8 ст. 141 ЦПК визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (висновок постанова Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19 провадження №61-4683св23). Представником позивача не надані суду докази, що позивач поніс судові витрати у розмірі 16 000,00 грн., які він просить стягнути з відповідача та жодного розрахункового документу до матеріалів справи не надано, крім того, позовна заява та відповідь на відзив подані безпосередньо керівником ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» Сердійчук Я.Я., а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 52125 грн. Судом стягнуто 50625 грн, тобто позовні вимоги задоволені на 97,12 (50625 х 100 : 52125). За таких підстав, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2352 грн 63 коп. (2422,40 х 97,12% : 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial