Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

29 серпня 2024 року через підсистему «Електроний суд» представник позивача [PERSON] адвокат Винниченко М.П. звернувся з позовом до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Дубовецької сільської ради, орган опіки та піклування Івано Франківської районної військової адміністрації (РВА), про розірвання шлюбу, про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів на утримання дітей, встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей. Позивач в позовних вимогах просить: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 09.09.2017 р. Галицьким РВ ДРАЦС, актовий запис №44; визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] ; стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з моменту звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття; встановити факт, що [PERSON] самостійно виховує та утримує дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову посилається на те, що 09 вересня 2017 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від даного шлюбу народилися діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . За час спільного проживання позивач помітив, що дружина часто поводить себе неадекватно, наявні психічні порушення та відхилення. З даним фактом вони неодноразово зверталися до медичних фахівців. Відповідачка в черговий раз в стані загострення психологічного захворювання безпідставно викликала працівників поліції, влаштувала конфлікт, поводила себе із загрозою для життя та здоров`я дітей. Після мобілізації чоловіка, дружина залишилася з дітьми, неодноразово писала [PERSON] про те, що вона не витримує психологічно і може «щось вчинити із собою та дітьми». Тобто є загроза для життя і здоров`я дітей. Стверджує, що мати дітей не спроможна забезпечити ні виховання дітей, ні їх утримання, ні забезпечення, ні виховання та розвиток дітей. Своїми діями та неврівноваженою поведінкою (психічні розлади, жорстока поведінка та ін.) ставить під загрозу життя та здоров`я дітей. Позивач має належні матеріально-побутові умови, має можливість утримувати дітей. В помешканні створено належні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку дітей. Так як сторони не проживають разом, та не ведуть спільного господарства тривалий період, подружні відносини не підтримують, тобто шлюб існує фактично формально. Просить шлюб розірвати. Відповідачка не бере участь в утриманні дитини, тоді як відповідно до вимог закону розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити. 25 жовтня 2024 року [PERSON] пред`явила зустрічний позов до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Дубовецької сільської ради, орган опіки та піклування Івано-Франківської районної військової адміністрації (РВА) про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів на утримання дітей. Просила визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з нею [PERSON] ; стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що позивач вводить суд в оману та виключно заради своїх інтересів хоче забрати у матері дітей, при цьому обмовляє її хворою, не додаючи при цьому жодних доказів, відверто перекручуючи факти. Діти зараз проживають разом із матір?ю за адресою: [ADDRESS] . Батько дітей проживає окремо. Посилання батька проте, що матір не зможе належним чином забезпечити дітям відповідний розвиток та виховання не відповідає дійсності. На даний час [PERSON] працює в Акціонерному товаристві «Укрпошта». Власними силами вона намагається забезпечувати дітей, а також виконувати обов?язки покладені на неї законом та необхідні для належного виховання. Будь -яких доказів зворотного батьком не надано. Відповідач, будучи батьком, належним чином не дбає про дітей, хоча зобов?язаний та здатний це робити, оскільки за віком та станом здоров?я є працездатною особою, не має інвалідності та хронічних захворювань, інших дітей та сім?ї на утриманні також не має. Жодної допомоги [PERSON] не надає, тільки маніпулює дітьми з метою звільнення від військової служби. Отже, він може сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, оскільки має постійний дохід. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області (суддя Куценко М.О.) від 09 вересня 2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області (суддя Куценко М.О.) від 03 грудня 2024 року постановлено роз`єднати позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Дубовецької сільської ради, Івано-Франківська районна військова адміністрація про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей, виділивши в самостійне провадження позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу. Передано роз`єднані матеріали позову до канцелярії Галицького районного суду Івано-Франківської області для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області (суддя Куценко М.О.) від 03 грудня 2024 року, прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Дубовецької сільської ради, орган опіки та піклування Івано-Франківської районної військової адміністрації (РВА) про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів на утримання дітей.до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Дубовецької сільської ради, Івано-Франківська районна військова адміністрація про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей. Протокольною ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області (суддя Куценко М.О.) від 03 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотань представника первісного позивача про витребування доказів та призначення судово-психіатричної експертизи, а також щодо допиту малолітніх свідків - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Задоволено клопотання про допит свідка [PERSON] матері позивача за первісним позовом. Ухвалою суду Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2025 року (суддя Куценко М.О.) закрито підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Обидві сторони не заперечували проти призначення справи до судового розгляду. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2025 року цю справу прийнято до провадження судді Аннишина С.І. у зв`язку з відрядженням судді Куценка М.О. до Києво-Святошинського районного суду Київської області для здійснення правосуддя та проведенням повторного автоматизованого розподілу справи. Розгляд справи призначено по суті у відкритому судовому засіданні. 01 серпня 2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання адвоката Винниченка М.П. про призначення судово-психологічної експертизи та витребування доказів. Суд протокольною ухвалою залишив клопотання без розгляду, оскільки клопотання подане після закриття підготовчого провадження у справі на стадії судового розгляду. Ухвалою суду від 18 грудня 2025 року постановлено судові засідання за участю представника відповідачки за первісним позовом адвоката Бартківа Андрія Ярославовича проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням його власних технічних засобів. Щодо участі сторони первісного позивача у судових засіданнях. Із матеріалів справи встановлено, що з 12 червня 2025 року (з моменту прийняття справи до провадження судді Аннишина С.І.) було призначено сім судових засідань: 03.07.2025 - судове засідання відкладалося за клопотанням адвоката Винниченка М.П., у зв`язку з його участю у інших судових засіданнях та з наданням можливості ознайомитись з матеріалами справи. На наявності змоги розгляд справи Винниченко М.П. просив призначити у вільні дати представника позивача, в тому числі 01.08.2025. Суд задовольнив це клопотання та відклав судове засідання на 01.08.2025 (на дату, обрану самим адвокатом для можливості його участі в судовому засіданні); 01.08.2025 - судове засідання відкладено повторно за клопотанням адвоката Винниченка М.П. через те, що він зайнятий у інших справах, незважаючи на те, що ця дата судового засідання в Галицькому районному суді Івано-Франківської області погоджена ним особисто. Повторно заявлено клопотання про надання можливості ознайомитись з матеріалами справи. Суд відклав судове засідання на 23.09.2025 (на дату, зазначену самим адвокатом у клопотанні для можливості його участі в судовому засіданні); 23.09.2025 - в судове засідання позивач за первісним позовом та його представник адвокат Винниченко М.П. не з`явилися, представник просив судове засідання проводити без його участі. Ухвалою суду від 30.09.2025 задоволено його клопотання про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції. Постановлено судові засідання за участю адвоката Винниченка М.П. проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів; 09.10.2025 - адвокат Винниченко М.П. втретє подав клопотання, у якому просив відкласти судове засідання у зв`язку із зайнятістю в інших справах. Втретє заявлено клопотання про надання можливості ознайомитись з матеріалами справи; 31.10.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку з відрядження судді; 25.11.2025 адвокат Винниченко М.П. подав клопотання від 25.11.2025 про проведення судових засідань, розгляд та вирішення справи без участі Позивача. Просить судові засідання (розгляд справи по суті) проводити без участі Позивача та його представника. Сторона позивача підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Просить врахувати письмові обґрунтування сторін та наявні у справі докази.; 18.12.2025 у судове засідання позивач за первісним позовом та його представник на з`явились. Таким чином, значна частина судових засідань не відбувалися у зв`язку з заявленими клопотаннями адвоката Винниченка М.П. про відкладення розгляду справи. При цьому, основною причиною такого відкладення була зайнятість адвоката в інших справах. Після судових засідань жодних доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки суду не надано. З моменту пред`явлення Пилип`яком В.Я. позову до [PERSON] з 29.08.2024, позивач за первісним позовом жодного разу не з`явився в судове засідання, а його представник в судове засідання з`явився один раз. В судове засідання неодноразово здійснювалися виклики свідка [PERSON] , однак конверти повертали на адресу суду із відміткою «адресат відсутній». 18 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання адвоката Винниченка М.П про допит свідка [PERSON] матері позивача за первісним позовом у режимі відеоконференції, оскільки вона на даний час проживає та працює в Польщі. Суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання про допит свідка в режимі відеоконференції, оскільки відповідно до частини 6 статті 212 ЦПК України, свідок, перекладач, спеціаліст, експерт можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції виключно у приміщенні суду. Законодавство не передбачає можливості допиту свідка з використанням власних технічних засобів поза приміщенням суду. Це зумовлено необхідністю ідентифікації особи свідка працівником суду та попередження його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання безпосередньо в установі правосуддя. Постановлено продовжити розгляд справи. В судове засідання 18.12.2025 представник позивача за первісним позовом адвокат Винниченко М.П. та позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Як зазначалось вище, 25 листопада 2025 року адвокат Винниченко М.П. через підсистему «Електронний суд» скерував клопотання про розгляд справи за його відсутності. Просив позовні вимоги задовольнити, врахувати письмові обґрунтування сторін та наявні в справі докази. В судовому засіданні 18.12.2025 представник відповідачки за первісним позовом (вона ж позивачка за зустрічним позовом) [PERSON] - адвокат Бартків А.Я. просив відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON] , зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні 09.10.2025 [PERSON] пояснила, що з моменту народження діти безперервно проживають зі нею. Після початку повномасштабного вторгнення вона забезпечила їхню безпеку, виїхавши з ними та матір`ю чоловіка до Республіки Польща. Після повернення в Україну вона проживала в с. Тумир, проте через систематичні конфлікти з чоловіком та його матір`ю (що підтверджується фактами виклику поліції), була змушена змінити місце проживання. Наразі вона з дітьми проживає у м. Бурштин, де створені всі належні умови для їхнього виховання та розвитку, самостійно виховує та забезпечує дітей. Вважає, що звернення [PERSON] з даним позовом є виявом зловживання процесуальними правами. Дійсною метою позивача за первісним позовом є не створення умов для виховання дітей, а штучне створення підстав для звільнення з військової служби. Батько дітей не бере жодної участі у повсякденному житті дітей, оскільки з дітьми останній раз він бачився 23.10.2024 та на даний час перебуває за кордоном. Представник органу опіки та піклування Дубовецької сільської ради - начальник служби Людмила Слюзар в судове засідання не з`явилася. 25 листопада 2025 року через канцелярію суду скерувала заяву про проведення судового засідання без участі представника служби у справах дітей Дубовецької сільської ради. При розгляді справи просила брати до уваги рішення та висновок органу опіки і піклування. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 09 вересня 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 09.09.2017, а.с.8). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10.10.2018 та Свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 26.08.2020 відповідно, а.с. 98,99). Відповідно до Довідки №52 від 19.08.2024, у житловому приміщені по [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , 1961 року народження, [PERSON] , 1985 року народження, [PERSON] , 1986 року народження, [PERSON] , 1988 року народження, [PERSON] , 1988 року народження, [PERSON] , 1993 року народження, [PERSON] , 2018 року народження, [PERSON] , 2020 року народження (а.с.9). Згідно з актом обстеження житлових-побутових умов за адресою [ADDRESS] , житло складається із трьох житлових кімнат. Умови проживання хороші, в квартирі зроблений сучасний ремонт, охайно, свіжо та затишно. Для виховання та розвитку дітей є окрема дитяча кімната, наявні окремі спальні місця, одяг по віку та сезону, засоби особистої гігієни, іграшки (а.с.100). 11 серпня 2024 року [PERSON] зверталася із заявою до поліції про те, що її чоловік вчиняє домашнє насильство. Прибувши на місце події нарядом ГРПП було встановлено, що у [PERSON] виник конфлікт з її чоловіком [PERSON] з приводу виховання дітей. Шкода фізичному та психічному здоров`ю не завдана. З [PERSON] проведено профілактичну бесіду, складено оцінку ризиків та винесено терміновий заборонний припис (Талон-повідомлення єдиного обліку №2822 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, а.с.51). Згідно з консультаційним висновком лікаря психіатра КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» від 10.09.2024 у [PERSON] на момент огляду розладів психіки та поведінки не виявлено (а.с. 50). Відповідно до довідки №1630 від 15.11.2024, виданої КНП «Галицький центр первинної медико-санітарної допомоги», [PERSON] на «Д» нагляді не знаходиться (а.с116). Згідно з довідкою від 06.09.2024, виданої АТ »Укрпошта», [PERSON] працює в АТ «Укрпошта» та обіймає посаду «Листоноша другого класу» (а.с.97). Відповідно до Висновку про визначення місця проживання дітей, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дубовецької сільської ради від 15.10.2024 №12/10-24, до органу опіки та піклування Дубовецької сільської ради надійшла заява від адвоката Винниченка Михайла Петровича стосовно визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Службою у справах дітей розглянуто дану заяву та документи, які подані до неї. На засідання комісії [PERSON] не з`явився, оскільки перебуває на службі в ЗСУ. Подав письмові пояснення, стверджуючи, що [PERSON] не належним чином виконує батьківські обов`язки. Зазначає, що в селі Тумир в будинку, в якому сім`я раніше проживала, для дітей створені всі необхідні умови. Акту обстеження житлових умов не надано. [PERSON] пояснила, що в шлюбі у них народилося 2 дітей. У 2022 році через повномасштабне вторгнення вона з дітьми та свекрухою евакуювалися до Польщі, де перебували до літа 2024 року. Після повернення додому з чоловіком та свекрухою відбувалися часті конфлікти, тому [PERSON] з дітьми змушена була переїхати на проживання до тітки в м.Бурштин, де мешкає і на даний час. [PERSON] надала комісії довідки з місця роботи та характеристику, висновок про стан здоров`я, довідки з дошкільного та навчального закладів та характеристики на дітей, акт обстеження умов проживання помешкання, де на даний час проживає мама з дітьми. Комісія з питань захисту прав дитини Дубовецької сільської ради вважає за доцільне відмовити у визначенні місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] та рекомендує залишити проживати дітей спільно з мамою [PERSON] (а.с. 56-58). Судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між сторонами, є відносини, які пов`язані із виконанням обов`язку щодо визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів у частці від заробітку (сімейні правовідносини). Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. При цьому суд має виходити з того, що у вирішенні питання щодо місця проживання неповнолітньої дитини, саме найкращі інтереси дитини мають першочергове значення. Статтю 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що дитина не повинна розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому, забезпечується право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до статті 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна - крім випадків, коли є виключні обставини, - бути розлученою з матір`ю. Згідно з статтею 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини 3 статті 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Згідно з статтею 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Частиною 2 статті 157 СК України законодавець додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі статті 141 СК України. Статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, розв`язуючи спір між сторонами виходить із статті 3 Конвенції про права дитини, статей 7, 141, 160, 161 Сімейного кодексу України, при вирішенні спорів щодо дітей суд зобов`язаний виходити з найкращих інтересів дитини, а не з формальних прав чи бажань батьків. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 14.02.2019 у справі № 377/128/18, від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, від 19.12.2018 у справі № 487/6196/16-ц, при визначенні місця проживання дитини суд має враховувати: сталість умов життя дитини; фактичне місце проживання дитини; виконання кожним із батьків батьківських обов`язків; психологічний та емоційний зв`язок дитини з кожним із батьків; висновок органу опіки та піклування; відсутність доказів, що проживання з одним із батьків суперечить інтересам дитини. Так судом встановлено, що до повномасштабного вторгнення сторони проживали разом однією сім`єю з дітьми в селі Тумир. Після повномасштабного вторгнення [PERSON] виїхала з дітьми до Республіки Польща в порядку тимчасового захисту, де перебувала до літа 2024 року. Після конфлікту з чоловіком [PERSON] з дітьми переїхала в м. Бурштин, де проживає по даний час. Таким чином, діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , постійно проживають разом із матір`ю, яка забезпечує щоденний догляд за ними та їх виховання. Будь-яких доказів проживання дітей з батьком або здійснення ним постійного догляду за дітьми та їх утримання позивачем не надано. З акту обстеження житлово-побутових умов убачається, що [PERSON] проживає разом із дітьми у місті Бурштин, де створені належні умови для їх проживання та розвитку. Мати дітей офіційно працевлаштована, має стабільний дохід та виконує свої батьківські обов`язки належним чином. Посилання сторони позивача за первісним позовом на нібито неадекватну поведінку матері дітей є оціночними судженнями та не підтверджені жодними належними й допустимими доказами. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що саме по собі твердження одного з батьків без доказового підтвердження не може бути підставою для зміни місця проживання дитини (Постанова від 22.01.2020 у справі № 754/9026/16-ц). Крім того, суд бере до уваги, що [PERSON] зверталася до правоохоронних органів із заявою про вчинення позивачем домашнього насильства, що додатково свідчить про наявність конфліктних відносин між сторонами та не підтверджує можливість забезпечення [PERSON] стабільного та безпечного середовища для проживання дітей. Суд також бере до уваги Висновок про визначення місця проживання дітей, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дубовецької сільської ради від 15.10.2024 №12/10-24, згідно з яким визначення місця проживання дітей разом із матір`ю є доцільним та таким, що відповідає їх найкращим інтересам. Верховний Суд у постанові від 15.04.2021 у справі № 643/10963/19 наголосив, що такий висновок не є обов`язковим для суду, проте має істотне доказове значення та підлягає обов`язковій оцінці. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] не доведено наявності обставин, які б свідчили про доцільність визначення місця проживання дітей разом з ним та будь-яких обставин, які б вказували не те, що [PERSON] здійснює самостійне виховання чи утримання своїх дітей. Таким чином, позовні вимоги про визначення місця проживання дітей разом із батьком [PERSON] та встановлення факту самостійного виховання та утримання ним дітей є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. За таких обставин суд дійшов висновку про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. За статтею 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відсутність офіційних доходів у батьків не позбавляють їх від обов`язку утримувати неповнолітню дитину. Законом не передбачено звільнення платника аліментів від зобов`язання щомісячної сплати аліментів на утримання дитини в разі втрати роботи чи перебуванні в статусі безробітного. Згідно із частиною 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. З урахуванням наведеного вище, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, те, що діти проживають разом з матір`ю, суд вважає, що вимоги за зустрічним позовом щодо стягнення аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню шляхом стягнення з в [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення аліментів з 25 жовтня 2024 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Щодо розподілу судових витрат Представник позивачки за зустрічним позов адвокат Андрій Бартків подав заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. На підтвердження цього надав договір про надання правової допомоги від 12.09.2024, рахунок на оплату №12/09/24 від 12.09.2024, квитанцію (платіжну інструкцію) від 13.09.2024, додаткову угоду про продовження строку дії договору про надання правової допомоги від 30.09.2025 (а.с. 86-92). Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За приписами частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктом 1 частиною 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, оскільки зустрічний позов задоволено в повному обсязі, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . На підставі наведеного, та,

Outcome: approved