Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Першої Криворізької державної нотаріальної контори та просила суд : - встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] у період часу з 2008 року по 08 червня 2015 року; - визнати автомобіль марки ВАЗ 21154, чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] із частками по 1 / 2 кожному; - визнати за [PERSON] право власності на 1 /2 частину автомобіля марки ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер [NUMBER] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування вимог позивачем [PERSON] зазначено, що з 2008 року по 08 червня 2015 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , факт їхнього спільного проживання підтверджується: -відміткою в паспорті [PERSON] , що він з 22.04. 2011 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а вказане домоволодіння належить позивачу на праві приватної власності; - до 22.04.2011 р. [PERSON] мешкав в квартирі [ADDRESS] , що також належала позивачеві. Позивач зазначає, що за час їхнього з [PERSON] спільного проживання вони придбали за спільні грошові кошти сімейного бюджету автомобіль ВАЗ 21154, чорного кольору за 61000 грн, із яких 32000 грн були її особистими коштами, які були зняті нею з депозиту в банку ТАСС Комерц банк, а решту 29000 грн. вони отримали в кредит Аваль банку, який на той час було оформлено на [PERSON] , що підтверджується записом в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, вказаний автомобіль 25.04.2008 року за спільним рішенням було зареєстровано в МРЕО ДАІ м. Кривого Рогу за [PERSON] . Позивач вказує, що у свідоцтві про реєстрацію автомобіля також вказано адресу реєстрації місця проживання [PERSON] - [ADDRESS] (квартира, що належала позивачу). Також позивач зазначає, що після смерті [PERSON] вона звернулась із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори, однак 15 грудня 2015 року отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, підставою для винесення якої нотаріус вказав відсутність встановлення факту проживання однією сім`єю більш як п`ять років із спадкодавцем [PERSON] . Як вказує позивач, іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] є його батько відповідач по справі [PERSON] . Згідно розпорядження заступника керівника апарату Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Інни Подгородньої № 659/24 від 26.12.2024 року, у зв`язку з Рішенням Вищої ради правосуддя від 03.12.2024 року № 3509/0/15-24, яким суддю [PERSON] звільнено з посади судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, канцелярії суду здійснити повторний автоматизований перерозподіл даної цивільної справи відповідно до вимог чинного законодавства України. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2024 року, справу передано для розгляду судді Гайтко Л.А. Ухвалою суду від 25.12.2024 року дану справу прийнято до свого провадження суддею Гайтко Л.А., призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05.05.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Колісник В.П. підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечив проти позовних вимог, зазначив, що вони є необґрунтованими та безпідставними, просив суд в задоволенні позову відмовити. 21.01.2025 р. від третьої особи: державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори надійшов лист №109\\01-16 від 15.01.2025 р., в якому просить суд розглянути справу без представника нотаріальної контори. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , місце проживання [PERSON] : з 23.01.1987 р. [ADDRESS] . Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , місце проживання [PERSON] : з 21.11.1989 р. [ADDRESS] , з 09.04.1999 р. [ADDRESS] , з 22.04.2011 р. [ADDRESS] . Згідно копії витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно від 16.12.2008 р. [PERSON] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] . 22.03.2007 р. між [PERSON] , як наймодавцем та [PERSON] , як наймачем було укладено Типовий договір піднайму (найму) житлового приміщення №39, у відповідності до п. 1 якого [PERSON] надала, а [PERSON] прийняв житлове приміщення, яке складається з 1 (однієї) кімнати, житловою площею 17,3 кв. м, розташоване в квартирі [ADDRESS] . Згідно п. 4 даного договору приміщення та майно передається в найм строком з 22.03.2007 р. по 22.03.2010 р. У відповідності до п.п. е) п. 5 вказаного договору наймач зобов`язується щомісячно вносити плату за користування приміщенням. У п. 6 даного договору зазначається, що сума договору визначається за комунальні послуги. Відтак, на підставі Типового договору піднайму (найму) житлового приміщення від 22.03.2007 р. між [PERSON] та [PERSON] склалися цивільно-правові відносини. У письмових поясненнях від 07.10.2025 р. позивач зазначає, що вказаний вище Типовий договір піднайму (найму) житлового приміщення було укладено з метою проведення реєстрації місця проживання [PERSON] . Згідно кредитного договору №014\\148045\\3663\\73 від 29.04.2008 р., укладеного між ВАТ Райффайзен Банк Аваль, як кредитором та [PERSON] як позичальником, останній отримав кредит у сумі 25948,70 грн. строком на 48 місяців за програмою Авто в кредит. Згідно п. 1.1.3.3 кредитного договору в забезпечення зобов`язань позичальника було укладено договір застави № 014\\08\\11-23\\054\\08 від 29.04.2008 р. (застава транспортного засобу ВАЗ 21154). Згідно копії свідоцтва [NUMBER] від 25.04.2008 р. про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер [NUMBER] власником останнього вказано [PERSON] та зазначено адресу: [ADDRESS] . Згідно довідки №132 від 29.04.2010 р., виданої Дніпропетровською обласною дирекцією ВАТ Райффайзен Банк Аваль [PERSON] виконав зобов`язання за кредитним договором №014\\148045\\3663\\73 від 29.04.2008 р. та банк не заперечував проти зняття заборони на автомобіль марки ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер (а.с. 7 т. 1 копія свідоцтва). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. 08.07.2015 року Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу за №348-2015 після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] звернулася до Першої Криворізької державної нотаріальної контори за видачею їй свідоцтва про право на спадщину, однак державним нотаріусом позивачу було видано постанову від 15.12.2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки не встановлений факт проживання однією сім`єю з померлим не менше п`яти років до моменту відкриття спадщини. 12.09.2015 р. до Першої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся батько померлого [PERSON] [PERSON] (відповідач). В матеріалах справи знаходиться копія постанови від 24.11.2015 р. про закриття кримінального провадження за №12015040770002445 від 15.08.2015 р. за ч. 3 ст. 130 КК України, яке було відкрите за заявою [PERSON] про те, що його сина [PERSON] заразила ВІЛ інфекцією його дружина [PERSON] , кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. На підтвердження факту спільного проживання з [PERSON] у період з 2008 року по день його смерті - [INFO] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивач надала спільні фото з [PERSON] , а також фото спільних святкувань родинних подій та свят з родичами та друзями (знаходяться в матеріалах справи). Також позивачем на підтвердження вказаного факту спільного проживання надано суду копії медичних документів [PERSON] . Крім того, позивачем надано докази її участі у витратах на організацію поховання [PERSON] : копію накладної від 10.06.2015 р. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що була знайома з позивачко [PERSON] з 1986 року, вони одночасно отримали квартири по [ADDRESS] , спілкувались дуже близько. З [PERSON] познайомились пізніше, він приходив до позивачки в гості, жити разом вони почали у 2007 році, стосунки у них були хороші, однак [PERSON] зловживав алкоголем, спільних коштів у них не було, оскілки у [PERSON] була маленька заробітна плата і він часто випивав. У [PERSON] була машина, вона її продала і вони з [PERSON] придбали автомобіль ВАЗ, хоча оформлений він був на [PERSON] , однак виплачувала кредит [PERSON] . Продукти [PERSON] завжди купувала самостійно. Крім того [PERSON] прописала [PERSON] у себе, адже його ніде не брали на роботу без реєстрації місця проживання. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що познайомилась з позивачем [PERSON] у 2000 році, [PERSON] був її однокласником. Їй відомо, що з 2007 року [PERSON] та [PERSON] жили разом на квартирі по [ADDRESS] , однак згодом [PERSON] почав зловживати алкоголем, у них був автомобіль, однак подробиці його придбання їй не відомі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що позивачка [PERSON] є його двоюрідною сестрою, з [PERSON] познайомився у 2007 році, коли вони почали жити разом, вони разом їздили відпочивати, в гостях у них бував часто, стосунки у них були різні, більше сімейні, у них був спільний бюджет, автомобіль ВАЗ був придбаний ними в кредит, який оформили на [PERSON] , хоча перший внесок при придбанні автомобіля зробила [PERSON] , нею був проданий її попередній автомобіль. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що була знайома з позивачкою [PERSON] та [PERSON] з 2008 року, вони жили разом, проводили разом час, ремонт в квартирі робили разом, а також будівництво гаража здійснювалося ними спільно, у них було два автомобілі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що знайомий з відповідачем [PERSON] більш, ніж 30 років, а [PERSON] був його учнем.Про стосунки [PERSON] з [PERSON] йому було відомо зі слів відповідача. Одного дня він зустрів [PERSON] на площі Визволення, той йому сказав, що живе в гаражі, там де працює. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою відповідача [PERSON] , неодноразово бачила як його син [PERSON] приїздив до батька, ночував в його домі, зі слів [PERSON] він допомагав сину фінансово, дав йому 50 тисяч гривень на придбання машини. Певний час [PERSON] жив у батька, а будував гараж на Карнаватці. Лише одного разу бачила [PERSON] , вона приїздила разом з [PERSON] до його батька. Частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, правомірною) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються приписи глави 8 СК України. Отже, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна, набутого у власність у цей період, на праві спільної сумісної власності. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Сімейний кодекс України не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які підтверджують наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю (постанова Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 442/3741/21 (провадження № 61-1292св23). Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання коштів, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 07 квітня 2025 року у справі № 753/21898/20). У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. У Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; ведення спільного побуту; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Отже, встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. За відсутності правових підстав для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Разом із цим положеннями ЦПК України визначено, що є доказами у цивільній справі, зокрема доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України). Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В обґрунтування вимог заявленого позову [PERSON] зазначила, що у період проживання однією сім`єю позивачки та [PERSON] , за рахунок спільних коштів, ними було придбано автомобіль марки ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Разом з тим, суд вважає, що позивачка не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] у період з 2008 року по день його смерті - [INFO] . Вказані позивачкою обставини на обґрунтування позовних вимог, а саме той факт, що позивачка та [PERSON] мешкали у одному помешканні (спочатку у квартирі, згодом у будинку), були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, піклувались один про одного, проводили разом дозвілля, а також мали взаємні права та обов`язки, які притаманні чоловіку і дружині, самі по собі, без доведення належними доказами факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між позивачкою та [PERSON] склались та мали місце протягом вказаного хронологічного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. Крім того, суд звертає увагу, що 22.03.2007 р. між [PERSON] , як наймодавцем та [PERSON] , як наймачем було укладено Типовий договір піднайму (найму) житлового приміщення №39, у відповідності до п. 1 якого [PERSON] надала, а [PERSON] прийняв житлове приміщення, яке складається з 1 (однієї) кімнати, житловою площею 17,3 кв. м, розташоване в квартирі [ADDRESS] . Згідно п. 4 даного договору приміщення та майно передається в найм строком з 22.03.2007 р. по 22.03.2010 р. Відтак, на підставі Типового договору піднайму (найму) житлового приміщення від 22.03.2007 р. між [PERSON] та [PERSON] виникли цивільно-правові відносини, а не сімейні. Як вбачається із матеріалів справи, свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були допитані у судовому засіданні пояснили, що сторони у справі з 2007 року проживали однією сім`єю, обидва працювали, за спільні кошти придбали автомобіль. Разом з тим, показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 року у справі № 466/3769/16, провадження №61-5296св19, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, провадження № 61-11607св18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, провадження № 61-44641св18, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, провадження № 61-42601св18, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19, провадження №61-3071 св 21. При цьому, у долучених до матеріалів справи позивачкою копії свідоцтва [NUMBER] від 25.04.2008 р. про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер [NUMBER] власником останнього вказано [PERSON] , кредитний договір №014\\148045\\3663\\73 від 29.04.2008 р., укладений між ВАТ Райффайзен Банк Аваль та [PERSON] , згідно якого саме [PERSON] отримав кредит у сумі 25948,70 грн. строком на 48 місяців за програмою Авто в кредит. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачка не надала належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження ведення сторонами спільного бюджету, господарства та побуту, а відтак позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту її проживання однією сім`єю з [PERSON] , померлим [INFO] , як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період часу з 2008 року до дня смерті [PERSON] - [INFO] є недоведеними належними та допустимими доказами у справі, а тому не підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги щодо: визнання майна, а саме автомобіля марки ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] із частками по 1 / 2 кожному, суд враховує наступне. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Презумпція спільності права власності в силу положень статті 74 СК України поширюється й на майно, придбане в період проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Отже законодавством передбачено рівнозначну презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна та майна, придбаного жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, до спільної сумісної власності. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). В правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15 зазначено, що за правилами статті 74 СК України(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1026цс15 від 23.09.2015 року, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Як зазначено вище, судом встановлено, що позивачка не надала належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з [PERSON] , померлим [INFO] , як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період часу з 2008 року до дня смерті [PERSON] - [INFO] , а також позивачкою не надано суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження придбання майна, а саме автомобіля марки ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер [NUMBER] за час спільного проживання з [PERSON] та в результаті спільної їхньої праці та за спільні грошові кошти. З огляду на наведене, у задоволенні позовних вимог про визнання автомобіля марки ВАЗ 21154, чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] із частками по 1 / 2 кожному слід відмовити. Позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на 1 /2 частину автомобіля марки ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер [NUMBER] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] , який належав йому за життя, не підлягають задоволенню, як похідні вимоги від позовних вимог про встановлення факту проживання позивача однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову, судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed