Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просила надати їй один місяць для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , визнавши причини пропуску подання заяви поважними. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Спадкоємцями після смерті матері є вона, як донька та син матері [PERSON] . В лютому місяці 2025 року [PERSON] повідомив їй, що знайшов заповіт, яким мати зробила наступне розпорядження: квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] заповіла їй. Вона не була обізнана про заповіт, мати нічого не розповідала, хоча всією родиною проживали у згаданій вище квартирі. Звернувшись до державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори у Дніпропетровській області задля отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.05.2025 року, оскільки пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини. У зв`язку з чим звертається до суду за захистом своїх прав на спадкування. Ухвалою суду від 19.08.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 01.12.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Позивачка до суду не з`явилася, в матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи без її участі. Від представника позивача до суду надійшла заява з проханням провести судове засідання без участі представника, позовну заяву підтримує та просить задовольнити. Відповідач надав заяву про визнання позову. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі продажу, право власності зареєстровано 22.02.2021 року (а.с. 12-14). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є рідною донькою померлої [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с. 9). [PERSON] 17.09.2017 року уклала шлюб із [PERSON] , після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 10). За життя [PERSON] склала заповіт, яким розпорядилася своїм майном, а саме: [ADDRESS] заповіла доньці [PERSON] , [INFO] (а.с. 15) Звернувшись до державного нотаріуса ШОСТОЇ КРИВОРІЗЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ була заведена спадкова справа № 156/2025 після померлої [PERSON] , що підтверджено витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с. 11). Постановою державного нотаріуса ШОСТОЇ КРИВОРІЗЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ Деркач Я.В. від 30.05.2025 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтво про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з тим, що спадкоємцем був пропущений шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини та у зв`язку з відсутністю доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час прийняття спадщини (а.с. 19). Згідно з частинами 1, 2 статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до частини 1 статті 1269, частини 1 статті1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини 3 статті 1272ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. У постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298св18, викладено висновок, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Суд у цій справі виходив з того, що позивач на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, про наявність заповіту, складеного на його користь, дізнався поза межами строку, передбаченого частиною першою статті 1270 ЦК України. Як вбачається з змісту правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. У постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке: Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості з спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування. Резюмуючи, Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням конкретних обставин справи, що переглядається, висновує, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом. Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На виконання ухвали суду державним нотаріусом ШОСТОЇ КРИВОРІЗЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ Деркач Я.В. надано копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , з якої вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] [INFO] (а.с.53-67). Враховуючи викладене, вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд враховує свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права та встановив, що позивач не знала про наявність заповіту, позивачка є спадкоємцем за законом і заповіт є підставою спадкування опікувалась дитиною-інвалідом і подальша активна поведінка позивача дійсно свідчить про те, що вона зацікавлена у прийнятті спадщини. Отже, суд дійшов до висновку, що неподання позивачем нотаріусу заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті спадкодавця відбулось з об`єктивних, незалежних від позивача причин незнання про заповіт на її користь, а отже незнання і про наявність у неї права на спадкування, що стало перешкодою в реалізації позивачем цього права у строки, передбачені законом. Вказане визнається судом поважною причиною пропуску позивачем строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, визнання позову відповідачем, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст. ст. 1268,1270,1272 ЦК України та

Outcome: approved