Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Шполянського районного суду Черкаської області із позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , яка народилась в с. Ярошівка Катеринопільського району Черкаської області, актовий запис N?16 від 19.10.2020; внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , N? 16 від 19.10.2020 по Мокрокалигірській сільській раді Катеринопільського району Черкаської області, змінивши дані про батька дитини, а саме в графі «Батько» вказати « [PERSON] , [INFO] , громадянин України, місце проживання: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона з [PERSON] проживали однією сім`єю, починаючи із жовтня 2019 року, а 13.08.2022 уклали шлюб. Відносини фактично розпочались, коли вона ще перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який було розірвано рішенням суду від 21.12.2020. За період спільного проживання з [PERSON] , [INFO] у них народилась донька [PERSON] , але батьком останньої у свідоцтві про народження був вказаний [PERSON] , у той час як біологічним батьком є [PERSON] . 02.10.2024 шлюб між нею та [PERSON] був розірваний. Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 29.04.2025 за позовом [PERSON] , відомості з актового запису про народження N?16 від 19.10.2020, складеного виконавчим комітетом Мокрокалигірської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області відносно [PERSON] [INFO] , про батька, а саме: [PERSON] [INFO] , та в графі по батькові дитини - « [PERSON] » були виключені. Тобто, відомості про батька її доньки, [PERSON] , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ухвали суду від 01.09.2025 позовну заяву залишено без руху. Позивач заявою від 08.09.2025 усунув недоліки. 09.09.2025 судом відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивачка у підготовчому судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав, про що надав також відповідну заяву. Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні також просив задовольнити заявлені позовні вимоги. Представник третьої особи у підготовче судове засідання не з`явився, про час, місце та дату проведення якого повідомлений належним чином. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК Україниза результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі приписами ч.1 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач визнав позов, суд вважає за можливе ухвалити рішення у цій справі у порядку ч.3 ст.200 ЦПК України. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №1338, виданими 28.07.2025 Виконавчим комітетом Шполянської міської ради ОТГ Черкаської області, витягом з реєстру територіального громади №2025/010316775 від 28.07.2025 та витягом з реєстру територіальної громади №2025/010317191 від 28.07.2025 . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 23.07.2025 Шполяняьким відділом ДРАСЦ у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ), батьками [PERSON] , [INFO] , вказані: [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька [PERSON] - [PERSON] , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00053095915 від 19.08.2025. Згідно з рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21.12.2020, яке набрало законної сили 21.01.2021, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 29.04.2025 ( набрало законної сили 30.05.2025) за позовом [PERSON] , відомості з актового запису про народження N?16 від 19.10.2020, складеного виконавчим комітетом Мокрокалигірської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області відносно [PERSON] [INFO] , про батька, а саме: [PERSON] [INFO] , та в графі по батькові дитини - « [PERSON] » були виключені. Відповідно до рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 02.10.2024, яке набрало законної сили 02.1.2024, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Також позивачем надано суду результати дослідження (аналіз ДНК на батьківство) №50987-64017, відповідно до якого ймовірність батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] становить 99,999999%. Щодо визнання батьківства. Згідно зі ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Вимогами ч. 1 ст. 126 СК України визначено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За змістом ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу ( ч.4 ст. 128 СК України). Судом встановлено та підтверджується доказами у справі, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до положень ч.1 ст. 135 Сімейного Кодексу України. Предметом доказування у справах про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи на підставі кровного споріднення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Таким чином, встановлення батьківства позивачем щодо малолітньої [PERSON] забезпечить охорону прав дитини, створить умови для зміцнення сім`ї та буде відповідати інтересам дитини. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, ураховуючи визнання позову відповідачем, вважає, що судом було достовірно встановлено, що [PERSON] є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Щодо стягнення аліментів. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями ст.180 СК України встановлено, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Частина 3 ст.181СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Положеннями ч.1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ураховуючи принцип рівності батьків у зобов`язанні утримувати свою неповнолітню дитину, положення ст. 182 СК України, те, що відповідач визнав позовні вимоги та ним не надано відповідні докази про неможливість сплати аліментів в заявленому позивачкою розмірі, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки до її повноліття в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, що забезпечить належне утримання дитини . Відповідно до ч.1ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 19.08.2025. Щодо судових витрат. Ураховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» ( в частині позовних вимог про стягнення аліментів), з відповідача на підставі ч.6ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1211,20 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, ураховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, із відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн на користь позивачки та 605,60 грн підлягає поверненню позивачці з державного бюджету. Іншими витратами є зокрема витрати на професійну правничу допомогу ( п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Нормами статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надані: договір про надання правової допомоги від 20.08.2025, укладений між [PERSON] та адвокатом Замковенком Владиславом Михайловичем, розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу допомогу відповідно до статтей 137, 141 ЦПК України, відповідно до якого сплачено грошові кошти у сумі 3000,00 грн, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 471 адвоката Замковенка Владислава Михайловича. Ураховуючи наведене, з відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, які понесені та належним чином підтверджені позивачем, у розмірі пропорційному задоволеним вимогам 3000,00 гривень.

Outcome: approved