Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії, яку обґрунтовано тим, що [INFO] помер її дід [PERSON] . 05.10.2021 вона звернулась із заявою про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса м. Маріуполь Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Верченко Т.І.. за її заявою була заведена спадкова справа № 39/2021 на майно померлого [INFO] [PERSON] та зареєстровано у Спадковому реєстрі 05 жовтня 2021 року за номером 68417767. Через початок широкомасштабної військової агресії Російської Федерації проти України, через тимчасову окупацію м. Маріуполя, в тому числі і самої будівлі нотаріуса невідомими військовими формуваннями та озброєними особами, через зруйноване майно, відсутність безперешкодного доступу на територію, звідки неможливо вивезти первинні документи або вивезення пов`язане з ризиком для життя та здоров`я працівників, 18.11.2024 на підставі її заяви про завершення спадкування щодо спадщини після смерті [PERSON] , яка відкрилась [INFO] до введення воєнного стану та щодо якої спадкова справа була зареєстрована у Спадковому реєстрі, але не була закінчена внаслідок відсутності доступу до місця ії зберігання внаслідок тимчасової окупації м. Маріуполь, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н.В. було продовжено провадження спадкової справи № 39/2021, заведеної [PERSON] та змінено місце її зберігання. 21.01.2025, після повторного запиту нотаріуса Кияниці Н.В., відділом обслуговування громадян № 17 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомлено (вих. № 0500-0220-8/5374), що станом на дату надання відповіді сума недоотриманої пенсії [PERSON] за період з 01.02.2019 по 31.07.2021 (за часи життя спадкодавця) складає 371 554 грн., 34 коп. 25.02.2025 з метою отримання спадщини, оформленої відповідно до вимог чинного законодавства України, вона звернулась до Головного управління ПФУ в Донецькій області з відповідною заявою щодо виплати спадщини. Разом із заявою були надані необхідні документи, що підтверджували право на спадщину: - заява щодо виплати спадщини у вигляді недоотриманої пенсії від 25.02.2025 за № 4101; - свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.02.2025 НТР 497367; - копія паспорту громадянки України: ВТ139594 виданого Приморським РС у місті Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області 06.11.2014; - картка платника податків [PERSON] ; - свідоцтво про смерть [PERSON] ,від 31.08.2021 серія [NUMBER] ; - реквізити [PERSON] щодо виплати через банківську установу АТ «Ощадбанк». Разом з цим, відповідальними особами Головного УПФ в Донецькій області з невизначених причин та обставин, всупереч діючого законодавства, винесено рішення № 914140152427 від 06.03.2025 щодо відмови у оформленні та виплаті спадщини у вигляді недоотриманої суми пенсії [PERSON] , оскільки, під час звернення про виплату спадщини були виявлені порушення чинного законодавства, а саме вимог ст. 46 Закону № 1058, що не відповідає предмету зазначеному у моїй заяві із виплати спадщини, а саме, відповідно до поданої заяви №1401 від 25.02.2025, вона вимагала перерахувати спадщину за Законом, а відповідь УПФУ містила аргументацію у сфері оформлення та виплати недоотриманої пенсії. Вважає невиплату відповідачем суми недоотриманої пенсії, яка входить до складу спадщини, неправомірною. Залишок недоотриманої суми пенсії відповідно до свідоцтва про спадщину, яка належала [PERSON] становить 371554,34 грн.. Просить суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь [PERSON] недоотриману пенсію [PERSON] , який помер [INFO] в розмірі 371554,34 грн.. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - Алєксєєв Д.Є. надав відзив, в якому зазначив, що Відповідно до матеріалів справи [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні як внутрішньо переміщена особа. Пенсійні виплати здійснювались [PERSON] як внутрішньо переміщеній особі за даними електронної пенсійної справи по 31.01.2019. З 01.02.2019 пенсійні виплати [PERSON] призупинено на підставі обміну інформацією з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулась до покинутого місця проживання. Відповідно до частини 2 ст. 49 Закону №1058 поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою ст. 35 та ст. 46 цього Закону. У випадках, коли на день смерті пенсіонера нарахування та виплата пенсії не здійснювалась, заява щодо поновлення виплати пенсії особисто пенсіонером не надавалась, органи Пенсійного фонду України можуть відновити нарахування пенсії на підставі заяви спадкоємця , визначеного нотаріусом. Обчислення розміру пенсії, що могла бути нарахована, проводиться згідно з частиною другою статті 49 Закону № 1058, з урахуванням вимог статті 46 Закону № 1058, не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Датою звернення за отриманням пенсії у випадках смерті пенсіонерів є дата звернення визначеного нотаріусом спадкоємця з усіма передбаченими законодавством документами (аналогічні права належали спадкодавцю). [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку з чим з 01.08.2021 пенсійну справу було знято з обліку. Зазначає, що за своє життя [PERSON] за поновленням виплати пенсії [PERSON] не звертався. Положеннями ст. 52 Закону 1058 визначено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті, сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій статті 52 Закону 1058, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Статтею 1216 Цивільного кодексу України, визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦКУ). Інформацію про суми пенсій, які залишилися недоотриманими у зв`язку зі смертю пенсіонерів, органи Пенсійного фонду України відповідно до вимог статті 46 Закону України «Про нотаріат» надають нотаріусам. Відділом обслуговування громадян №17 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління на запит приватного нотаріуса Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області, листом №0500-1520-8/91510 від 23.10.2021 надана відповідь по пенсійній справі [PERSON] , відповідно до якого станом на 18.10.2021 сума недоотриманої пенсії за період з 01.02.2019 по 31.07.2021 складала 371554,34 грн. У вказаному листі було зазначено, що відповідно до статті 46 Закону №1058 сума недоотриманої пенсії може бути зменшена в залежності від дати звернення особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом на спадщину. Заява на виплату недоотриманої пенсії [PERSON] спадкоємцями до Головного управління в 2021 та протягом 2022 2024 років не надавалась. 25.02.2025 Позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою №1401 про виплату недоотриманої пенсіїза [PERSON] , надавши свідоцтво про право на спадщину від 21.02.2025 НТР № 497367. Обчислення розміру пенсії, що могла бути нарахована, проводиться згідно з частиною другою статті 49 Закону № 1058, з урахуванням вимог статті 46 Закону № 1058. Відповідно до частини першої статті 46 Закону № 1058 нараховані суми пенсій, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, у зв`язку з чим розмір недоотриманої пенсії може бути зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України особи, яка має право на спадщину, із оформленим свідоцтвом про право на спадщину. Про що також повідомлено приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кияницю Н. В. В доповнення до листа № 0500-0220-8/5374 від 21.01.2025 листом Головного управління № 0500-0220-8/28798 від 31.03.2025. За результатом розгляду заяви № 1401 та наданих документів Головним управлінням було прийнято рішенням від 06.03.2025 № 914140152427 про відмову в оформленні та виплаті недоотриманої суми пенсії у зв`язку зі смертю [PERSON] , оскільки звернення щодо виплати недоотриманої пенсії за померлого пенсіонера відбулося після спливу граничного терміну, встановленого частиною першою статті 46 Закону № 1058. Нарахування та виплату пенсії померлому було призупинено з 01.04.2016, а пенсійну справу було закрито у зв`язку зі смертю пенсіонера. За своє життя останній особисто за поновленням виплати пенсії не звертався. Таким чином, оскільки пенсія після припинення її виплати не нараховувалось для виплати, тому вона не може бути нарахована та виплачена Позивачці в рамках спадкування належного Спадкодавцю майна, оскільки вказані кошти фактично [PERSON] не належали. Отже, з врахуванням викладеного вище, відсутні підстави для визнання за Позивачкою права власності та виплати недоотриманої пенсії та страхових виплат оскільки спадкодавцю належало саме право на отримання вказаних коштів, а не самі кошти . Оскільки нарахування пенсії [PERSON] було припинено та, за життя останнього, у встановленому законом порядку не було оскаржено дії компетентних органів щодо не нарахування та невиплати пенсії, така пенсія не належала спадкодавцеві та не підлягає виплаті членам сім`ї в порядку, передбаченому частиною 1 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Просить суд відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , 1933 року народження, помер [INFO] . 21 лютого2025 року, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем після смерті [PERSON] 1933 року народження, є його онука - [PERSON] , [INFO] . Спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії у сумі 371554,34 грн. за період з 01.02.2019 по 31.07.2021, що знаходиться на зберіганні у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, яка належить спадкодавцю на підставі листа щодо суми недоотриманої пенсії, виданої Відділом обслуговування громадян №17 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 21.01.2025 за №0500-0220-8/5374. Вказане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 239 (спадкова справа №82/2024). Судом встановлено, що 25.02.2025 [PERSON] звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою №1401 про виплату недоотриманої пенсії за [PERSON] , надавши свідоцтво про право на спадщину від 21.02.2025 НТР № 497367.В.. Головним управлінням Пенсійного фонду України, за результатом розгляду заяви № 1401 та наданих документів, прийнято рішення від 06.03.2025 № 914140152427 про відмову в оформленні та виплаті недоотриманої суми пенсії у зв`язку зі смертю [PERSON] , оскільки звернення щодо виплати недоотриманої пенсії за померлого пенсіонера відбулося після спливу граничного терміну, встановленого частиною першою статті 46 Закону № 1058. Суми недоотриманої пенсії [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 21.02.2025 НТР № 497367 не нараховувалися Головним управлінням та відповідно не виплачувалися у зв`язку з відсутністю правових підстав. Суд не погоджується з такими доводами відповідача з наступних підстав. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно частин першої та третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Відповідно до ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Під час визначення обсягу спадщини необхідно виходити з того, що права та обов`язки, суб`єктом яких був спадкодавець на час відкриття спадщини, переходять до його спадкоємців. Спростування цієї презумпції можливе лише у випадках, коли права та обов`язки є нерозривно пов`язаними з особою спадкодавця. Отже, закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права. Безпосередньою ознакою немайнових прав є невіддільність останніх від особи їхнього носія. Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Таким чином, право на аліменти, пенсії та інші соціальні виплати, як на періодичні платежі, не входить до складу спадщини, оскільки мають на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення зазначених прав у спадкодавця була його участь у сімейних, соціальних та трудових відносинах. Однак наведене правило не застосовується до випадків, коли зазначені суми були нараховані, але не одержані спадкодавцем і за умови відсутності членів його сім`ї, бажаючих їх отримати. В такому випадку належить застосовувати ст. 1227 ЦК України. Згідно зі ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Аналізуючи наведені правові норми вбачається, що до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя з незалежних від нього причин. Зміст ч. 3 ст. 52 Закону України № 1058-ІУ також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодування у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідач, на підтвердження правомірності своїх дій посилається на положення ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно пп. 2.26 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України, для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається Свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, Свідоцтво про смерть, Свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, діючим законодавством, в залежності від моменту звернення, визначено два шляхи для отримання недоодержаної пенсії померлого пенсіонера, а саме: в межах шестимісячного строку з моменту смерті пенсіонера, у разі звернення членів сім`ї та зі спливом зазначеного строку спадкоємцями померлого пенсіонера. Як зазначалось вище при оформленні прав на недоотриману пенсію після померлого пенсіонера, спадкоємцям з-поміж інших документів необхідно подати до органу, що призначає пенсію, Свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину за законом є правовстановлюючим документом та з його отриманням позивач набула всіх прав і обов`язків спадкоємця, а отже право власності якого вона набула є правом спадкоємця на успадковане майно, й має відмінний за характером від процедури отримання членами сім`ї померлого пенсіонера сум недоодержаної пенсії. Суд відхиляє доводи відповідача, які ґрунтуються на частині першій статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, оскільки дана правова норма розповсюджується на пенсіонерів, які є власниками своїх особистих пенсій, тобто на тих, що не померли, та ніяким чином не стосується правовідносин щодо спадщини. Конституційний Суд України у Рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2). Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів. У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту. Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню. За загальним правилом закон - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Таким чином, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами. Суд враховує, що Верховною Радою України не приймались зміни до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з приводу особливостей виплати недоотриманої пенсії пенсіонерів, які є внутрішньо переміщеними особами. В силу статті 1 Закону України Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні від 06.09.2012 непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Крім того, відповідно до частин першої - другої статті 8 цього Закону розроблення проектів нормативно-правових актів здійснюється з обов`язковим урахуванням принципу недискримінації; з метою виявлення у проектах нормативно-правових актів норм, що містять ознаки дискримінації, проводиться антидискримінаційна експертиза проектів нормативно-правових актів; результати антидискримінаційної експертизи проектів нормативно-правових актів підлягають обов`язковому розгляду під час прийняття рішення щодо видання (прийняття) відповідного нормативно-правового акт; обов`язковій антидискримінаційній експертизі підлягають проекти законів України, актів Президента України, інших нормативно-правових актів, що розробляються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями. Згідно ст.2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Принцип верховенства права, який полягає в тому, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями, є одним з головних завдань цивільного судочинства. Положенням ст.10 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі Броньовський проти Польщі зазначив, що принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов`язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя. У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Щокін проти України від 14.10.2010 зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50). Оскільки в судовому засіданні встановлено, що недоотримана пенсія [PERSON] , який 03 липня 2021 року, складає 317554,34 грн., яка увійшла до складу спадщини після його смерті, та дана спадщина оформлена відповідно до законодавства України, позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, тому недоотримана спадщина складає 317554,35 грн. і тому ці кошти повинні бути виплачені позивачу, як майно, яке увійшло до складу спадщини без обмежень будь яким строком. Виплатити в добровільному порядку зазначену заборгованість відповідач відмовляється, що підтверджено відповідачем у наданому ним листі. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом не сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн., тому суд прийшов до переконання, що витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved