Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

14.10.2025 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували в шлюбі з 12.06.2011 року, у якому у них з відповідачем народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 10.12.2015 року рішенням Косівського районного суду шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25.01.2019 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання їх дітей в розмірі по 1200 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Діти знаходяться на утриманні і вихованні позивача, якій не вистачає коштів для забезпечення потреб дітей, що досягли шкільного віку, часто хворіють і потребують значних витрат. [PERSON] стверджує, що витрачає на утримання дітей щомісяця близько 12000 грн., тому вважає, що із відповідача слід стягувати аліменти на утримання дітей по 6000 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді від 17.10.2025 року розгляд даної справи було вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, повідомлена про час судового розгляду належним чином, у позовній заяві виклала прохання здійснювати розгляд цієї справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, повідомлений про день та час розгляду справи своєчасно та належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи та/або відзив на позов до суду не подавав. При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з нижче наведених підстав. Судом встановлено, що рішенням Косівського районного суду від 10.12.2015 року (а.с.4) було розірвано шлюб, укладений між сторонами 12.06.2011 року. Позивач змінила прізвище 05.09.2017 року з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені [NUMBER] від 05.09.2017 року (а.с.7). Відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 23.01.2013 року (а.с.5), та батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 24.09.2014 року (а.с.6). Рішенням Косівського районного суду від 25.01.2019 року було, зокрема, змінено розмір аліментів та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх дітей [PERSON] та [PERSON] по 1200 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття (а.с.8,9). За змістом довідок Кутської міської лікарні №13 (а.с.10) та №12 (а.с.11) від 06.10.2025 року [PERSON] з 2019 року, а [PERSON] з червня 2021 року знаходяться на обліку по захворюванню в даному медичному закладі. Враховуючи відсутність добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації їх обов`язку щодо утримання і матеріального забезпечення дитини, також прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, зміни стану здоров`я дітей сторін після ухвалення попереднього рішення про стягнення із відповідача аліментів на їх утримання наявні правові підстави для зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року у справі №759/10277/18). У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (ч.1 ст.192 СК України). Щодо розміру аліментів слід зазначити, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»: максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. Позивач пропонує стягувати із [PERSON] аліменти на утримання двох дітей у розмірі по 6000 гривень щомісячно. Мінімальна заробітна плата з 01.01.2025 року становить 8000 гривень. Враховуючи, що судом не встановлено місячний дохід відповідача, суд виходить саме з цієї суми. 50% від 8000 гривень складає 4000 гривень. Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2025 року становить 3196 грн., 50% від цієї суми складає 1598 гривень. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину відповідного віку становить 3196 грн. Згідно ч.3 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження»: загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. 70% від 8000 становить 5600 грн. Отже, запропонований позивачем розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання неповнолітніх дітей щомісячно, не зовсім відповідає передбаченому законом розміру аліментів на одну дитину, який не повинен перевищувати 5600 гривень та не бути меншим 1598 грн. на дитину відповідного віку. З урахуванням того, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо забезпечення дітей, а також тенденцію зростання розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і мінімальної заробітної плати для працездатних осіб, відсутність доказів про наявне у відповідача майно та про інші обставини, що враховуються судом відповідно до ст. 182 СК України - суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] - в розмірі по 3000 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття. За змістом постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»: у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. На підставі ст.ст.141, 180-185, 191 СК України,

Outcome: partial