Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ, мотивуючи позовні вимоги тим, що відсвяткувавши разом Новий рік 01.01.2016 року, [PERSON] та [PERSON] і аж до смерті останнього [INFO] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Шлюб вони не реєстрували, оскільки [PERSON] після попреднього розлучення мав душевні страждання та переживання, що обтяжувалися судовими справами відносно його будинку по [ADDRESS] . Після знайомства вони мешкали в орендованій квартирі по [ADDRESS] , а потім переїхали до будинку [PERSON] по [ADDRESS] , де мешкали з березня 2016 року по квітень 2021 року. Позивач до їх знайомства та періодично під час їх спільного проживання, з метою заробітку грошових коштів, в тому числі для придбання спільного житла, виїзджала працювати до Італії. За час роботи за кордоном вона зібрала певні заощадження, які згодом використала для придбання квартири по [ADDRESS] та проведення в ній ремонтних робіт. Рішення про первісне оформлення квартири на матір [PERSON] [PERSON] , він з позивачем, як фактичне подружжя, прийняли сільно, оскільки колишня співмешканка - [PERSON] мала з ним тривалі судові спори про поділ житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , тому вони побоювалися подальших претензій. Саме тому спірна квартира спочатку була оформлена на матір, а потім остання подарувала її [PERSON] . Після зваершення будівництва спірної квартири і часткового ремонту [PERSON] та [PERSON] почали проживати в ній, завершувати її ремонт переважно власними силами і за кошти позивача, адже у нього коштів не залишилось. Внаслідок ремонту, вартість квартири істотно збільшилась. Також в серпні 2021 року позивач разом з [PERSON] з метою заробтку грошових коштів на облаштування спільного житла, виїжджали в республіку Чехія, де перебували по грудень 2021 року. Перед поверннням у нього стався приступ та було здійснено оперативне втручання. Протягом декількох місяців він перебував на реабілітації за місцем проживання, а позивач доглядала за ним. Через онкологічне захворювання стан [PERSON] поступово погіршувався і він потребував постійного стороннього догляду, лікування та дієтичного харчування, що забезпечувала позивач. Внаслідок важкого перебігу хвороби та ускладнень [PERSON] [INFO] помер. Організацією поховання чоловіка займалась позивач. Позивач зазначає, що за декілька днів до смерті чоловік просив організувати нотаріальне посвідчення заповіту, але зустріч з нотаріусом не відбулась, оскільки [PERSON] помер. Враховуючи викладене вище, [PERSON] звернулася до суду з цим позовом. Представник відповідача [PERSON] , у визначений строк, подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов не визнає, оскільки позивач почала проживати спільно з [PERSON] наприкінці літа 2021 року. До цього часу вони періодично зустрічалися, інколи разом відпочивали та відзначали свята. Проте їх стосунки, на думку відповідача, не мали ознак шлюбних. Тривалий час [PERSON] проживав та працював у Чеській Республіці, а [PERSON] в цей час в Італії, де заробляла кошти для своїх діттей. Дійсно, у грудні 2021 року у [PERSON] діагностовано онкологічне захворювання. Після операції він самостійно пересувався, тому не потребував стороннього догляду. Право власності на комору у [PERSON] виникло 21.12.2020 року, тобто до часу спільного їх проживання, за його власні кошти, тому позивач не може претендувати на його частку. Щодо спірної квартири, то вона була подарована [PERSON] його матір`ю у 2021 році. На момент оформлення права власності на квартиру, в [PERSON] не існувало жодних перешкод для оформлення майна на своє ім`я, оскільки рішенням суду від 08.09.2020 року відмовлено [PERSON] в задоволені позову до нього на об`єкт по [ADDRESS] . На момент укладення договору дарування всі ремонні роботи у квартирі були здійснені, а сама квартира була придатна до проживання. Матеріали справи не містять відолмостей про те, що придбані за накладними, товарними чеками будівельні матеріали, були використані під час ремонту спірної квартири. Всі ремонти та поліпшення квавртири здійсненні до укладення договору дарування між [PERSON] та [PERSON] і належать виключно [PERSON] . Тому позивач не може на них претендувати. З огляду на викладене, представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити. Представником позивача було надіслано до суду відповідь на відзив, відповідно до якої дійсно позивач до знайомства з [PERSON] та періодично під час спільного проживання, з метою заробітку грошових коштів, в тому числі для придбання та облаштування спільного житла, виїздила працювати до Італії. За час роботи за кордоном вона зібрала певні заощадження, які згодом використовувала для придбання спірної квартири та здійснення ремонту. В серпні 2021 року вони разом з [PERSON] виїжджали до Чехії на заробітки для облаштування спільного житла. Після його захворювання з 2021 року вони перебували в Україні та позивач здійснювала догляд за ним, лікувала. Доводи, що [PERSON] самлстійно пересувався - не відповідають дійсності, оскільки сівши за кермо автомобіля, він створив аварійну ситуацію та вподальшому вони залучали друзів або користувалися послугами приватних перевізників. Придбання комори було їх спільним рішенням, вони виконували роботи по її облаштуванню. Ухвалою суду від 11.10.2022 рокуприйнято позовну заяву до розгляд, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.10.2022 рокузадоволено заяву представника позивача та забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , та комору, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що належать [PERSON] , в межах позовних вимог, а саме в розмірі 912970,50 грн. Ухвалою суду від 10.11.2022 року залучено до участі у цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] . Ухвалою суду від 30 січня 2023 року задоволено заяву представника позивача та залучено до участі в якості співвідповідача у справі [PERSON] . Ухвалою суду від 03.04.2023 року клопотання представника позивача було задоволено, призначено у даній цивільній справі будівельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Вінницької торгово-промислової палати. До отримання висновку експертизи провадження в справі було зупинено. Ухвалою суду від 12.07.2023 року провадження у справі було поновлено для вирішення питання про уточнення редакції питань в ухвалі суду та надання матеріалів необхідних для проведення експертизи. Ухвалою суду від 06.10.2023 року після виконання клопотання експерта, направлено повторно ухвалу суду для продовження проведення призначеної судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 03.04.2025 року провадження у справі було поновлено. В судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити з підстав викладених у позові, відповіді на відзив, додаткових поясненнях. Додаткво зазначили, що вартість квартири за час спільного проживання позивача та [PERSON] , як чоловіка та дружини, значно збільшилась, що підтверджується поясненнями судового експерта, наданими в судовому засіданні за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи. Тому, сторона позивача вважає, що підстави для поділу спірного майна наявні і позов слід задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнала, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просила відмовити у задоволені позову. Додатково суду пояснила, що, на її думку [PERSON] та позивач не могли спільно проживати з 01.01.2026 року, оскільки вони неодноразово перебували за кородоном у різних країнах на заробітках і лише коли приїжджали в Україну - зустрічались. У них не було спільного бюджету. З 2021 року вони проживали разом, т.б. вже коли переїхали у квартиру [PERSON] . У [PERSON] було достатньо коштів для купівлі квартири та її ремонту. Кошти, які заробляла позивач, вона витрачала на потреби своїх дітей. Тому, спірні квартира та комора були власністю [PERSON] і поділу не підлягають. Показаннями свідків в їх сукупності та взаємозв`язку підтверджуються обставини того, що [PERSON] та [PERSON] познайомилися у 2016 році планували спільне майбутнє і саме з цією метою (спільного проживання сім`єю) придбали квартиру на Немирівському шосе, оскільки [PERSON] не хотіла проживати в будинку по [ADDRESS] . Тому, [PERSON] продав той будинок, щоб придбати квартиру для них. Про [PERSON] . [PERSON] говорив, що нарешті знайшов ту, з якою він хоче бути. Поки робились ремонти в новій квартирі, то вони знімали іншу квартиру. Коли ремонтні роботи були майже завершені, то вони переїхали в нову квартиру і закінчували ремонти проживаючи в ній. Замовили меблі в кухню, але забирала їх та встановлювала у квартирі [PERSON] вже сама, оскільки [PERSON] помер. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 23.09.2020 року між обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Хутори», [PERSON] , довірена особа згідно з довіреністю [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір про заміну сторонни в Договорі про сплату пайових внесків у ОК «ЖБК «Хутори» №68/6 від 10.09.2019 року (Т. 1 а.с. 154-154). За умовами цього договору [PERSON] відступила (передала) [PERSON] , яка набула, всі права та прийняла на себе викнання всіх зобов`язань учасника за договором №68/6 від 10.09.2019 року. Зміна учасників за цим договором не тягне за собою жодних інших змін умов договору про сплату пайових внесків у ОК «ЖБК «Хутори» №68/6. Так, 10.09.2019 року між обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Хутори» та [PERSON] було укладено договір №68/6 про сплату пайових внесків у ОК «ЖБК «Хутори», за умовами якого кооператив зобов`язався організувати будівництво житлового будинку по [ADDRESS] за рахунок внесків учасника, здати його в експлуатацію, передати учаснику приміщення в об`єкті будівництва та всі документи необхідні для реєстрвації права власності на нього. Згідно з п. 1.5. договору, обєктом нерухомості є квартира [ADDRESS] , загальною площею 58,03 кв.в., 6 під`їзд, 9 поверх (Т. 1 а.с. 145-153). Вартість будівництва одного квадратного метра загальної приведеної площі обєкту нерухомості складає 11880,00 грн. (п. 2.1. договору). За змістом п. 1.6. договору, сторони домовилися, що об`єкт нерухомості передається учаснику з наступним оздобленням: по приміщенню без світла, без штукатурення внуртрішніх цегляних стін, без встаовлення внутрішніх дверей, підвіконь, без встановлення сантехнічних приладів. З акту приймання-передачі об`єкту нерухомості у власність, підписаного 23.09.2020 року вбачається, що квартира передана з встановленням лічильника холодної води, лічильника елетроенергії та лічильника газу, передано ключі від вхідних дверей до квартири, передано котел. Також учасник зобов`язався встановлювати кондиціонери тільки в спеціально відведених місцях (Т. 1 а.с. 143-144). Судом встановлено, що 09.04.2021 року приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу Осикою Л.М. посвідчено договір дарування квартири, за яким [PERSON] предала безоплатно у власність своєму сину [PERSON] 1-но кімнатну квартиру житловою площею 36,2 кв.м., загальною площею 58,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (Т. 1 а.с. 55-56). Право власності за [PERSON] зареєстровано в державному реєстрі в цей же день (Т. 1 а.с. 157). Також 30.01.2020 року між Обслуговуючим кооперативом «Житлово-Будівельний кооператив «Хутори» та [PERSON] було укладено договір №16/6/К про сплату пайового внеску за нежитлове приміщення під №ХVІІІ загальною площею 3,00 кв.м. за адресою: с. Вінницькі Хутори, Немирівське шосе. Вартість будівництва одного квардратного метра загальної приведеної площі об`єкту нерухомості складає 13500,00 грн. (Т. 1 а.с. 70-77). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нрухоме майно, право власності на вказану комору було зареєстровано за [PERSON] 21.12.2020 року (Т. 1 а.с. 156, 159-160). Відповідно до довідки ТОВ «УК ББС» від 06.05.2022 року, [PERSON] проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , з часу придбання даної квартири своїм чоловіком [PERSON] і до часу його смерті [INFO] (Т. 1 а.с. 78). Щодо фінансової можливості [PERSON] на придбання спірного майна, то слід відзначити, що він 23.09.2020 року продав свій житловий будинок з прибудовами за адресою: [ADDRESS] , разом із земельною ділянкою на загальну суму 1043700,00 грн. (Т. 1 а.с. 66-69), та за ці кошти придбав спірну кварту, шляхом оформлення на матір. Відповдач [PERSON] не надала суду жодного належного доказу щодо наявності у неї коштів на придбання спірного майна. Фактично договір купівлі спірної квартири укладався [PERSON] , який діяв за довіреністю від імені [PERSON] . Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач протягом 2016-2017 років працювала в Італії, де отримувала значний розмір заробітньої плати (Т. 1 а.с. 123). Позивачем надано суду бланки замовдень на виготовлення меблів, замовником в яких вказано - [PERSON] , дата замовлення 25.12.2021 року, 01.08.2021 року, 10.08.2021 року (Т. 1 а.с. 99-101). Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи ряд видаткових накладних, товарних чеків, накладених за період з 13.07.2020 року по 17.08.2022, де одержувачем вказана [PERSON] , [ADDRESS] (Т. 1 а.с. 126-142). Відповідно до висновку експерта Вінницької торгово-промислової палати №ОС-474 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 28.03.2025 року, судом встановлено, що: -ринкова вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] , станом на 02.12.2020 року складає 941517,00 грн.; -ринкова вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] , станом на 09.04.2021 року складає 922346,00 грн.; -ринкова вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] , станом на 28.03.2025 року складає 2920711,00 грн.; -вартість ремонтно-будівельних робіт, проведених у приміщеннях квартири [ADDRESS] , з часу введення її в експлуатацію та по дату проведення експертизи, станом на 28.03.2025 року становить 731563,00 грн.; -ринкова вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] , без урахування ремонтно-будівельних робіт, проведених у квартирі з часу введення її в експлуатацію та по дату проведення експертизи, станом на 28.03.2025 року складає 2127269,00 грн.; -надати відповідь на питання, чи мала місце істотність збільшення вартості квартири [ADDRESS] з часу введення її в експлуатацію та по дату проведення експертизи, не вбачається за можливе, оскільки дане питання не належить до компетенції експерта (Т. 2 а.с. 187-250). З листа КНП «Подільський регіональний центр онкології Вінницької обласної ради» від 14.04.2022 року [PERSON] проживає за адресою: с. Вінницькі Хутори, на обліку перебуває з січня 2022 року з діагнозом Са антрального відділу шлунку 4 ст., метастаз в очеревину, канцероматоз очеревини, декомпенсований стеноз виходу зі шлунка, асцит, ендогенна інтоксикація. Лікувався в центрі з 23.12.2021 року по 25.01.2022 року (Т. 1 а.с. 24, 26). В медичній карті стаціонарного хворого [PERSON] за 2022 рік, міститься запис про довірену особу [PERSON] (Т. 1 а.с. 25). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] у віці 53 років в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області (Т. 1 а.с. 23). Витрати на поховання здійснені [PERSON] (Т. 1 а.с. 98). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 33/2022, 14.03.2022 року позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. із заявою про прийняття спадкового майна після смерті [INFO] цивільного чоловіка [PERSON] (Т. 2 а.с. 45). Також 27.04.2022 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька (Т. 2 а.с. 53). Крім того, 02.05.2022 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її сина (Т. 2 а.с. 57). Разом з тим, 18.05.2022 року [PERSON] подав заяву про відмову від спадщини, після серті батька, на користь його сестри [PERSON] (Т. 2 а.с. 58). За частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Правовідносини, які склались між сторонами регулюються п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України відповідно до якої суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. За загальними правилами доказування, яким кореспондують положення ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивачем надано достатньо доказів її спільного проживання із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу підлягає задоволенню. За змістом доводів позовної заяви, встановлення цього факту породжує для позивача юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири [ADDRESS] . Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, аналізуючи наведені вище норми суд дійшов переконання про те, що діє презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте [PERSON] та [PERSON] в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду25.02.2021 у справі № 335/10739/17, від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Як зазначено, зокрема, у постанові від 19.10.2021 у справі № 521/1695/18 (провадження №61-17105св20) критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Крім того, суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі №711/2302/18 (провадження № 61-13953св19) вказано, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що спірна квартира придбана виключно за кошти відповідача [PERSON] . Відповідно, суд дійшов висновку про те, що відповідачем під час судового розгляду справи не спростовано презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя щодо спірної квартири. Відповідно до вимо гст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Висновком експерта Вінницької торгово-промислової палати №ОС-474 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 28.03.2025 року було встановлено, що після придбання спірної квартири та проведення в ній [PERSON] спільно з [PERSON] ремонтно-будівельних робіт її вартість значно зросла через виконані в ній поліпшення. Вартість ремонтно-будівельних робіт становить більше 25% від ринкової вартості квартири. Тобто відбулося істотне збільшення вартості спірного майна під час спільного поживання позивача з [PERSON] та спільних затрат для його поліпшення. Таким чином, судом встановлено, що належна [PERSON] на праві особистої приватної власності квартири [ADDRESS] , істотно збільшилася у вартості, враховуючи понесені позивачем особисто витрати на капітальний ремонт цього житлового приміщення. Отже, судом встановлено природу збільшення вартості майна, як наслідок, наявні передбачені ст. 62 СК України підстави виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало чоловіку на праві особистої приватної власності. Враховуючи встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки з 01.01.2016 року по 10.03.2022 рік [PERSON] та [PERSON] , наявності доказів щодо вкладення позивачем (власних) коштів у проведення капітального ремонту, суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] , є спільним майном подружжя з наслідками, які передбачені вимогами СК України, а саме з визнанням за позивачем частки в такому майні, відповідно до розміру внеску та здійснених нею особистих грошових затрат, що є її власністю - 1/2 частки спірного нерухомого майна. Належних, достатніх та допустимих доказів на спростування вказаних висновків відповідачами суду не надано. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 11610,71 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідачів в рівних частинах на користь позивача. Також позивачем було понесено витрати пов`язані із проведенням судової експертизи в розмірі 28677,60грн., які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах. На підставі викладеного та

Outcome: approved