Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

І. СУТЬ ПОЗОВУ 02.10.2025 ТОВ «Споживчий центр» звернулось до Святошинського районного суду м.Києва із позовом, за змістом якого просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 05.01.2024-100003363 від 05.01.2024 у розмірі 12571,10 грн. На виконання вимог ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 06.10.2025, справа №759/23188/25 передана до Черняхівського районного суду Житомирської області в порядку територіальної підсудності. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.01.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №05.01.2024-100003363. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором у сумі 10000,00грн. Відповідач свої обов`язки за вказаним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 12571,10грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7394,75грн., процентів в розмірі 5176,35 грн., що змушує позивача звернутись до суду з даним позовом. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 06.11.2025 справа №759/23188/25 передана на розгляд судді Збаражському О.М. 11.11.2025 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 04.12.2025. 04.12.2025 ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України, суд постановив відкласти судове засідання на 24.12.2025. 24.12.2025 сторони в судове засідання не прибули, представник позивача Лисенко О.С., згідно заяви зазначеної в змісті позову просила розглядати справу за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр». Відповідач [PERSON] повторно не прибула у судове засідання, про розгляд справи повідомлялась встановленим порядком (а.с. 53, 57). Слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Крім того, відповідач повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України, що було оприлюднено 04.12.2025. Також повідомлення про розгляд справи завчасно розміщено на офіційному сайті судової влади. Інформація про дату, час та місце розгляду справи перебуває у відкритому доступі на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки суду: https://cr.zt.court.gov.ua, а відтак сторони повинні були цікавитись долею справи, добросовісно користуватись наданими їм процесуальними правами. Враховуючи норми ст. 128 ЦПК України, суд рахує, що відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У судовому засіданні 24.12.2025, відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд склав вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ Встановлено, що 05.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] укладений кредитний договір №05.01.2024-100003363 шляхом обміну електронним повідомленнями, а саме прийняття позичальником пропозиції кредитора про укладення кредитного договору (оферти). Кредитний договір складається з таких електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення кредитного договору (оферти); заявка сформована на сайті кредитора після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитором; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитора, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаного при його ідентифікації на сайті (а.с. 20-26). Крім того, позичальником підписано паспорт споживчого кредиту з інформацією про контактні дані кредитодавця, умови кредитування, реальної річної процентної ставки та орієнтовною загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, а також таблицю обчислення загальної вартості кредиту (а.с.19-20). Відповідач підтвердила, що ознайомлена і приймає умови кредитного договору (оферти), а також підтвердила, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №05.01.2024-100003363, з яким вона попередньо уважно ознайомилась. Акцептовані ним умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті. Крім того, при оформленні кредиту [PERSON] було заповнено анкету позичальника (а.с.17). Відповідно до заявки кредитного договору від 05.01.2024, сума кредиту становить 10000,00грн., яка надається позичальнику строком на 140 днів з дати його надання. Дата повернення кредиту 23.05.2024. Процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка становить 1% за день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку , на який надається кредит. Умовами договору також передбачена сплата комісії, пов`язаної із наданням кредиту у розмірі 15% від суми кредиту та дорівнює 1500,00грн. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5375-41хх-хххх-8783. На підтвердження перерахування грошових коштів на виконання умов кредитного договору №05.01.2024-100003363 на рахунок позичальника, позивачем додана до позову квитанція №2411931094 від 05.01.2024, про перерахунок грошових коштів в розмірі 10000,00грн., призначення платежу «видача за договором №05.01.2024-100003363 (а.с.27). Відповідно до довідки розрахунку про стан заборгованості, за кредитним договором №05.01.2024-100003363, складає 12571,10грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7394,75грн. та процентів нарахованих за період з 05.01.2024 по 23.05.2024 в розмірі 5176,35 грн. (а.с.37). ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, ОЦІНКА ТА МОТИВИ СУДУ Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Нормами частини другої статті 639ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За змістом положень статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина перша статті 625 ЦК України). Згідно частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку або іншої фінансової установи надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням. В частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України. Встановлено, що кредитний договір між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е527. Таким чином, відповідач, підписавши аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора Е527 кредитний договір, фактично погодилась на запропоновані позивачем умови кредитного договору. Судом установлено, що позивачем умови укладеного договору виконано та надано відповідачу 10000,00 грн. кредиту, що підтверджується квитанцією про перерахунок коштів (а.с.27). Пунктом 3 кредитного договору передбачено, що строк дії договору становить 140 днів, дата повернення кредиту 23.05.2024. Отримавши кредит, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору, зазначений договір недійсним не визнано, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню позичальника, було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними. Згідно наданого позивачем розрахунку, позивачем здійснено нарахування відсотків за користування кредитом в межах строку дії договору, що погоджений сторонами та не здійснював будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Відповідачем доказів неправильності розрахунку не надано, власного не проведено, а тому у суду немає підстав сумніватися у обґрунтованості розрахунків, які беруться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем. У договорі наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, періодичність внесків, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту, умови вказаного договору є чіткими та зрозумілими, що виключає можливість їх неоднозначного трактування сторонами. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши представлені в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» є обгрунтованими та доведені належними доказами, а тому суд стягує з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором №05.01.2024-100003363 в повному обсязі. V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved