Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 29.12.2019 між відповідачем та ТОВ «Гоуфінгоу» укладено кредитний договір № 3245318188/195513 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Згідно з умовами кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 3000,00 гривень; дата надання кредиту: 29.12.2019 року; строк кредиту: 29 днів; валюта кредиту: UAH.; відсоткова ставка 1,85% (процентів) на добу. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 26.05.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 8196,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3000,00 грн.; простроченої заборгованості за процентами в розмірі 5115,00 грн. Позивач зазначає, що 29.12.2019 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 3000.00 грн. за реквізитами платіжної картки № 4731 - 21xx - xxxx - 3647, що в свою чергу являється доказом видачі кредитних коштів. У відповідності до умов кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Також позивач зазначив, що 31.05.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» (далі Первісний кредитор) та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу №1-31/05/21 відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором №3245318188/195513 від 29.12.2019 укладеним з [PERSON] 03.06.2021 року ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором №3245318188/195513 від 29.12.2019 до ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача. Також позивач вказує, що на адресу відповідача була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання. Тому на підставі вище викладеного у зв`язку з невиконанням своїх фінансових зобов`язань відповідачем в рамках кредитного договору заборгованість становить 8196 грн., з яких 3000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту та 5115 грн. прострочена заборгованість за комісіями та відсотками, які позивач просить стягнути на свою користь, а також 2 422,40 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою суду від 04.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Від відповідача\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~просить в\~задоволенні позову\~відмовити з\~посиланням на\~те,\~що не\~укладала вказаного\~кредитного договору\~та вважає,\~що відносно\~неї були\~здійсненні шахрайські\~дії,\~у зв`язку\~з чим\~вона звернулася\~до правоохоронних\~органів з\~відповідною заявою.\~Посилається на\~те,\~що укладення\~кредитних договорів\~від свого\~імені їй\~відомо не\~було та\~коштів вона\~не отримувала.\~Жодних повідомлень\~чи вимог\~про необхідність\~сплати на\~її адресу\~не надходило.\~Також зазначає,\~що з\~наданого до\~позовної заяви\~Індивідуальної частини\~договору про\~надання фінансового\~кредиту №3245318188/195513\~від 19.12.2019\~року вбачається,\~що він\~був підписаний\~ТОВ «ГОУФІНГОУ»\~в особі\~директора Іващенко\~І.В.\~з однієї\~сторони та\~нібито відповідачем\~з іншої\~сторони.\~Зазначено,\~що цей\~договір підписаний\~нібито відповідачем\~електронним підписом\~R68882. Натомість із\~доданих до\~позовної заяви\~електронних доказів\~неможливо встановити\~обставини щодо\~укладення зазначеного\~договору в\~електронній формі\~та підписання\~його в\~електронній формі\~за допомогою\~електронного підпису\~одноразовим ідентифікатором,\~зокрема доказів\~передачі ТОВ\~«ГОУФІНГОУ» саме\~відповідачу засобом\~зв`язку,\~вказаним ним\~під час\~реєстрації в\~інформаційно-комунікаційній\~системі ТОВ\~«ГОУФІНГОУ»,\~одноразового ідентифікатора\~та доказів\~отримання відповідачем\~алфавітно-цифрової\~послідовності,\~що зазначена\~в позові\~від ТОВ\~«ГОУФІНГОУ»;\~доказів реєстрації\~в інформаційно-комунікаційній\~системі ТОВ\~"ГОУФІНГОУ"\~за допомогою\~алфавітно-цифрової\~послідовності R68882;\~доказів надсилання\~відповідачем ТОВ\~"ГОУФІНГОУ"\~даних в\~електронній формі. Повністю заперечує\~факт перерахування\~їй грошових\~коштів за\~укладеним договором,\~тобто заперечує\~факт виконання\~первісними кредиторами\~свого обов`язку\~з надання\~коштів.\~Зазначає,\~що позивач\~будь-яких\~доказів перерахування\~саме їй\~грошових коштів\~та на\~її розрахунковий\~рахунок на\~виконання умов\~кредитного договору\~не надав,\~хоча,\~мав можливість\~отримання відповідних\~документів у\~первісного кредитора. Крім цього,\~позивачем суду\~не надано\~детального розрахунку\~заборгованості за\~вказаним договором,\~здійснених первісними\~кредиторами,\~які б\~обгрунтовували розмір\~нарахованої заборгованості. Наголошує,\~що нею\~не здійснювалися\~будь-які\~дії спрямовані\~на отримання\~кредитних коштів,\~дій направлених\~на надання\~своїх персональних\~даних та\~згоду на\~їх обробку\~у тому\~числі на\~передачу кредитним\~установам не\~вчинялося.\~Жодних пропозицій\~про укладення\~кредитного договору\~на її\~електронну пошту\~не надходило,\~та жодних\~умов нею\~не погоджувалось.\~Картка,\~на яку\~нібито було\~перераховано кредитні\~кошти їй\~не належить\~та доказів\~протилежного до\~суду надано\~не було.\~Вказаний у\~договорі засіб\~зв`язку\~їй не\~належить,\~а тому\~жодних дій\~щодо підтвердження\~укладення нею\~договору за\~допомогою вказаного\~номеру телефону\~вона не\~вчиняла.\~Крім того,\~докази надані\~позивачем не\~містять підтвердження\~того,\~що вказаний\~номер телефону,\~за допомогою\~якого був\~укладений договір\~належить саме\~їй.\~Окрім того,\~в договорі\~зазначено адресу\~її реєстрації\~та проживання\~як [ADDRESS] ,\~однак,\~зареєстрована та\~проживає за\~адресою [ADDRESS] ,\~що ще\~раз підтверджує,\~що невідома\~особа укладаючи\~договір від\~її імені\~надала недостовірні\~дані.\~За такого,\~наголошує,\~що укладення\~вказаного правочину\~відбувалося без\~її дозволу,\~оскільки вона\~ніколи не\~зверталася до\~ТОВ «ГОУФІНГОУ»\~для отримання\~кредитів.\~Таким чином,\~договір на\~який посилається\~позивач був\~укладений невідомими\~особами,\~які використали\~її особисті\~дані,\~без її\~вільного волевиявлення\~та волі,\~оскільки вона\~не знала\~про його\~укладення.\~На момент\~оформлення договору\~було відсутнє\~її волевиявлення\~та внутрішня\~воля на\~його укладення.\~Крім того,\~примірника договору\~вона не\~отримувала.\~Також посилається\~на те,\~що за\~умовами договору\~сторони встановили\~строк кредитування\~до 26.01.2020\~року,\~однак позивач\~просить стягнути\~проценти за\~користування кредитними\~коштами як\~за період\~строку кредитування,\~так і\~після закінчення\~цього строку\~по 26.05.2025\~року.\~Оскільки договором\~позики визначений\~строк його\~дії,\~який становить\~29\~днів,\~саме протягом\~даного строку\~позивач мав\~право нараховувати\~передбачені цим\~договором відсотки.\~Згідно з\~додатку №\~1\~до договору\~розмір відсотків\~складає 1443,90\~грн.\~За такого\~вважає,\~що розрахунок\~позивача і\~його позовні\~вимоги є\~такими,\~що не\~відповідають законодавству,\~а тому\~задоволенню не\~підлягають. Також відповідач зазначає, що даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру, за відсутності протиріч між наявними у справі доказами, судова практика є сталою, застосування великої кількості законів спірні правовідносини не передбачають, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання б яких адвокат витратив значний час, враховуючи принципи співрозмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, вважає що сума яка може бути заявнена не може становити більше 1000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, що відповідатеме критерію об`єктивності та буде співмірним з виконаною адвокатом роботою у даній справі. 06.10.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій представник просив відзив на позовну заяву відповідача залишити без розгляду та задоволення; розгляд справи проводити за відсутності представника позивача; стягнути з [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати; позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі. 13.10.2025 представник позивача Пархомчук С.В. надав до суду заяву, згідно якої просить стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10500, 00 грн. 17.11.2025 розгляд справи було відкладено на 18.12.2025, зобов`язано відповідача надати виписку по особовому рахунку на спростування доводів позивача щодо зарахування на її картковий рахунок кредитних коштів. Відповідач в судове засідання 18.12.2025 не з`явилась, витребувані судом докази не надала, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не заявила. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до наступних висновків. За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що 29.12.2019 між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3245318188/195513. Відповідно до п.1.1 Договору Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 3000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п.1.2 Договору кредит надається строком на 29 днів, тобто до 26.01.2020. Строк дії договору 29 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. Згідно з п.1.3 Договору за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 675,25% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Відповідно до п.1.4 Договору Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі не виконала, не сплачувала кошти на погашення тіла кредиту і відсотки за користування кредитом згідно кредитного договору. Як слідує з умов кредитного договору він підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового індикатора (R68882), який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. З довідки про ідентифікацію вбачається, що клієнт [PERSON] , з якою укладено договір N3245318188/195513 від 29.12.2019, ідентифікований ТОВ "Гоуфінгоу" (одноразовий ідентифікатор "R68882" 05.07.2020 було відправлено на номер телефону відповідача [NUMBER] . Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювалося в інформаційно-телекомунікаційній системі www.gofingo.com.ua. Кредит надавався\~позичальнику в\~безготівковій формі\~у національній\~валюті на\~реквізити платіжної\~банківської картки\~вказаної відповідачем.\~Датою укладення\~цього договору\~вважається дата\~перерахування грошових\~коштів на\~банківський рахунок\~клієнта.\~Невід`ємною\~частиною цього\~договору є\~Публічна пропозиція\~(оферта)\~товариства на\~укладення договору\~про надання\~фінансового кредиту\~за допомогою\~електронних засобів,\~яка розміщена\~на сайті\~товариства https:gofingo.com.ua (п. 1.7 кредитного договору). Відповідно до п. 2.1 вказаного договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п. 2.3 кредитного договору). За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Подання заяви\~про вчинення\~злочину саме\~по собі\~не є\~підтвердженням факту\~відсутності волевиявлення\~відповідача на\~укладення кредитного\~договору.\~Заява є\~лише підставою\~для початку\~досудового розслідування,\~а не\~встановлення факту\~злочину чи\~визнання угоди\~недійсною.Дана обставина не доводить визнання недійсності або неукладання кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Гоуфінгоу" свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши відповідачу можливість користуватися обумовленим розміром фінансових ресурсів, що підтверджується інформацією ТОВ "Платежі Онлайн" про успішну транзакцію щодо зарахування коштів у сумі 3000 грн. на банківську карту позичальника, вказану у кредитному договорі (№4731-21хх-хххх-3647). Водночас відповідачем\~не надано\~суду належних\~і допустимих\~доказів на\~спростування того,\~що відповідні\~кредитні кошти\~не були\~зараховані на\~її картковий\~рахунок,\~який,\~вказаний у\~договорі або\~доказів того,\~що вказаний\~картковий рахунок\~їй не\~належить.На вимогу суду не було надано виписку з її особового рахунку. Також суд враховує, що товариство не є банківською установою, а отже, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Згідно з нормами статті 46 Закону України «Про платіжні послуги»: а) порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актами НБУ; б) виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону; в) надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників г) надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією зобов`язаний перевірити в платіжній інструкції відповідність: - номера рахунку отримувача та коду отримувача (коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України/податкового номера або серії (за наявності) та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); або - унікального ідентифікатора отримувача. д) надавач платіжних послуг отримувача зараховує кошти за платіжною операцією на рахунок отримувача лише у разі, якщо зазначена у пункті 1 або 2 цієї частини інформація, яку він перевіряє відповідно до вимог цієї частини, відповідає тій інформації про отримувача, що зберігається у такого надавача платіжних послуг. У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг отримувача має право: 1) зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на відповідний рахунок для встановлення належного отримувача. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення; 2) не уточнювати номер рахунку та/або код отримувача. У такому разі надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причини повернення. Враховуючи вищезазначені норми Закону про платіжні послуги у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась. Таким чином, перерахування кредитних коштів відбувалось на картковий рахунок вказаний [PERSON] в укладеному між сторонами договорі (а.с. 36, зв.). 31.05.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» було укладено Договір факторингу №1-31/05/21. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №1-31/05/21 від 31.05.2021 укладеного між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», до ТОВ ФК «Сіті Фінанс Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №3245318188/195513. 03.06.2021 між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» було укладено Договір відступлення права вимоги №1-03/06/2021. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №1-03/06/2021, укладеного між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп»» та ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», до ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 3245318188/195513. ТОВ «ФК Дебт Колекшн» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №3245318188/195513 від 29.12.2019. Вищевказані договори факторингу та відступлення права вимоги є правомірними, тобто такими, що породжують, змінюють або припиняють цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цих договорів матеріали справи не містять. Відповідно до ст.1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу процентів, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Надані копії договору факторингу №1-3/05/21 від 31.05.2021 та відступлення прав вимоги №1-03/06/2021 від 03.06.2021, а також реєстри прав вимог містять підписи сторін, які підтверджують укладення договорів та перехід права вимоги від клієнта до фактора. У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року в справі №753/20537/18 відображений правовий висновок згідно з яким, належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Матеріали справи не містять доказів визнання судом договору факторингу №1-3/05/21 від 31.05.2021 та відступлення прав вимоги №1-03/06/2021 від 03.06.2021 недійсними. За таких обставин, діє презумпція правомірності правочину, оскільки його недійсність прямо законом також не встановлена. Отже, суд визнає, що копії договорів факторингу, реєстри прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Відтак, позивач набув право вимоги до відповідача на підставі та у порядку, передбаченому чинним законодавством. Матеріали справи містять вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором та про заміну кредитора. Проте, належних та достатніх доказів отримання такої вимоги відповідачем суду не надано. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 06 лютого 2019 року в справі N 361/2105/16-ц. Отже, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» перейшло право кредитора за кредитним договором №3245318188/195513 від 29.12.2019. Позичальник неналежно виконує умови кредитного договору. Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором №3245318188/195513 від 29.12.2019 заборгованість [PERSON] станом на 26.05.2025 становить 8106,90 грн. з яких: 3000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5106,90 грн - сума заборгованості за відсотками. Суд погоджується з сумою заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3000 грн. вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача. Щодо суми заборгованості за відсотками в розмірі 5106,90 грн, суд враховує, що за умовами договору кредит надавався строком на 29 днів. Тобто, відсотки на залишок суми кредиту позивачем мали нараховуватися протягом 29 днів, починаючи з 29.12.20019 та до 26.01.2020. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі N910/4518/16 вказала, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. Також слід зазначити, що вказане в договорі "до дня повного погашення заборгованості за кредитом" з урахуванням розташування його в розділі договору, які регулюють правомірну поведінку сторін ("Порядок нарахування процентів та сплати заборгованості за договором") не змінює правову природу процентів та унеможливлює тлумачення нарахованих позивачем процентів за "користування кредитом" поза межами строку кредитування як міри відповідальності на підставі статті 625 ЦК України та, як наслідок, їх стягнення. До такого висновку суд дійшов з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого в постанові від 05 квітня 2023 року в справі N 910/4518/16. Крім того, за змістом п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України в період воєнного стану позивальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а отже нарахування відсотків за межами строку кредитування, в тому числі і в розмірі визначеному договором, є безпідставним. Отже, враховуючи, що кредитні кошти за договором №3245318188/195513 від 29.12.2019 надавались відповідачу на 29 днів, погоджена денна процента ставка становить 1,85 %, що становитиме в межах строку кредитування 1609,5 грн. (з розрахунку 3000 грн х 1,85%= х 29 днів= 1609,5грн), а тому суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 4609,50 грн. з яких: 3000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1609,50 грн - заборгованість за відсотками. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1378,3 грн. судового збору, що становить пропорційно задоволеним вимогам (56,9%). Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги в сумі 10 500,00 грн., суд дійшов наступного висновку. За правилами ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. На підтвердження заявлених вимог позивачем надано договір № 11/07/2025 про .надання правової допомоги від 11.07.2025, укладений між ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» та адвокатом Пархомчуком С.В., акт про отримання правової допомоги від 01.10.2025 (зустріч та консультація 1 година 2000 грн.; складання та подання позову 2,5 години 5000 грн.; інші клопотання заяви 1,5 годин 3000 грн.; канцелярські витрати 500 грн.), платіжну інструкцію переказу коштів від 01.10.2025 у розмірі 10500 грн., рахунок №01.10.2025-19 від 01.10.2025. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. У постанові від 19лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу ч. 3ст. 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року в справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4ст. 137 ЦПК України. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставіст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположнихсвобод1950 року. Так, у рішенні «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідач просив врахувати що сума витрат за надання правничої професійної допомоги є занадто завищеною та не відповідає критеріям розумності розміру таких витрат, оскільки справа є малозначною. Враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, зокрема предметом позову, його ціною, та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд з огляду на розумну необхідність та реальність судових витрат для даної справи дійшов висновку про зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн., що на думку суду буде відповідати реальним витратам.

Outcome: partial