Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

08 вересня 2025 року в провадження Шахтарського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 липня 2024 року між ТОВ "Селфі Кредит" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом "NewShort" №1615029, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 3 000 гривень строком на 360 днів (з 06 липня 2024 року по 01 липня 2025 року), зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,5% в день, яка застосовується в межах строку кредитування. Через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань станом на 06 вересня 2025 року утворилася заборгованість в розмірі 15 895,51 гривень, яка складається із 2 998,99 гривень - заборгованості за тілом кредиту, 7 826,52 гривень - по процентам та пені у розмірі 5 070 гривень, чим порушуються права та інтереси позивача. 29 січня 2025 року між ТОВ "Селфі Кредит" та ТОВ "Свеа Фінанс" укладено договір факторингу №01.02-03/25, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №1615029 від 06 липня 2024 року. Посилаючись на порушення відповідачем своїх зобов`язань позивач просить стягнути наведену заборгованість з відповідача в розмірі 15 895,51 гривень та судові витрати по справі - судовий збір 2 422,40 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить суд про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив, заяву про розгляд справи в його відсутність та відзив на позовну заяву не надав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06 липня 2024 року між ТОВ "Селфі Кредит" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом "NewShort" №1615029, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 3 000 гривень строком на 360 днів (з 06 липня 2024 року по 01 липня 2025 року), зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,5% в день, яка застосовується в межах строку кредитування. Кредитний договір вчинено сторонами в електронній формі, підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором К841 06 липня 2024 року о 16:11:54. Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок відповідача № [NUMBER] . До укладення кредитного договору відповідач ознайомився та підписав за допомогою одноразового ідентифікатора паспорт споживчого кредиту. Виконання позивачем (кредитором) обов`язку з виплати відповідачу грошових коштів в розмірі 3 000 гривень підтверджується листом ТОВ "Пейтек" від 30 січня 2025 року № 20250130-2194, згідно якого було успішно проведено транзакцію на суму 3 000 гривень 06 липня 2024 року на номер картки [NUMBER] . 29 січня 2025 року між ТОВ "Селфі Кредит" та ТОВ "Свеа Фінанс" укладено договір факторингу №01.02-03/25, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №1615029 від 06 липня 2024 року. Копією платіжного доручення, долученого до матеріалів справи, підтверджується сплата ТОВ "Свеа Фінанс" на користь ТОВ "Селфі Кредит" грошових коштів на виконання умов договору факторингу від 29 січня 2025 року. З розрахунку заборгованості, долученого до матеріалів справи, вбачається, що через невиконання відповідачем грошових зобов`язань станом на 06 вересня 2025 року утворилася заборгованість в розмірі 15 895,51 гривень, яка складається із 2 998,99 гривень - заборгованості за тілом кредиту, 7 826,52 гривень - по процентам та пені у розмірі 5 070 гривень. Правове обґрунтування та мотиви суду. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина друга статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин третьої шостої, восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини дванадцятої статті 11 вказаного Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно із статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи та наявних письмових доказів відповідач звернувся до позивача з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписав заявку, яка є частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), та відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору відповідно до умов якого отримав кредит у розмірі 3 000 гривень шляхом перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб, який ним вказано при укладенні кредитного договору. Таким чином, між сторонами укладено кредитний договір у формі електронного документу, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», з якого виникли між ними кредитні правовідносини. Враховуючи наведе правове обґрунтування та доведення позивачем отримання відповідачем кредиту на узгоджених сторонами умовах кредитування, а також порушення останнім грошових зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі підтвердженому розрахунком позивача, який нічим не спростований, суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 2 998,99 гривень та по процентах - 7 826,52 гривень. Щодо стягнення пені з відповідача в розмірі 5 070 гривень, суд з такою вимогою не погоджується з огляду на наступне. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу. Враховуючи наведе правове обґрунтування, нарахування відповідачу пені в період дії в Україні воєнного стану не відповідає пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. У зв`язку із наведеним, позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 10 825,51 гривень. Так як позовні вимоги задоволено частково, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 647,23 гривень.

Outcome: approved