Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 17 жовтня 2006 року до 07 серпня 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . З 01 вересня 2025 року син навчається на денній формі навчання Інституту електричної інженерії та інформаційних технологій Кременчуцького національного університету імені Михайла Остроградського IV рівня акредитації. Орієнтовний термін навчання до 30 червня 2029 року. У зв`язку з витратами, пов`язаними з проживання, проїздом до навчального закладу, харчуванням, організацією життєдіяльності, син потребує матеріальної допомоги. Повнолітній син сторін знаходиться на утриманні позивача. Відповідач [PERSON] у добровільному порядку допомогу на утримання сина не надає, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Враховуючи те, що відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, він зобов`язаний та має можливість утримувати свого повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , який продовжує навчання у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 29.10.2025 та до закінчення навчання чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. 04 грудня 2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Дегтяренка В.Г. до суду надійшов відзив, у якому останній зазначив, що відповідач позов визнає частково. Вказав, що з 17 жовтня 2006 року відповідач перебував у зареєстрованому з позивачем, який рішенням Баришівського районного суду Київської області від 27 липня 2012 року було розірвано. Від спільного подружнього проживання сторони маєють сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу із позивачкою [PERSON] створив нову сім`ю та має на утриманні малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на його утриманні та вихованні. Тому вважає, що ця обставина є істотною і суд при ухваленні рішення на користь позивачки [PERSON] на вимогу ст. 182 СК України повинен взяти до уваги цю обставину з метою недопущення порушення матеріальних прав та інтересів малолітньої дочки [PERSON] , яка у разі повного задоволення позовних вимог на користь [PERSON] , може виявитися менш забезпеченою в матеріальному відношенні. Враховуючи вищевикладене просить позов задовольнити частково та стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позову 29.10.2025 і до закінчення навчання 30.06.2025, але не більше як до досягнення 23 років, за умови продовження навчання. Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, не заперечувала, враховуючи наявність у відповідача на утриманні ще однієї дитини, щодо стягнення аліментів у розмірі 1/6 частки аліментів. Представник відповідача підтримав вимоги викладені у відзиві, просив враховуючи матеріальне становище, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частки. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, уважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 27 липня 2012 року ( а.с. 5). Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). З 01 вересня 2025 року [PERSON] є студентом 1 курсу денної форми навчання Інституту електричної інженерії та інформаційних технологій Кременчуцького національного університету імені Михайла Остроградського IV рівня акредитації. Навчається на держзамовленні, степендія не нараховується. Термін навчання з 01.09.2025 до 30.06.2029 (а.с. 11). [PERSON] та її син зареєстровані та проживають у [ADDRESS] ( а.с. 10). Син сторін [PERSON] перебуває на повному утриманні матері. У зв`язку з витратами, пов`язаними з проїздом сина до навчального закладу, організацією його життєдіяльності, син потребує матеріальної допомоги. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання не надає, хоча має таку можливість. Необхідно вказати, що Верховний Суд України вже неодноразово досліджував зазначене питання, зокрема у постанові від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15 вказав наступне. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в ч. 1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. №146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". Відповідно наданих відповідачем копій свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження, на утриманні відповідача також перебуває неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Проте копія свідоцтва про народження [PERSON] безумовно не свідчить, що малолітня дитина відповідача від другого шлюбу перебуває виключно на утриманні відповідача, оскільки утримувати дитину до повноліття зобов`язані обоє батьків у рівних частках. Також народження дитини у відповідача, перебуваючи у іншому шлюбі, жодним чином не впливає на розмір аліментів, що підлягають визначенню і стягненню із відповідача на утримання повнолітнього сина, оскільки визначальним у такому випадку є майновий стан останнього (ч. 1 ст. 199 СК України). Статтею ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п. 20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Аналогічна позиція висловлена у рішенні Верховного суду України від 24 грудня 2014 року № 6-186цс14. Разом з цим необхідно пам`ятати, що за змістом ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від доходу платника аліментів, з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд при вирішенні даного спору також враховує всі особливості конкретної життєвої ситуації та оцінює характер і розмір необхідних витрат. Судом також установлено, що [PERSON] є працездатним, має дохід, що не спростовано відповідачем, має повнолітнього сина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, який на даний час є студентом 1 курсу денної форми навчання Інституту електричної інженерії та інформаційних технологій Кременчуцького національного університету імені Михайла Остроградського IV рівня акредитації, загальний строк навчання становить 01.09.2025 до 30.06.2029. Проте крім того на утриманні відповідача також перебуває неповнолітня донька [PERSON] . За таких обставин справи, у суду є підстави для часткового задоволення позовних вимог. Тому, з врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позову 29.10.2025 і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23 років. Стаття 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у 1211,20 грн.

Outcome: partial