Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення ним повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач залишала дитину у медичному закладі після її народження, не цікавиться життям та здоров`ям сина, що є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . Ухвалою судді від 10.06.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 24). Сторони по справі в підготовче засідання не з`явились, однак звернулись до суду з відповідними заявами про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с. 26, 30). Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно положень ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження дитини та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 7, 8). Згідно заяви відповідачки від 07.04.2025, остання зазначила, що не має наміру забирати новонародженого сина з медичного закладу, оскільки не має можливості та бажання його виховувати (а.с. 5). Згідно листа КУ «Центр надання соціальних послуг» №30 від 13 травня 2025 року та заяви відповідачки під час відвідування останньої їй було запропоновано соціальний супровід та вжиті вичерпні заходи з матір`ю спрямовані на повернення дитини на виховання в сім`ю, однак [PERSON] від соціального супроводу відмовилась за власним бажанням (а.с. 10, 11). Рішенням виконкому Потіївської сільської ради №88 від 19 травня 2025 року влаштовано дитину на тимчасовий догляд та виховання в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] (а.с. 12) Рішенням виконавчого комітету Потіївської сільської ради №100 від 26.05.2025 було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 13-14). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц (провадження №61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». У відповідності до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи встановлені в підготовчому судовому засіданні обставини та зазначені норми права, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачкою позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки 1211,20 грн. судового збору на користь держави.

Outcome: approved