Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

У серпні 2025 року позивачі звернулися до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що 19.10.2021 року між ними та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири. Сторонами узгоджено, що орієнтована загальна вартість квартири становитиме 1\~102\~375,50 грн. Покупець зобов`язаний був сплатити продавцю грошові кошти в якості забезпечувального платежу, розмір якого дорівнює загальній вартості квартири. Згідно попереднього договору сторони беруть на себе обов`язок укласти основний договір протягом трьох місяців з моменту введення житлового будинку в експлуатацію. 20.10.2021 грошова сума в розмірі вартості квартири була сплачена позивачем [PERSON] . Зобов`язання за попереднім договором з боку позивачів виконане в повному обсязі. Відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав: будівельно- монтажні роботи 7 секції не завершені, основний договір сторонами не укладено, квартира покупцю не передана. Відповідачем безпідставно використовуються сплачені позивачами грошові кошти, які є власністю позивачів. Посилаючись на положення\~ст. 536, 625 ЦК України\~зазначає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачів в рівних частинах трьох відсотків річних в сумі 62\~382,38 грн. та інфляційних збитків у розмірі 335\~328,03 грн. за період з 20.10.2021 по 28.07.2025. Протиправними діями відповідача позивачам заподіяна моральна шкода, розмір моральної шкоди позивачі оцінюють по 100\~000 грн. кожному. Просять суд стягнути з AT «ЗНВКІФ «ОРЕГОН»: на користь [PERSON] грошові кошти, сплачені за попереднім договором купівлі продажу квартири від 19.10.2021 № С3.07.1.018 в сумі 551\~187,75 грн. , як безпідставно набуті кошти, 3% річних в сумі 62\~382,38 грн., інфляційні збитки в сумі 335\~328,03 грн., 100 000 моральна шкода, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 23 000,00 грн.; на користь [PERSON] грошові кошти, сплачені за попереднім договором купівлі продажу квартири від 19.10.2021 № С3.07.1.018 в сумі 551\~187,75 грн. , як безпідставно набуті кошти, 3% річних в сумі 62\~382,38 грн., інфляційні збитки в сумі 335\~328,03 грн., 100 000 моральна шкода, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 23 000,00 грн.; Також просять зазначити в рішенні, що нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат на суму безпідставно набутих коштів в розмірі 551\~187,75 щодо кожного з позивачів здійснюється з дня звернення до суду з позовом до моменту виконання рішення, а остаточна сума трьох процентів річних та інфляційних втрат нараховується за визначеним у позові розрахунком. 15.08.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 29.10.2025 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про місце, дату та час судових засідань по вказаній справі. Правом подання відзиву, надання доказів відповідач не скористався. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наданих сторонами доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що 19.10.2021 між АТ «ЗАКРИТИЙ НЕДИВЕРСИФІКОВАНИЙ ВЕНЧУРНИЙ КОРПОРАТИВНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ФОНД «ОРЕГОН», як «Продавцем», від імені та в інтересах якого на підставі Договору доручення №2 від 05.10.2016 року діяло Товариство з обмеженою відповідальністю «Сібіес Сейлз», в особі Іваненко М.А., яка діяла на підставі Довіреності №3603 від 15.09.2020, як «Повіреного Продавця», та позивачами, як «Покупцем», укладено попередній договір № СЗ.07.1.018 купівлі-продажу квартири (а.с. 14-8). Відповідно до п.1.1 попереднього Договору сторони зобов`язалися в майбутньому, в чіткій відповідності до умов та положень попереднього договору укласти договір купівлі-продажу квартири, з наступними характеристиками: адреса: [ADDRESS] , 2-кімнатна квартира з проектним номером 40, 7 поверх, проектна площа 75,5 кв.м. Відповідно до п.2.1 попереднього Договору сторонами узгоджено, що орієнтована загальна вартість квартири, за яку вона буде продана покупцю згідно Основного договору становитиме 1\~102\~375,50 грн. Вказана сума розраховується як добуток загальної проектної площі квартири та вартості 1 кв.м. площі квартири становить 14601,00 грн. Вартість 1 кв.м. площі квартири є сталою та не може бути змінена продавцем в односторонньому порядку. Відповідно до п.2.2. попереднього договору покупець на підтвердження власної платоспроможності та наміру щодо укладення Основного договору та виконання інших обов`язків, що покладені на нього згідно попереднього договору, зобов`язаний сплатити продавцю, шляхом перерахунку на рахунок повіреного продавця, грошові кошти в якості забезпечувального платежу, розмір якого дорівнює загальній вартості квартири, що вказано в п.2.1 попереднього Договору, та має бути сплачений у строки, визначені попереднім договором. Відповідно до п.2.4. попереднього договору, покупець зобов`язується сплатити частину забезпечувального платежу в розмірі 13225грн., що еквівалентно 500 дол. США, станом на дату укладення цього договору, в день підписання попереднього договору сторонами. Іншу частину забезпечувального платежу покупець зобов`язується сплатити протягом трьох банківських днів з моменту підписання попереднього договору сторонами, а саме до 22.10.2021 року включно. Обидві частини забезпечувального платежу мають бути сплачені в безготівковій формі, в національній валюті\~гривні, шляхом перерахування грошових коштів на ступні банківські реквізити: Отримувач коштів: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сібіес Сейлз» та реквізити рахунку вказані в договорі. Відповідно до п. 2.12 попереднього договору, при укладенні основного договору, усі грошові кошти, сплачені покупцем продавцю, шляхом перерахунку на рахунок повіреного продавця, в процесі виконання попереднього договору, будуть зараховані у належний з покупця платіж за основним договором. Відповідно до п. 2.13 попереднього договору, на підставі поговору доручення №2 від 05.10.2016 року, укладеного між продавцем та повіреним продавця, усі розрахунки між сторонами будуть здійснюватися за посередництва повіреного продавця. Сплата покупцем будь-яких грошових коштів на рахунок повіреного продавця в якості виконання будь-якого фінансового зобов`язання покупця згідно умов попереднього договору, вважається належним виконанням даного зобов`язання перед покупцем. В свою чергу, сплата повіреним продавця будь-яких грошових коштів на рахунок покупця в якості виконання будь-якого фінансового зобов`язання продавця згідно умов попереднього договору, вважається належним виконання даного зобов`язання перед покупцем. Відповідно до п. 3.1 попереднього договору, попередній договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, визначених у попередньому договорі. Строк дії попереднього договору, може бути припинено або змінено тільки за взаємною згодою Сторін або у випадках, визначених попереднім договором. Відповідно до п. 3.2 попереднього договору, орієнтовний термін завершення будівельно-монтажних робіт по шості секції житлового будинку\~І (перший) квартал 2024 року. Відповідно до п.3.3 попереднього поговору, згідно попереднього договору сторони беруть на себе обов`язок укласти основний договір протягом трьох місяців з моменту введення житлового будинку в експлуатацію. Згідно п. 4.1.9 попереднього договору, продавець зобов`язується дотримуватися строків закінчення монтажно-будівельних робіт у Житловому будинку, визначених у попередньому договорі. Згідно п.6.1 попереднього договору, за невиконання або неналежне виконання умов попереднього договору, Сторони несуть відповідальність, визначену попереднім договором та чинним законодавством України. Згідно п. 6.2 попереднього договору, сторони погодили, що під невиконанням або неналежним виконанням Стороною умов попереднього договору, вони мають на увазі: п. (в) - невиконання або неналежне виконання будь-якого зобов`язання, вказаного у попередньому договорі. Згідно копії платіжного доручення від 20.10.2021 №9299770 [PERSON] сплатила суму грошових коштів в розмірі 1\~102\~375,50 грн. на рахунок ТОВ «Сібіес Сейлз» із зазначенням платежу:\~забезпечувальний платіж згідно попереднього договору №СЗ.07.1.018 від 19.10.2021 року. (а.с. 20). Відповідно до довідки від 20.10.2021 ТОВ «Сібіес Сейлз» підтвердило внесення забезпечувального платежу згідно з укладеним договором (а.с.21) Всупереч умовам п. 4.1.9 продавець в строки визначені п. 3.2 попереднього договору, не завершив монтажно-будівельні роботи у житловому будинку та не передав покупцю квартиру, а також не уклав основний договір. Станом на день розгляду справи судом зобов`язання відповідачем не виконані, кошти не повернуті, відповідач на спростування позиції позивача не надав доказів щодо введення будинку в експлуатацію та здачі квартири позивачам, а також доказів укладення та підписання основного договору. Тобто прострочення виконання зобов`язання відбулося з вини відповідача. Відповідно до ч. 1, 3ст. 635\~ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідност. 570\~ЦК України завдатком\~є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Таким чином, внесення завдатку, як способу виконання зобов`язання, може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке випливає із договору купівлі-продажу квартири, укладеного між сторонами, який за своєю формою та змістом має відповідати вимогам чинного законодавства для укладення угод щодо нерухомого майна. Оскільки попередній договір його учасниками укладався з метою забезпечення укладання у майбутньому договору купівлі-продажу квартири, то за правилами статті 635\~ЦК Україницей\~договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. У разі недотримання сторонами вимог законодавства про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним відповідно до частини 1статті 220\~ЦК України. Враховуючи те, що нотаріально посвідчена угода про сплату завдатку між позивачем та відповідачем не укладалася, до правовідносин, що виникли між сторонами підлягає застосуванню норма ч. 2ст. 570\~ЦК України, яка встановлює презумпцію авансу. Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, перерахована грошова сума за придбання квартири є авансом. Враховуючи викладене та з огляду на неможливість оформлення договору купівлі-продажу квартири, в силу того, що об`єкт в строки, визначені п. 3.2 договору побудований та зданий в експлуатацію не був, виходячи з того, що ТОВ «Сібіес Сейлз», яке на момент укладення договору було «повіреним продавця» - АТ «ЗНВКІФ «ОРЕГОН», яке отримало грошові суми по даний час не повернуло безпідставно отримане, такі кошти повинні бути повернуті власникам в тому розмірі, в якому вони надавались, тобто в розмірі 1\~102\~375,50 грн. Згідно з копією платіжного доручення платником коштів виступала [PERSON] . За твердженням позивачів, яке не спростоване відповідачем, сплачені кошти належали обом позивачам. Тому з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню вказана сума, тобто по 551\~187,75 грн. кожному. Позивачі також просять стягнути з відповідача інфляційні збитки та 3% річних відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ч. 2ст. 536\~ЦК України). Згідно\~статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14- 241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що\~стаття 625 ЦК\~поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Даний висновок підтриманий Великою Палатою Верховного Суду, яка у постанові від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 зазначила, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2статті 625\~ЦК. Отже, правомірність стягнення з відповідача на користь позивача, крім основної суми боргу, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період безпідставного користування такими коштами відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є усталеною в судовій практиці. Згідно з наданим представником позивачів розрахунком за період з 20.10.2021 по 28.07.2025 сума відсотків річних становить 124\~764,76 грн., за цей же період сума інфляційних втрат складає 670\~656,06 грн. Наданий розрахунок відповідачем не оспорюється. Не довіряти йому у суду немає підстав. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачів вказану суму, тобто по 62\~385,38 грн. суму трьох відсотків річних та по 335\~328,03 грн. інфляційних втрат на кожного з позивачів. Позивачами заявлено вимогу про продовження нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат на суму безпідставно набутих коштів з дня звернення до суду з позовом до моменту виконання рішення. Відносно цієї вимоги суд зазначає таке. Відповідно доч.ч.10,11ст.265ЦПК\~України суд,приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.\~\~Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Відповідно до статті1291Конституції\~України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Пунктом 9 частини другої статті 129\~Конституції України однією з основних засад судочинства визначено обов`язковість судового рішення. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012). Юридичною гарантією виконання рішення суду слугує впровадження ефективних та дієвих засобів впливу на забезпечення реалізованості рішення суду, яка є одним із наслідків набрання ним законної сили. Цивільний процесуальний кодекс України\~передбачає механізм нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду, розкритий у положеннях частин десятої, одинадцятоїстатті 265 ЦПК України. Наведеній нормі кореспондують норми частин одинадцятої, дванадцятої статті 26 Закону "Про виконавче провадження", якими конкретизується порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за механізмом (формулою) визначеним у цьому рішенні суду. Зокрема, визначено: якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами,визначеними у виконавчому документі.\~\~До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. Системний аналіз наведених норм свідчить, що положення частин десятої, одинадцятої статті 265\~ЦПК України закріплюють механізм, який позбавляє кредитора необхідності звернення до суду з позовом щодо нарахування та стягнення, зокрема, відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як був розглянутий по суті і задоволений його позов про стягнення боргу, відсотків за невиконання того самого зобов`язання між тими ж сторонами. За своєю природою відсотки, зазначені в частинах десятій, одинадцятій статті 265 ЦПК України, є заходами відповідальності, що застосовані судом за порушення боржником виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені норми не визначають якоїсь іншої чи особливої правової природи відсотків, про нарахування яких суд може зазначити у рішенні про стягнення до моменту його виконання. Стягнення процентів річних, правове регулювання яких визначено частиною другою статті 625 ЦК України, охоплюються положенням наведених норм. Підтвердженням цього висновку додатково свідчить сам зміст частини другої статті 625 ЦК України, в якій прямо зазначено, що проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Враховуючи, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625\~ЦК України сум . Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року № 911/952/22. Враховуючи викладене, наявні підстави для продовження нарахування 3% річних та інфляційних збитків з дня звернення до суду з позовом до моменту виконання рішення. Вимога щодо продовження нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення не підлягає задоволенню, оскільки за своєю правовою природою нарахування інфляційних втрат полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції. Нарахування ж 3% річних відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~є за правовою природою компенсацією за неналежне виконання зобов`язань. Враховуючи, що положеннями ч.ч. 10,11\~ст. 265 ЦК України\~передбачена можливість продовження нарахування після ухвалення судом рішення лише пені та відсотків у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання та цією нормою не передбачено продовження нарахування втрат від інфляції, вимога позивача в цій частині не підлягає задоволенню. Позивачі також просять стягнути з відповідача суму моральної шкоди в розмірі по 100 000 грн. кожному. Суд вважає, що вказані вимоги підлягають частковому задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. За змістом\~ст.611 ЦК України\~моральна шкода підлягає відшкодуванню уразі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Пунктом 9 ч. 2ст. 16 ЦК Українивстановлено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи. Відшкодування моральної шкоди також передбаченеКонституцієюта низкою нормативно-правових актів. Відповідно дост.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до вимог ч. 1ст.\~1167\~Цивільного кодексу\~України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Правовим наслідком ухилення відповідача від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, є відшкодування збитків, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства(ч.2\~ст. 635 ЦК України). Моральна шкода в кожному конкретному випадку є оціночним поняттям та судом повинні враховуватися в сукупності обставини її завдання, обсяг, підстави та наслідки її заподіяння. Позивачами не обґрунтовано, в чому полягає заподіяна моральна шкода та не надано обґрунтування саме заявленої суми. Разом з тим, суд зазначає, що неотримання у власність свого житла через порушення зобов`язання зі сторони відповідача, також порушення його прав через неповернення в добровільному порядку відповідачем коштів після прострочення виконання зобов`язання є підставою для відшкодування моральної шкоди. На переконання суду, достатньою сумою щодо відшкодування моральної шкоди є стягнення з відповідача по 10 000 грн. моральної шкоди на користь кожного з позивачів. При вирішенні питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступних міркувань: Статтею 137\~ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Понесені позивачем витрати на правову допомогу підтверджуються наданими копіями договорів про надання правової допомоги, які укладені з кожним з позивачів окремо, однак за змістом є ідентичними. За умовами договорів вартість однієї години роботи спеціаліста адвокатського бюро становить 2\~000 грн. (п. 5.1) Загальна вартість послуг розраховується відповідно до фактичного надання послуг згідно з наданим клієнтом дорученням та пропорційно кількості витраченого часу (п. 5.2 договору). Відповідно до наданого попереднього рахунку судових витрат кошти на витрати з правничої допомоги виділили кожний із позивачів окремо, а внесли одним платежем, де платником був [PERSON] . Загальна сума витрат становить 46\~000 грн., кожен із позивачів поніс витрати у розмірі 23\~000 грн. (а.с. 42). Платіжною інструкцією від 15.07.2025 підтверджується сплата [PERSON] витрат на правничу допомогу в сумі 46\~000 грн. на користь АБ «Андрія Петухова» .Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, відтак, такі витрати підлягають розподілу. Відповідачем не було заявлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Враховуючи часткове задоволення позову, складність справи та обсяг наданих адвокатом послуг, час, витрачений ним на надання послуг, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог (91% від заявлених), тобто в розмірі 21026,50 грн. на користь кожного. При поданні позовної заяви позивачі були звільнені від сплати судового збору, тому його компенсація повинна відбуватися за рахунок відповідача на рахунок держави. Враховуючи часткове задоволення позову та звільнення позивачів від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, з відповідача на користь держави підлягає сплаті судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 19177,96 грн.

Outcome: partial