Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Представник позивача адвокат Процков С.В. звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з означеним позовом, яким просив визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок загальною площею 74,4 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харкову О.В. видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок та зареєструвати право власності на нього за позивачем - [PERSON] . Ухвалою судді від 24 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків наведених в ухвалі. 09 вересня 2024 року через канцелярію суду представником позивача подана заява про усунення недоліків позовної заяви до якої було додано нову позовну заяву якою просив визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок загальною площею 74,4 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON] у зв`язку з чим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харкавою О.В. відкрито спадкову справу за №32/2023, номер у спадковому реєстрі: 71042339. Позивач, посилаючись на диспозицію ч.3 ст.1268 ЦК України вказав, що на момент смерті батько позивача - [PERSON] набув прав власності в порядку спадкування за своєю матір`ю на належне останній нерухоме майно, зокрема житловий будинок загальною площею 74,4 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Проте, на час смерті таке право власності, що виникло в наслідок прийняття спадщини від своєї матері, в порядку передбаченому діючим законодавством, батьком позивача не було оформлено в державному реєстрі речових прав і, так само, не отримав свідоцтво про право на спадщину. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач стверджував, що його батьку, на момент смерті, належав на праві власності житловий будинок загальною площею 74,4 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,22 га, що виникло у нього за наслідком прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . На підтвердження таких обставин позивач посилається на відповідь Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.09.2023 № 108/27-197ж про надання інформації щодо реєстрації, архівна довідка, видана архівним відділом Бучанської районної державної адміністрації Київської області вих. № 05-05/202 від 12.04.2024 та погосподарська книга за особовим рахунком № [NUMBER] в частині [PERSON] . Зазначає, що на момент смерті спадкодавця - батька останній не перебував у шлюбі, зокрема з матір`ю позивача, що підтверджується довідкою Боярського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області № 402/30.25-27. Вказав, з посиланням на ч.1 ст.1261 ЦК України, що він є єдиним спадкоємцем першої черги за померлим батьком - [PERSON] . За вказаних обставин позивач просив суд позовні вимоги задовольнити та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок загальною площею 74,4 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 вересня 2024 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання, також витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харкової О.В. належним чином завірену копію спадкової справи №32/2023, яка була заведена після смерті [PERSON] . 22 листопада 2024 року через канцелярію суду від відповідача - Київської міської ради надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого заявник, не заперечуючи проти наведених позивачем обставин та правових підстав позову, просив суд ухвалити рішення, згідно норм чинного законодавства та розглядати справу за відсутності представника Київської міської ради. 16 грудня 2024 року через канцелярію суду з супровідним листом від 09.12.2024 вих.№215/02-14 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харкової О.В. надійшла засвідчена копія спадкової справи №32/2023 після смерті [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явився, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у поданому відзиві просив слухати справу без його участі. Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року № 1519/2-5034/11 (№ 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено. У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України). З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, не зважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, надані позивачем докази на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 15 та частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновленню порушеного права. Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ст.318 ЦК України суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Положеннями ст.328 ЦК України законодавцем унормовано підстави набуття права власності, зокрема визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Правове регулювання набуття прав, зокрема прав власності внаслідок спадкування, що є предметом спірних правовідносин у даній справі, унормовано законодавцем у положеннях книги шостої «Спадкове право» ЦК України. Відповідно до ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст.1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно із приписами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріалами справи підтверджено, що позивач є рідним сином [PERSON] , що підтверджується доданою до позовної заяви копією свідоцтво про народження позивача - [PERSON] , серія [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області 05.12.2008, актовий запис № 75. Так само, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, судом встановлено, що [INFO] [PERSON] (батько позивача) помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , видане Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 30.05.2023. Матеріалами справи підтверджено, зокрема документами, що містяться в матеріалах спадкової справи №32/2023, що на момент смерті батько позивача з 09.07.2002 та до смерті проживав у приватному будинку по [ADDRESS] . Так, з відповіді за вих.№108/27-197 Солом`янської районної в місті Києві державній адміністрації на запит приватного нотаріуса Харкової О.В. вбачається, що [PERSON] , [INFO] був зареєстрований з 07.07.2002 за адресою [ADDRESS] . Матеріалами справи, зокрема свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . Водночас, проживання [PERSON] разом із своєю матір`ю [PERSON] у приватному будинку по [ADDRESS] підтверджується інформацією наведеною у господарській книзі Жулянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за 1986 -1989 роки за змістом якої у вказному будинку 1941 року спорудження проживала сім`я з двох осіб - мати [PERSON] разом з сином [PERSON] .. На підставі наведеного судом встановлено, що на момент смерті ( [INFO] ) [PERSON] проживала разом із своїм сином [PERSON] у належному їй домоволодіні (приватному будинку) 1941 року забудови по [ADDRESS] (нині [ADDRESS] . Загальна площа зазначеного будинку складає 74,4 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м., що підтверджується документами з інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , наданих Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (лист від 09.05.2024, вих№062/14-5061). За приписами ч.3 ст.1268 ЦК України в редакції Закону N435-IV від 16 січня 2003 року, яка діяла на момент смерті матері спадкодавця [PERSON] , спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Водночас частиною 5 ст.1268 ЦК України, в редакції Закону N435-IV від 16 січня 2003 року було встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Матеріали справи не містять доказів, і учасниками справи не доведено суду, що [PERSON] відмовився від прийняття у спадщину після померлої [INFO] своєї матері [PERSON] житловий будинок 1941 року забудови, загальною площею 74,4 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м. разом із господарськими спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] (нині [ADDRESS] . За наведених обставин, у їх сукупності та підтверджених матеріалами справи, суд приходить до висновку, що з часу відкриття спадщини ( [INFO] ) за померлою матір`ю [PERSON] прийняв у спадок житловий будинок 1941 року забудови, загальною площею 74,4 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м. разом із господарськими спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] (нині [ADDRESS] ), на підставі ч.ч. 3, 5 ст.1268 ЦК України та у якому постійно проживав до смерті. За таких обставин, в силу приписів ст.1218 ЦК України житловий будинок 1941 року будови, загальною площею 74,4 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м. разом із господарськими спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] (нині [ADDRESS] ) входить до складу спадини за померлим [INFO] батьком позивача [PERSON] .. Водночас, судом встановлено, що за життя [PERSON] не оформив прав на успадкований ним за померлою матір`ю житловий будинок 1941 року будови, загальною площею 74,4 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м. разом із господарськими спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] (нині [ADDRESS] ). Зокрема, у листі приватного нотаріуса Харкової О.В. за вих..№93/02-14 від 07.06.2024 р., остання відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок 1941 року будови, загальною площею 74,4 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м. разом із господарськими спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] (нині [ADDRESS] ) у зв`язку з відсутністю документів, підтверджуючих право власності на цей житловий будинок за померлим батьком позивача. Ухвалюючи рішення у даній справі судом враховано правову позицію щодо правового значення відсутності оформлення права на спадкове майно, яка викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 серпня 2020 року у справі № 350/1850/17. Зокрема, у згаданій постанові Верховний Суд виснував наступний правовий висновок: «Факт того, що особа за життя не оформив свого права на спадкове майно після смерті матері, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у його спадкоємців, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.». Положеннями ст.1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Вирішуючи спірні правовідносини судом враховано, що в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. З наявних у справі матеріалів, зокрема з витребуваної судом у приватного нотаріуса Харкової О.В. спадкової справи, вбачається, що спадкодавцем - [PERSON] за життя заповіт не вчинявся, а позивач є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Будь-яких інших спадкоємців, які б звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за померлим [PERSON] матеріали спадкової справи не містять. Водночас, ухвалюючи рішення у даній справі, зважаючи на фактичну відмову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харкової О.В.(лист від 07.06.2023 р. №93/02-14) видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок 1941 року будови, загальною площею 74,4 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м. разом із господарськими спорудами, який знаходиться по [ADDRESS], суд приходить до висновку про обрання позивачем належного способу захисту його права на спадкування, оскільки з наведених підстав позивач позбавлений можливості захистити таке право у нотаріальному порядку. Ухвалючи рішення у даній справі та вирішуючи питання щодо обрання позивачем належного способу захисту його прав, судом також враховано правова позиція, що викладена у Постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року №227/3750/19 у якій колегія суддів касаційної інстанції виснувала, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Враховуючи вищевикладене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved