Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

30.07.2025 до Вишгородського районного суду Київської області, через систему «Електронний суд», представником позивача адвокатом Пархомчуком С.В. подано вказану позовну заяву, у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1251905 від 16.11.2020 у розмірі 10 801, 80 грн, а також судові витрати - сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 16.11.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1251905, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 5 100,00 грн на строк 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,9 в день. На виконання умов договору товариство свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши відповідачу кредитні кошти в сумі 5 100, 00 грн за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , проте останній своїх зобов`язань належним чином не виконав, порушивши умови кредитного договору, в результаті чого станом на 12.06.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить у розмірі 10 801, 80 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 5 100, 00 грн, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 5 701, 80 грн. 07.09.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 1-07092021 відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором № 1251905 від 16.11.2020 укладеним з відповідачем. Того ж дня, 07.09.2021 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 2-07/09/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № 1251905 від 16.11.2020 до ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН». Відтак, позивач наділений правом вимоги до відповідача за кредитним договором № 1251905 від 16.11.2020. Оскільки, відповідач відмовляється повернути кошти, з його боку відносно позивача має місце свідоме порушення зобов`язання, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Після виконання судом вимог частини восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою суду від 06.08.2025 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, оскільки зазначений спір є малозначним та враховуючи положення статей 274, 279 ЦПК України. Позивачу та його представнику, у порядку, встановленому статтею 14 ЦПК України, було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі. З урахуванням того, що 18.07.2025, відповідно до статей 43, 177 ЦПК України, позивачем надіслано відповідачу копію позовної заяви з додатками, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідачу було надіслано судом на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання: [ADDRESS] . Судова кореспонденція надіслана відповідачу повернулась на адресу суду без вручення з причин «адресат відсутній за вказаною адресою». З метою підтвердження адреси зареєстрованого місця проживання відповідача, у порядку частини шостої статті 187 ЦПК України, 02.09.2025 судом здійснено запит до Димерської селищної територіальної громади Вишгородського району Київської області та згідно відповіді від 04.09.2025 відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі №755/17944/18. Також, Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. А відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.01.2023 у справі №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. 24.09.2025 до суду, через систему «Електронний суд», за підписом представника позивача адвоката Пархомчука С.В. надійшла заява про розподіл / відшкодування / компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 500, 00 грн. В обґрунтування заяви зазначив, що під час подання позовної заяви позивачем заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат які позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи у розмірі 12 922, 40 грн, які складаються з витрат на судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн та витрат на професійну правничу допомогу, яка орієнтовно становила 10 500, 00 грн. Фактичний розмір винагороди (гонорару) за надані послуги професійної правової допомоги в рамках розгляду даної справи становить 10 500, 00 грн, що підтверджується актом приймання-отримання правової допомоги від 15.09.2025 та квитанцією про оплату зазначеної правової допомоги від 15.09.2025. Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України). Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено, що 16.11.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 1251905 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 10-13). Вказаний договір було укладено за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Відповідно до п. 1.2. даного Договору сума кредиту складає 5 100, 00 грн. Згідно із п. 1.3. Договору строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору. На підставі погоджених умов, викладених у п. 2.1. договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку Клієнта, зазначену Клієнтом в Особистому кабінеті, що має наступні реквізити № [NUMBER] . Відповідно до п. 1.4 Договору, тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування кредитом залежить від фактичного виконання Клієнтом умов Договору та становить: знижена процентна ставка становить 0,01% процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом (3,65 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, якщо в цей строк Клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана в Графіку платежів (пп.1.4.1 Договору); стандартна процента ставка складає 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (693,50 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, якщо Клієнт не виконав умови зазначені в пп.1.4.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки (пп.1.4.2 Договору). Згідно із п. 1.5. Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за зниженою ставкою 3,65% річних (пп.1.5.1 Договору); за стандартною ставкою 693,50% річних (пп.1.5.2 Договору). Відповідно до п. 1.6 договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за зниженою ставкою 5 115,30 грн (пп.1.6.1 Договору), за стандартною ставкою 8 007,00 грн (пп.1.6.2 Договору). Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт" (п. 3.1 Договору). До позовної заяви позивачем також додано копію паспорта споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем 16.11.2020 за допомогою електронного підпису (а. с. 8-9). З довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2643_250715122633 від 15.07.2025 вбачається, що останнє надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків та на виконання укладеного з ТОВ «Лінеура Україна» договору № ФК-П-19/03-21 від 12.03.2019 здійснило перерахування коштів 16.11.2020 року на суму 5 100, 00 грн., маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іPay.ua 72624001, призначення платежу: зарахування 5 100, 00 грн. на картку [NUMBER] . Докази того, що банківська картка з вищезазначеним номером відповідачу не належить, у матеріалах справи відсутні. 07.09.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено Договір факторингу № 1/07092021, відповідно до якого право вимоги за договором № 1251905 від 16.11.2020 про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп». Згідно витягу з Додатку до Договору факторингу № 1/07092021 від 07.09.2021, заборгованість [PERSON] за договором № 1251905 від 16.11.2020 про надання коштів на умовах споживчого кредиту становить у розмірі 10 801, 80 грн, з якої: 5 100, 00 грн сума виданого кредиту, 5 701, 80 грн прострочена заборгованість за процентами. 07.09.2021 між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» укладено Договір факторингу № 2-07/09/2021, відповідно до якого право вимоги договором №1251905 від 16.11.2020 про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН». Згідно витягу з Додатку до Договору факторингу № 2-07/09/2021 від 07.09.2021, заборгованість [PERSON] за договором № 1251905 від 16.11.2020 про надання коштів на умовах споживчого кредиту становить у розмірі 10 801, 80 грн, з якої: 5 100, 00 грн сума виданого кредиту, 5 701, 80 грн прострочена заборгованість за процентами. Згідно виписки з особового рахунку [PERSON] за договором № 1251905 від 16.11.2020 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, заборгованість останнього станом на 12.06.2025 (включно) складає 10 801, 80 грн, з якої: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 5 100, 00 грн, прострочена заборгованість за процентами в розмірі 5 701, 80 грн. 13.06.2025 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою ст. 530 ЦК України, встановлено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов?язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, а відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, допустивши прострочення сплати визначених кредитним договором платежів. Як встановлено судом, згідно умов вказаного Договору, відповідач отримав кредитні кошт, які зобов`язався повернути у визначений у договорі термін та сплатити проценти. Проте, відповідач належним чином умови Договору не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 10 801, 80 грн, з якої: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 5 100, 00 грн, прострочена заборгованість за процентами в розмірі 5 701, 80 грн. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд з ним погоджується. Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості за тілом кредиту, процентами, відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача. Позивач реалізував своє право на стягнення заборгованості шляхом пред`явлення позову до суду. Відповідачем не надано до суду заперечень проти позову та доказів на спростування доводів позивача. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлено. Щодо відшкодування відповідачем заявлених позивачем витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн, а також згідно заяви від 24.09.2025 на правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн, суд зазначає таке. Так, відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено судом, позивач, подавши до суду позов в електронній формі, через систему «Електронний суд», сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (а.с. 32). У зв`язку із задоволенням позовних вимог із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, до позову додано: договір про надання правової допомоги від № 09/07/2025 від 09.07.2025, між ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» та адвокатом Пархомчуком С.В., Акт про отримання правової допомоги від 15.09.2025, рахунок № 15.09.2025-8 від 15.09.2025 року на суму 10 500, 00 грн, платіжну інструкцію № 994 від 15.09.2025 про перерахунок коштів по договору про надання правової допомоги від 09.07.2025 у розмірі 10 500, 00 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зважаючи на предмет позову, його ціну, яка є майже однаковою заявленій сумі витрат на правову допомогу, зміст позовної заяви, докази долучені до неї, виходячи з обсягу реальних та фактично наданих послуг у малозначній, нескладній справі, враховуючи кількість судових засідань та їх проведення без участі представника позивача (за його заявою), вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу в розмірі 10 500, 00 грн є завищеними, які не відповідають критерію розумності, неспівмірні із ціною позову, виконаною адвокатом роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи матиме надмірний характер. За таких обставин, суд визнає доведеним понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу частково від заявленої суми, зокрема на суму 3 000, 00 грн, як таку, що є співмірною із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для позивача та яка є найбільш справедливою, виходячи з конкретних обставин справи. Отже, судові витрати, які складаються з оплати витрат на професійну правничу допомогу, визнаних судом обґрунтованими на суму 3 000, 00 грн відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача в зв`язку із задоволенням позову.

Outcome: approved