Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

17 листопада 2025 року від позивача надійшов до суду позов до Локачинської селищної ради Волинської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] , і з цього дня відкрилася спадщина на його майно. Спадкове майно складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] та 1/2 частки земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Заповіт від імені померлого не посвідчувався. Окрім позивача [PERSON] , спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] ще є її брат [PERSON] , сестра [PERSON] та мама (дружина спадкодавця) [PERSON] , які подали заяви про відмову від спадкового майна. 05 вересня 2013 року на підставі заяви позивача про прийняття спадщини в Локачинській державній нотаріальній конторі Волинської області відкрито спадкову справу № 161/2013 до майна померлого [PERSON] . Зазначає, що на частину спадкового майна отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Позивач, виготовивши технічний паспорт, звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] . Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та запропоновано звернутися до суду для встановлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що є предметом даного позову. Просить визнати за нею, [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , а також судові витрати залишити за нею. Ухвалою судді від 18 листопада 2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 08 грудня 2025 року. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 08 грудня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 22 грудня 2025 року. Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» на номер мобільного телефону, зазначеного у заявці (а.с. 56, 84). До позовної заяви позивачем долучено клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 55). Представник відповідача у судове засідання не з`явився також, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 85 на звороті). 05 грудня 2025 року від нього надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, просить винести рішення по справі на розсуд суду за наявними у справі матеріалами (а.с. 81). Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися також, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки (а.с. 86, 87, 88). 01 грудня 2025 року через канцелярію суду подали письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, вимоги позовної заяви підтримують (а.с. 72,75, 78). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін та третіх осіб. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копію матеріалів спадкової справи № 161/2013 до майна померлого [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в смт. Локачі, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 11 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Локачинського районного управління юстиції Волинської області (а.с. 6, 19 на звороті). Після його смерті відкрилася спадщина. Із довідки виконавчого комітету Локачинської селищної ради Локачинського району Волинської області № 832 від 04 вересня 2013 року вбачається, що в [ADDRESS] знаходиться спадкове майно, яке належало померлому [PERSON] , який на день смерті проживав в [ADDRESS] і помер [INFO] (а.с. 8, 19). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ч.1 ст.1217 ЦК України. [PERSON] за життя заповіту не склав, що підтверджується копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 35032003 від 05.09.2013 року (а.с. 24 на звороті-33). Відповідно до ч.2 ст.1272 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 лютого 1973 року та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 11.08.1990 (а.с. 7, 7 на звороті). [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 27 лютого 1968 року (а.с. 23). Крім того, як вбачається із доводів позовної заяви та матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] є також дітьми [PERSON] . Згідно частин 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст. 1270 ЦК України. 05 вересня 2013 року [PERSON] звернулася в Локачинську державну нотаріальну контору Волинської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , на підставі якої нотаріус завів спадкову справу № 161/2013 до майна померлого [PERSON] (а.с. 17 на звороті). Таким чином, позивач прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] . Того ж дня, дружина спадкодавця [PERSON] та його діти [PERSON] , [PERSON] подали нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини (а.с. 18, 23 на звороті, 24). Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 161/2013 до майна померлого [PERSON] їх теж не вбачається. 02 жовтня 2025 року приватним нотаріусом Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильним І.Г. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частки земельної ділянки, загальною площею 2,1144 га, що розташована на території Зимнівської сільської ради Володимирського району Волинської області (а.а. 48 на звороті). 05 листопада 2025 року позивач [PERSON] , з метою оформлення своїх спадкових прав за законом після смерті батька [PERSON] щодо житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , звернулася із відповідною заявою до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. (а.с. 50). Однак, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що винесено постанову вих. №375/02-31 від 05.11.2025 року (а.с. 16, 53 на звороті-54). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулася до суду. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, оцінюються у сукупності записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до рішення виконкому Локачинської селищної Ради депутатів трудящих № 31 від 23 липня 1969 року [PERSON] виділено в безстрокове користування під будівництво індивідуального житлового будинку земельну ділянку площею 750 кв.м. у [ADDRESS] (а.с.50 на звороті). На даний час адресу, за якою розташований житловий будинок [ADDRESS] змінено на [ADDRESS] , що підтверджується копією рішення № 18/8 восьмого скликання Локачинської селищної ради Волинської області від 19 липня 2022 року та довідкою Локачинської селищної ради Волинської області № 109 від 07 листопада 2024 року (а.с. 51 на звороті, 52). Із копії технічного паспорта від 10 жовтня 2025 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що рік спорудження (реконструкції) житлового будинку 1970 (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 11-14). Також суд встановив, що згідно копії інформаційної довідки № 450824698 від 05.11.2025 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстру Іпотек відомості про спірний будинок відсутні (а.с. 53). Враховуючи наведене, та оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами за [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, то виданий на нього технічний паспорт та рішення виконкому Локачинської селищної Ради депутатів трудящих свідчать про набуття [PERSON] права власності на нього. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач як спадкоємиця за законом майна померлого [PERSON] , підставно просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав відсутній. При цьому сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що на момент відкриття спадщини вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами належав спадкодавцю [PERSON] , інші спадкоємці, окрім позивача, які прийняли спадщину та претендують на даний житловий будинок відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємиці при оформленні своїх спадкових прав. Відтак, позов необхідно задовольнити, визнавши за позивачем, як спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами. Клопотання позивача, заявлене у позовній заяві про залишення судових витрат по справі за нею, підлягає до задоволення.

Outcome: approved