Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

позивач звернулася\~в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 22 вересня 2023 року Відділом реєстрації актів цивільного стану м.Руда-Шльонська Сілезького воєводства Республіка Польща, актовий запис № 2472011/00/АМ/2023/093228, номер свідоцтва про шлюб [NUMBER] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 вересня 2023 року уклала з відповідачем шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану м.Руда-Шльонська Сілезького воєводства Республіка Польща, актовий запис № 2472011/00/АМ/2023/093228. Від подружнього життя у сторін дітей немає. Протягом останнього часу відносини між сторонами погіршилися, через різні погляди на життя, цінності та ведення спільного господарства і побуту. Вже тривалий проміжок часу кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування, а шлюб розпався та має лише формальний характер. На даний час сторони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Спроби примиритися між подружжям свого результату не принесли, останнє спілкування з відповідачем виявилися безрезультатними, сімейні відносини не відновилися, шлюб остаточно припинив своє існування, а тому вважає, що подальше перебування з відповідачем у формальному шлюбі є недоцільним та суперечить її інтересам, просить шлюб розірвати. Позовна заява поступила до суду 15.10.2025 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 17.10.2025 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Справа була призначена до судового розгляду на 17.11.2025 року та у зв`язку з неявкою учасників процесу, розгляд справи відкладено на 18.12.2025 року. Представник позивача - адвокат Шостак С.В. в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. При цьому, 18.12.2025 року скерувала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить суд такий задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Відзив на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Враховуючи вищенаведене та відповідно до вимог ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливим розглянути справу у відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 18.12.2025 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з наявного у матеріалах справи свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 22.09.2023 року, сторони уклали шлюб 22\~вересня 2023\~року,\~який зареєстрований\~Відділом реєстрації\~актів цивільного\~стану м.Руда-Шльонська\~Сілезького воєводства\~Республіка Польща,\~актовий запис\~№ 2472011/00/АМ/2023/093228 (а.с.8-15). Від подружнього життя у сторін спільних дітей немає. Сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини припинені протягом тривалого часу. Так як шлюб між сторонами, незважаючи на те, що вони обоє були і є громадянами України, був укладений на території іноземної держави - Республіки Польща, правовідносини пов`язані із його розірванням, є такими, що містять «іноземний елемент», оскільки юридичний факт - укладення шлюбу, який створив правовідносини між подружжям, мав місце на території іноземної держави. Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Відповідно до роз`яснень, викладених у листі ВССУ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 року № 24-754/0/4-13 джерела правового регулювання участі іноземного елемента у цивільному процесі України поділяються на дві групи: національне законодавство та міжнародні договори, в яких бере участь Україна. Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право». Частиною національного законодавства України є чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 9 Конституції України). Чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства (частина перша статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»). До міжнародних угод, якими врегульовано правила міжнародного цивільного процесу, належать двосторонні та багатосторонні договори, підписані Україною, та угоди колишнього СРСР, які зберігають юридичну силу для України. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору (частина друга статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»). При цьому, суди повинні враховувати, що суд не може застосовувати закон, який регулює правовідносини, що розглядаються, інакше як міжнародний договір. У той же час міжнародні договори застосовуються, якщо вони не суперечать Конституції України (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»). Розглядаючи справи за участю іноземного елемента, судам слід з`ясовувати наявність чинного між державами договору та за його наявності порядку регулювання спірних правовідносин, що виникли. У відповідності до ст.24 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, ратифікованого Постановою ВР № 3941-XII від 04.02.1994 року, форма укладення шлюбу визначається законодавством Договірної Сторони, на території якої укладається шлюб. Умови укладення шлюбу визначаються для кожної із осіб, що вступають до шлюбу, законодавством Договірної Сторони, громадянином якої вона є. Згідно зі ст.26 вказаного Договору розірвання шлюбу проводиться згідно із законодавством тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи. Відповідно до п.11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право». Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Спільним особистим законом подружжя, які є громадянами України, незалежно від місця їхнього постійного проживання є право України, а тому розірвання шлюбу між ними здійснюється за законодавством України. Згідно зі ст.58\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу\~України щодо підстав недійсності шлюбу. Відповідно до ст.63\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно зі ст.13\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Документом, яким встановлено безпосередні процедури легалізації шлюбу, укладеного за кордоном, є Наказ Міністерства\~юстиції України\~№ 52/5\~від 18.10.2000\~року «Про\~затвердження Правил\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану в\~Україні» із змінами та доповненнями. Тобто, для визнання шлюбу державою Україна, укладеного в іншій країні, з усіма правовими наслідками, шлюб необхідно легалізувати. За загальним правилом, легалізація це процедура приведення документів у ту форму, яка відповідає законодавству іноземної держави і визнається державними органами цієї держави. Процедура легалізації в Україні таких документів, як: свідоцтво про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої Наказом Міністерства закордонних справ України № 113 від 04.06.2002 року. Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року. Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ. Відповідно до ст.ст.2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції. Україна є учасницею окремих міжнародних договорів, якими скасовано будь-яке додаткове засвідчення офіційних документів, що подаються до установ держав-учасниць такого договору. Під дійсністю документів у згаданих договорах передбачається наступне: документи, складені або засвідчені відповідною установою однієї з Договірних Сторін, скріплені печаткою та засвідчені підписом компетентної особи, мають силу документа на території другої договірної сторони без будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій та перекладів, засвідчених відповідним органом. Документи, що на території однієї з договірних сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж і на території другої договірної сторони. Так, ст.16 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, ратифікованого Постановою ВР\~№ 3941-XII\~від 04.02.94 під назвою «Визнання документів» вказує, що документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж на території іншої Договірної Сторони. Таким чином, шлюб укладений між сторонами 22.09.2023 року, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану м.Руда-Шльонська Сілезького воєводства Республіка Польща, актовий запис № 2472011/00/АМ/2023/093228, номер свідоцтва про шлюб USC/OS/2/AG [NUMBER] , є дійсним на території України і не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення та підлягає розірванню за законодавством України. Згідно з ч.1 ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві та встановлені під час судового розгляду, причиною розірвання шлюбу є відсутність бажання у сторін будувати у подальшому сімейні відносини, внаслідок чого вони не підтримують подружніх відносин та перестали розуміти один одного. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що не має підстав для подальшого збереження формального шлюбу, у зв`язку з чим доцільно є такий розірвати, а позов задовольнити. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1211,20 гривень судового збору.

Outcome: approved