Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав, відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося троє дітей, через непорозуміння, сварки, шлюб було розірвано, діти залишилися проживати разом з позивачем. Відповідач ухиляється від сплати аліментів на дітей, має заборгованість, фінансову допомогу дітям не надає, не цікавиться розвитком дітей, не приділяє дітям уваги, останні не виявили бажання бачитися з ним. Вихованням та утриманням дітей займається мати. Указані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 26.02.2025 відкрито загальне позовне провадження. 28.04.2025 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 06.05.2025 закрито проведення підготовчого провадження, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просили їх задовольнити. Від відповідача заяв по суті справи до суду не надійшло, останній не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, у судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного пристрою на підставі ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства`передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ч. ч. 1 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Частиною 1 ст. 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення змісту ч. 1 ст. 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У справі «Ілля Ляпін проти росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02.12.2020 у справі № 180/1954/19, від 13.11.2020 у справі № 760/6835/18, від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17, від 02.11.2020 у справі № 552/2947/19 та у постанові від 24.04.2019 у справі № 300/908/17. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Подібний висновок викладено у постанові від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19. Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03.12.1986). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 461/7387/16-ц). Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 638/16622/17, від 13.04.2020 у справі № 760/468/18, від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18, від 11.09.2020 у справі № 357/12295/18, від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20. Судова практика щодо застосування положень ст. 164 СК Україниє усталеною. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивачку. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] записані батьками: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . [PERSON] [INFO] , після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до довідок від 03.10.2024 № 50/01-32, 04.10.2024 № 51/01-32, 09.10.2024 № 52/01-21, виданих Гімназією № 7 імені Віктора Пастуха м. Бердичева Житомирської області, батько дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] батьківські збори не відвідує, з класоводом не контактує, не цікавиться навчанням доньок. Всі питання навчання та виховання дітей вирішуються з матір`ю [PERSON] . Відповідно до довідки - розрахунку від 26.09.2024 за № 156368 Бердичівського ВДВС у Бердичівському районі Житомирської області, по виконавчому листу № 274/4505/19 від 09.01.2020, виданого Бердичівським міськрайонним судом щодо стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1500,00 грн щомісячно на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , станом на 31.08.2024 заборгованість зі сплати аліментів нарахована відповідно до ст. 195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та становить 93784,00 грн. Відповідно до довідки - розрахунку від 26.09.2024 за № 156369 Бердичівського ВДВС у Бердичівському районі Житомирської області, по виконавчому листу № 274/4505/19 від 09.01.2020, виданого Бердичівським міськрайонним судом щодо стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1500,00 грн щомісячно на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , станом на 31.08.2024 заборгованість зі сплати аліментів нарахована відповідно до ст. 195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та становить 93784,00 грн. Відповідно до довідки - розрахунку від 26.09.2024 за № 15370 Бердичівського ВДВС у Бердичівському районі Житомирської області, по виконавчому листу № 274/4505/19 від 09.01.2020, виданого Бердичівським міськрайонним судом щодо стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1500,00 грн щомісячно на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , станом на 31.08.2024 заборгованість зі сплати аліментів нарахована відповідно до ст. 195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та становить 93784,00 грн. Позивач та діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] проживають разом за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом № 21 від 21.01.2025, складеним МКВЖРЕП № 7. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 23.04.2025 за № 107, [PERSON] , [PERSON] перебували у шлюбі з 18.10.2011. Мають три доньки: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між батьками не склалося, тому рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 06.03.2019 шлюб між ними розірвано. Діти залишилися проживати з матір`ю. 29.03.2024 мати уклала шлюб з [PERSON] , змінила прізвище на « [PERSON] ». Працівниками міської служби у справах дітей обстежено умови проживання дітей за адресою: [ADDRESS] , проведено бесіду з [PERSON] , яка повідомила, що [PERSON] під час їх спільного проживання ніде не працював, не забезпечував родину, що стало причиною розірвання шлюбу. Він повернувся проживати до Львівської області, звідки родом, точної адреси їй не відомо, не допомагає матеріально дітям, не цікавиться життям, здоров`ям, навчанням дітей, має заборгованість зі сплати аліментів, притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст 183-1, не має з дітьми близьких стосунків. Малолітня [PERSON] повідомила, що батька останній раз бачила близько трьох років тому, іноді він їй телефонує, проте вона не бажає з ним спілкуватися, бо він ніколи не виконував наданих їй обіцянок, тому ображена на нього, хоче, щоб його позбавили батьківських прав. [PERSON] повідомила, що батька бачила у 2022 році, він не приїздить, не вітає на день народження, лише один раз скинув 2000 грн, хоче щоб татом був вітчим [PERSON] . [PERSON] [PERSON] повідомила, що спілкувалася з татом по телефону, коли він зателефонував [PERSON] , яка не хотіла з ним говорити, декілька тижнів тому, ображена на нього, оскільки він не виконує обіцянок, тому не хоче щоб він був її татом. На засідання комісії з питань захисту прав дитини з`явилася [PERSON] , яка пояснила, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не має з дітьми близьких стосунків, не цікавиться їх навчанням, не навідує з 2022 року, матеріально не забезпечує, місце його проживанні невідомо, зареєстрований він у м. Бердичеві за місцем проживання її бабусі за адресою: [ADDRESS] . Вихованням дітей протягом останніх трьох років займається [PERSON] . Малолітня [PERSON] , пояснила, що тата давно не бачила, не бажає з ним спілкуватися, хоче щоб його позбавили батьківських прав, бо він ніколи не допомагав їй з уроками, не дарував подарунки на день народження, не виконував обіцянок. Головний спеціаліст-юрисконсульт міської служби у справах дітей [PERSON] членам комісії повідомила, що знайшла [PERSON] у меседжері «Телеграм», написала йому повідомлення 09.04.2025, в якому повідомила про порушення Бердичівським міськрайонним судом справи щодо позбавлення його батьківських прав, направила йому фото ухвали суду від 26.02.2025, фото позовної заяви, просила вийти на зв`язок та повідомити свою позицію з даного питання. 14.04.2025 йому повторно направлено повідомлення про засідання комісії з питань захисту прав дитини 16.04.2025 та необхідність з`ясувати думку щодо позбавлення його батьківських прав. У відповідь о 20:26 год., [PERSON] написав повідомлення, що служить, проти цього, через ТЦК, може виходити на зв`язок лише після 19:00. На інші повідомлення щодо того, як бере участь у житті дітей, чому не допомагає матеріально він не надав відповіді і на зв`язок не вийшов. На підставі наведеного вище, орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні 16.07.2025 зазначила, що позивачка є її невісткою, її син разом з позивачкою 4 роки у відносинах, за ці роки щоб батько дітей допомагав їм не бачила, відповідача не бачила та не знає. Відомо, що відповідач працював в таксі, не місцевий, дає дітям пусті обіцянки, за 2 роки до дітей не приїздив, з початком війни немає в місті, до війни рідко приходив. Діти називають її сина [PERSON] папа [PERSON] . Спільних дітей у позивачки та її сина немає, щодо всиновлення дітей позивачки її сином нічого не знає. Свідок [PERSON] , подруга позивача, у судовому засіданні 17.09.2025 зазначила, що родину [PERSON] знає 12 років, відповідач дітей на дні народження не вітав, щоб він брав відповідальність за свою сім`ю не бачила, він розраховував на допомогу батька позивачки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 17.09.2025 зазначив, що відповідач дітям не допомагає, з дітьми час не проводив, шість років відповідача не бачив, бабуся позивачки та позивачка водили дітей в школу. У судовому засіданні 18.12.2025 з`ясовано думки дітей. [PERSON] зазначила, що проживає разом з мамою, сестрами та вітчимом [PERSON] ; тата звати [PERSON] , не хоче з ним говорити, завжди обманює, обіцяв подарунки, але не прислав, не спілкується з ним, два місяці назад спілкувалася, коли батько дзвонить трубку не бере, заблокувала його, тато на неї не кричав, на маму кричав, не хоче з ним говорити, маму бив, про це розповідала мама. Не хоче щоб татом був [PERSON] , хоче щоб її татом був вітчим [PERSON] . [PERSON] зазначила, що проживає разом з мамою та сестрами, тато постійно обіцяв і не виконував. На день народження не привітав і скинув гроші, як обіцяв, вона рідко спілкується з татом, востаннє у минулому році. Тато телефонує, показує де він знаходиться, питає чи хочу приїхати до нього, згадала, що їздила до нього в Кам`янець-Подільський, забирав до себе разом з молодшою сестрою, були там два тижні. Хотіла б змінити тата характер, коли було 11 років, батько подарував 2 тисячі гривень. Тато не зможе перевиховатися, потрібно позбавити його батьківських прав. Тато погано відносився до мами, тато кричав постійно, уроки не робив, він телефонував у вересні, жовтні, листопаді, його заблокувала, він раптово подзвонив та почав цікавитися як справи. [PERSON] зазначила, що проживає разом з мамою, вітчимом та сестрами, тато не дзвонить, рідко дзвонить, коли він дзвонить трубку вона не бере, бо він не цікавиться її життям та як у неї справи, не хоче з ним спілкуватися, сестри з ним спілкуються, а вона не хоче. Спілкувалася з ним нормально десь 1 чи 2 роки тому, заблокувала його. Зараз сестри не спілкуються з татом, тато телефонував у телеграмі, питав як справи, казав, що приїде. Відносини з татом були нормальні, зараз ображена на тата. Вітчим допомагає з уроками, з 2022 року живе з ними. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, з`ясувавши думку дітей, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і допускається тоді, коли неможливо змінити ставлення батьків до виховання дитини. Разом з цим, матеріалами справи та дослідженими доказами не підтверджується, що відповідач свідомо та остаточно знехтував своїми обов`язками відносно дітей, втратив цікавість до них, а інтереси дітей вимагають застосування такого крайнього заходу як позбавлення батька батьківських прав. Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення батька по відношенню до них батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Суд звертає увагу на те, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача є таким, що має рекомендаційний характер, оскільки в ньому не зазначено наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, що у свою чергу були б законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей (постанова Верховного Суду від 15.04.2021 (справа № 243/13192/19-ц). Вказаний висновок оцінений судом у сукупності з іншими доказами і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. Отже, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки докази, подані позивачем, не свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також про необхідність застосування такого виключного заходу саме в інтересах дітей. Натомість необґрунтоване та передчасне позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено. Посилання позивача на те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки не може бути підставою для задоволення позову, оскільки простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька призвела до розриву зв`язків між ним та дитиною, то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька батьківських прав. (постанова Верховного Суду від 04.04.2024 у справі № 553/449/20). Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач жорстоко поводиться з дітьми. Зокрема, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дітей, вчиняв насильство по відношенню до них. Також, доказів того, що до відповідача застосовувалися будь-які заходи впливу, які виявилися безрезультатними, тобто доказів того, що відповідач систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки матеріали справи не містять. Посилання позивача на наявність заборгованості зі сплати аліментів не може бути підставою для позбавлення батьківським прав. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склалися, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові про позбавлення батьківських прав відмовити повністю, однак, ураховуючи поведінку відповідача по виконанню своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітніх дітей, його слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що узгоджується з пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Також суд покладає на орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області контроль за виконанням батьківських обов`язків [PERSON] . Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.01.2024 у справі №735/308/21 (провадження № 61-10098св23). V. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed