Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

12.08.2024 позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 214 841, 39 грн, судовий збір та витрати на професійну правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.12.2017 року АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали договір № 500805764 про надання кредиту, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит на загальну суму 214 291,65 грн. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі 214 291,65 грн, проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у результаті чого станом на 20.12.2021 утворилася заборгованість у розмірі 214 841,39 грн яка складається з тілу кредиту в розмірі 170 026, 80 грн та заборгованості по відсоткам за користування кредитом 44 814,59 грн. 20.12.2021 між ТОВ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Альфа-Банк» (первісний кредитор) відступило ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором № 500805764 від 27.12.2017, що укладений між ТОВ «Альфа-Банк» та відповідачем. Позивач ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», до якого перейшло право вимоги за договором, звернувся з цим позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 214 841,39 грн, судові витрати по справі та витрати на правову допомогу у сумі 7100,00грн. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 14.08.2024 цивільну справу передано до Солом`янського районного суду м. Києва за підсудністю. 11.09.2024 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіної О.М. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11.09.2024 відкрито провадження в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Визначено відповідачу/ам/ строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками. 28.10.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив, що не визнає позовні вимоги про стягнення заборгованості, оскільки подані позивачем докази є неналежними, недопустимими та недостовірними і не відповідають вимогам статей 76-79, 81 ЦПК України, а обов`язок доказування покладений саме на позивача. Відповідач наголосив, що письмові докази, додані до позову, не завірені у спосіб, передбачений статтею 95 ЦПК України, відсутні підтвердження повноважень особи, яка підписала позовну заяву, що ставить під сумнів статус позивача як належної сторони у справі, а форма і зміст позовної заяви не відповідають вимогам статті 175 ЦПК України. Крім того, позивач не надав належних доказів наявності у нього статусу фінансової установи та відповідних ліцензій на укладення договорів факторингу, а також не довів належним чином перехід до нього права грошової вимоги за спірним кредитом. Відповідач також вказав, що позивач не надав належно завіреного кредитного договору від 27.12.2017, посилаючись на його нібито укладення в електронній формі, що заперечується відповідачем, а подані оферта, акцепт, розрахунки та додаткові угоди підписані невідомими особами і не можуть підтверджувати виникнення зобов`язань. За таких обставин, на думку відповідача, позивачем не доведено ані факту укладення кредитного договору, ані дійсності та розміру заборгованості, ані правових підстав для звернення з даним позовом. Разом з відзивом відповідач подав клопотання про розгляд цивільної справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 28.10.2024 відповідач подав до суду клопотання про витребування доказів, в якому просить витребувати оригінали письмових доказів, а саме: Оферту та Акцепт до кредитного договору №500604142 від 14.07.2017; Паспорт та тарифи АТ «Альфа- банк» до споживчого кредиту №500604142 від 14.07.2017; Оферту та Акцепт до кредитного договору №500805764 від 27.12.2017; Паспорт та Тарифи АТ «Альфа- банк» до споживчого кредиту №500805764 від 27.12.2017; Додаток до договору Факторінгу від 20.12.2021; Акт прийому передачі реєстру боржників від 20.12.2021 року. 11.11.2024 представником позивача подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що кредитний договір між сторонами був укладений шляхом прийняття АТ «Альфа Банк» оферти відповідача на отримання кредиту, яка містить усі істотні умови договору, що підтверджується конклюдентними діями банку - фактичним наданням кредитних коштів, про що свідчать виписки по рахунку та меморіальний ордер. Надані позивачем виписки є належними та допустимими доказами видачі кредиту і наявності заборгованості відповідно до вимог законодавства та правової позиції Верховного Суду, а розрахунок заборгованості здійснений на їх підставі. Доводи відповідача про відсутність у позивача права вимоги є безпідставними та спростовуються договором факторингу з усіма додатками, а також передачею матеріалів кредитної справи, що підтверджує належне виконання сторонами цього договору. З урахуванням норм ЦК України та практики Верховного Суду, поведінка сторін свідчить про чинність укладених правочинів і обов`язок відповідача виконати зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі. На підставі викладеного просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 21.11.2024 відповідачем подано заперечення на відзив, у якій він зазначає, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, містить істотні недоліки форми та змісту, а надані позивачем документи не підтверджують належним чином ні факту укладення кредитного договору, ні розміру заборгованості. Відповідач наголошує, що жодного письмового або електронного кредитного договору з його підписом не укладав, електронний підпис та електронний кабінет у нього були відсутні, а надані оферта, акцепт, розрахунок заборгованості та додаткові угоди підписані невстановленими особами або не засвідчені належним чином. Також вказується на недоведеність переходу права вимоги до позивача, оскільки договір факторингу та його додатки подані не в повному обсязі, акти та реєстри боржників мають невідповідну форму, не підтверджено оплату ціни вимоги та повідомлення боржника про відступлення права вимоги. Окремо відповідач звертає увагу на суперечності у строках кредитування, відсутність паспорта споживчого кредиту та порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», що, на його думку, свідчить про недійсність кредитних зобов`язань. У зв`язку з наведеним відповідач вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами ні наявність боргу, ні свого права вимоги, а тому просить суд критично оцінити подані докази та доводи. Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 12.12.2025 у задоволенні поданого клопотання відповідача про витребування доказів та здійснення розгляду справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін, відмовлено. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначені порядок укладення електронного договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. 27.12.2017 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір № 500805764 про надання кредиту, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит на загальну суму 214 291,65 грн на споживчі потреби з відсотковою ставкою 23%. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. Відповідно до акцепту пропозиції на укладання угоди про надання кредиту за договором № 500805764, який є невід`ємною частиною договору. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі 214 291,65 грн., проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у результаті чого станом на 20.12.2021 утворилася заборгованість у розмірі 214 841,39 грн, у тому числі: по тілу кредиту- 170 026, 30 грн, по нарахованим відсоткам за користування тілом кредиту 44 814, 59 грн. 20.12.2021 між ТОВ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Альфа-Банк» (первісний кредитор) відступило ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором № 500805764 від 27.12.2017, що укладений між ТОВ «Альфа-Банк» та відповідачем. Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У відповідності до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. В силу вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, право вимоги за договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 500805764 від 27.12.2017, перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», що підтверджується Договором факторингу №4 від 20.12.2021 про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги, позивач є новим кредитором боржника - відповідача. Судом встановлено, що відповідач, порушуючи умови договору, свої зобов`язання в частині погашення заборгованості за кредитом належним чином не виконав. Сума заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 500805764 від 27.12.2017 станом на 20.12.2021 становить 214 841,39 грн,у тому числі: тіло кредиту- 170 026, 30 грн, нараховані відсотки за користування тілом кредиту 44 814, 59 грн, що підтверджується наданий позивачем розрахунком та випискою по особовому рахунку відповідача за період 27.12.2017-21.12.2021. Доказів на спростування вказаної вище кредитної заборгованості, відповідачем не надано. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог позивача. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення поданого позову та стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості у розмірі 214 841,39 грн. Нормами ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У позовній заяві представник позивача просить суд стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 7100,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду копію договору № 05-10/23/ про надання правової допомоги від 05.10.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» та адвокатом Макєєвим Віталієм Миколайовичем», відповідно до якого останній бере на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором; Акт приймання-передачі виконаних робіт, копіями платіжних документів, тощо. Вартість наданих послуг становить 7100,00 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтованості таких витрат суд враховує наступне. У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями. Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За вказаних вище обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 7100,00 грн., що на думку суду є обґрунтованим, та відповідає принципу розумності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 3222,62 грн.

Outcome: approved