Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

АТ "Сенс Банк" звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Мотивуючи свої вимоги тим, що 25 січня 2019 року між АТ "Альфа Банк" та [PERSON] укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631091314, відповідно до умов якої банк зобов`язується надати кредитні кошти, а [PERSON] зобов`язується в поряду та на умовах, що визначені договором, повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором. Банк свої зобов`язання за договором виконав. Однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, порушила умови Договору в результаті чого має прострочену заборгованість у розмірі 145 756,04 грн.. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ"Альфа Банк" затверджено рішення про зміну найменування "Альфа-Банк" на АТ"Сенс Банк". Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 145 756,04 грн., з яких 90 693,66 прострочене тіло кредиту, 55 062,38 грн. відсотки за користування кредитом, судовий збір в розмірі 2422,40 грн., та судові витрати по справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з`явилася, про час слухання справи повідомлялася рекомендованим листом з повідомленням про вручення та шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача на офіційному веб-сайті судової влади України. Клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на адресу суду від відповідача не надходило. Положеннями ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. При цьому, оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти. Судом встановлено, 25 січня 2019 року між АТ "Альфа Банк" та [PERSON] підписано оферту на укладання угоди про надання кредиту №631091314, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, анкета-заява про акцепт публічної пропозиції АТ "Альфа Банк" на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ "Альфа Банк", паспорт споживчого кредиту, які в сукупності становлять кредитний договір, згідно умов якого [PERSON] отримала кредит у вигляді кредитної лінії, максимальний ліміт у розмірі 200 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом 39,99 % річних. Відповідно до наданої позивачем виписки по рахунку за період 25 січня 2019 року по 02 березня 2025 року заборгованості, загальний розмір заборгованості відповідача за договором №631091314 становить 145 756,04 грн.. Згідно даних розрахунку заборгованості, станом на 25 лютого 2025 року, заборгованість відповідача становить 145 756,04 грн., з яких 90 693,66 прострочене тіло кредиту, 55 062,38 грн. відсотки за користування кредитом. 01 грудня 2022 року найменування АТ "Альфа Банк" змінено на АТ "Сенс Банк". Зі протоколу позачергових загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства "Альфа-Банк" №2/2022 від 12 серпня 2022 року, вирішено змінити найменування Банку з Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на Акціонерне товариство "Сенс Банк". Відповідно до положень ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Згідно положень ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За положеннями ст.530 ЦК України постає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст.ст.1049,1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Оскільки відповідач заборгував АТ "Сенс Банк" 145 726,04 грн., та добровільно не сплачує борг, то з метою захисту прав позивача, як сторони кредитного договору, з відповідача на його користь необхідно стягнути вказані кошти в примусовому порядку. Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема випискою по карті, розрахунком заборгованості, умовами та правилами надання банківських послуг, іншими матеріалами справи. Згідно положень ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно положень ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом, та заборгованості за відсотками підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 422,40 грн. Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 11441,85 грн., суд зазначає наступне. Положеннями ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При цьому, законодавство не наводить форму та вимоги до документа, який підтверджує факт сплати клієнтом адвокатського гонорару. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: Договір про надання послуг від 28 січня 2025 року; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Таким чином, суд прийшов до висновку, що у відшкодуванні витрат на правничу допомогу слід відмовити з огляду на їх недоведення. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved