Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 30100 гривень 00 копійок. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та відповідачем 03.01.2025 року було укладено кредитний договір № 03.01.2025-100000991, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора та підписання пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки, відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції про укладення договору (оферти) розміщеної на веб-сайті позивача: https//sgroshi.com.ua, відповідно до якого останній отримав від кредитодавця грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача строком на 155 днів з дати його надання до 06.06.2025 року зі сплатою процентів: процентна ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Ставка «Економ» у розмірі 0,5 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Комісія, пов`язана з наданням Кредиту 9% від суми Кредиту та дорівнює 900 грн. 00 коп., комісія, за обслуговування кредитної заборгованості 900 грн. у кожному з 2 чергових періодів. Неустойка: 150 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. Термін повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач [PERSON] не виконує свої зобов`язання, не сплачує грошові кошти та проценти за користування кредитом. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом, що підлягають стягненню з відповідача [PERSON] станом на 06.06.2025 року становить 30100,00 грн., з яких: 10000,00 грн. основний борг; 12400,00 грн. проценти; 900 грн. комісія за надання; 1800,00 грн. комісія за обслуговування; 5000,00 неустойка. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 30100,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. 01 вересня 2025 року ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 01 жовтня 2025 року до Ічнянського районного суду Чернігівської області від представника відповідача [PERSON] адвоката Сидоренка О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позову та просить відмовити у його задоволенні, зазначаючи, що стосовно нарахування комісії у розмірі 900,00 грн. та додаткової комісії у розмірі 1800,00 грн., але у позовній заяві не визначено, який вид комісії було нараховано позивачем та не вказано, які саме послуги були надані відповідачу, не подано підтверджуючих документів щодо надання та отримання послуг, визначених у п. 9 Договору. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи викладене, вважає, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за вищевказаним договором не підлягає стягненню. Також зазначає, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 5000,00 грн. є неправомірною, оскільки відповідно до п. 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 14 жовтня 2025 року до Ічнянського районного суду Чернігівської області від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Ларіонова К.О. надійшла відповідь на відзив, в якому останній позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити, акцентуючи увагу на тому, що відповідачем, який заперечує вірність розрахунку спірної заборгованості, не надано власного розрахунку заборгованості, тоді як позивач додає Картку субконто з детальним розрахунком заборгованості, яка є належним та допустимим доказом. Комісія за обслуговування пов`язана з наданням ряду послуг, зазначених у заявці кредитного договору, а саме: за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях; забезпечення надання можливості роботи платежі онлайн на відділеннях; забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях; забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу; консультаційні послуги; інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. Щодо стягнення неустойки зазначає, що відповідно до\~Закону України\~№ 3498-ІХ\~від 22.11.2023\~«Про внесення\~змін до\~деяких законів\~України щодо\~удосконалення державного\~регулювання ринків\~фінансових послуг» та на підставі змін, за договорами, укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договорами про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В наданій відповіді на відзив просив суд розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 76). Представник відповідача [PERSON] адвокат Сидоренко О.В. в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В наданому суду відзиві на позовну заяву просив розглянути справу без його участі та позивача [PERSON] . Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна\~сторона\~зобов`язана\~довести ті обставини,\~на які вона посилається як на підставу своїх вимог\~або заперечень,\~крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 03.01.2025 року було укладено кредитний договір № 03.01.2025-100000991 шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора Е735 та підписання пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки, відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції про укладення договору (оферти), розміщених на веб-сайті позивача: https//sgroshi.com.ua (а.с. 12-18), відповідно до якого останній отримав від кредитодавця грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на електронний платіжний засіб відповідача строком на 155 днів з дати його надання 03.01.2025 року до 06.06.2025 року. Електронний кредитний договір складається з електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також в особистому кабінеті позичальника на вебсайті Кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті (п. 2.2. Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (а.с. 12-15). Згідно п. 4.1. Пропозиції, кредитодавець надає позивальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5354-32ХХ-ХХХХ-6746. Процентна ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п.6. Заявки кредитного договору). Ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п.7. Заявки кредитного договору). Комісія, пов`язана з наданням Кредиту 9 % від суми Кредиту та дорівнює 900 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів (п.8. Заявки кредитного договору). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 900 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів (п.9. Заявки кредитного договору). Неустойка: 150 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (п.17. Заявки кредитного договору). Позичальник у заявці кредитного договору вказав свої паспортні дані, місце проживання, ідентифікаційний номер, номер особистого електронного платіжного засобу, які підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е735 (а.с. 15). Згідно копії повідомлення ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 21.08.2025 року Вих. № 3-2108, кредитором на користь позичальника було здійснено перерахування коштів за допомогою системи iPay.ua у сумі 10000,00 грн., номер транзакції 614300939, дата та час платежу: 03.01.2025, 12:28:39, призначення: видача за договором кредиту № 03.01.2025-100000991, номер картки [NUMBER] (а.с. 22). Відповідно до матеріалів справи, позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, має право на здійснення таких видів економічної діяльності, як 64.92 Інші види кредитування (основний) (а.с. 10). Спірні правовідносини регулюються главою 48 «Виконання зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання» та главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Статтею 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Пункт 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, частиною першою статті\~612 ЦК України\~зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 612 ч. 1 ЦК України\~передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, встановлені договором. Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1\~ст.\~12 Закону України «Про електронну комерцію»,\~моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис»,\~за умови\~використання коштів\~електронного цифрового\~підпису усіма\~сторонами електронної\~правової угоди;\~електронного підпису\~одноразовим ідентифікатором,\~визначеним цим\~Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно правових висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що зобов`язання за кредитним договором [PERSON] не виконав, доказів погашення заборгованості суду не надав. Відповідно до наданої позивачем копії Довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 03.01.2025-100000991 від 03.01.2025 року, внаслідок порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] станом на 06.06.2025 року має заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 30100,00 грн., з яких: 10000,00 грн. основний борг; 12400,00 грн. проценти; 900 грн. комісія за надання; 1800,00 грн. комісія за обслуговування; 5000,00 неустойка (а.с. 21). Що стосується доводів представника відповідача [PERSON] адвоката Сидоренка О.В. про те, що у позовній заяві не визначено, який вид комісії було нараховано позивачем та не вказано, які саме послуги були надані відповідачу, не подано підтверджуючих документів щодо надання та отримання послуг, а тому обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», суд зазначає наступне. Відповідно до частини 2\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Як видно з п.п. 8,9 Заявки кредитного договору № 03.01.2025-100000991, від 03.01.2025 року, комісія , пов`язана з наданням Кредиту (надалі «Комісія за надання», «Комісія»; економічна сутність плата за надання Кредиту) 9% від суми кредиту та дорівнює 900 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (надалі «Комісія за обслуговування», «Комісія») 900 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується Кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях; забезпечення надання можливості роботи платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу; консультаційні послуги; інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. Сума нарахованих позивачем ТОВ «Споживчий центр» комісій за договором № 03.01.2025-100000991 від 03.01.2025 року підтверджується копією Картки субконто за період з 03.01.2025 року по 07.10.2025 року (а.с. 63-72). Отже,\~Закон України «Про споживче кредитування»\~передбачає право кредитодавця на встановлення комісії за надання кредиту, тому аргументи представника відповідача про незаконність стягнення комісії не ґрунтуються на вимогах закону. Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; не оспорював кредитний договір в частині або в цілому, кредитор надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, комісій. Що стосується\~доводів представника\~відповідача про\~те, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 5000,00 грн. є неправомірною, оскільки відповідно до п. 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а також доводів представника позивача про те, що відповідно до\~Закону України\~№ 3498-ІХ\~від 22.11.2023\~«Про внесення\~змін до\~деяких законів\~України щодо\~удосконалення державного\~регулювання ринків\~фінансових послуг» та на підставі змін, за договорами, укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договорами про споживчий кредит, суд зазначає наступне. Як зазначено у п. 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні»\~у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та Законом України\~"Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21.10.2025\~року №\~14128\~строк дії\~воєнного стану\~в Україні\~продовжено строком\~на 90\~діб з\~05\~години 30\~хвилин 05 листопада 2025 року до 05 лютого 2026 року. 15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла\~Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким\~розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»\~доповнено пунктом 6-1, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною 4\~статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною 2 статті 3 Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Пункт 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» виключено на підставі\~Закону № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, та пунктом 6 даного розділу встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною 4\~статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою\~статті 3 цього Закону. Отже, на дату укладення кредитного договору № 03.01.2025-100000991 від 03.01.2025 року існувала очевидна суперечність між одночасно чинними нормами\~розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»\~та\~пункту 18\~\~«Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~щодо того ж самого питання: чи звільняється позичальник від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за порушення виконання зобов`язання за договором у період дії в Україні воєнного стану. \~ \~ \~ \~У постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 ( провадження № 14-188 цс 20) Велика Палата Верховного Суду\~\~при визначенні питання, чи можна вважати норми\~ЦК України\~пріоритетними над нормами інших законів у вирішенні колізії між нормами, що регулюють однопредметні правовідносини, в контексті наведених Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 16 грудня 2020 року підстав для висновку, що до 01 січня 2013 року, зокрема,\~для визначення того, яка норма підлягає застосуванню (ЦК України\~чи\~Закон України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(далі - Закон № 1952-IV)) слід застосовувати частину другу\~статті 4 ЦК України, що закріплює пріоритет норм\~ЦК України\~над нормами інших законів, зробила такий висновок: «\~У\~Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012\~вказано: «Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального\~закону\~положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». Відтак хоч\~Закон № 1952-ІV\~прийнятий пізніше, проте\~статтею 4 ЦК України\~встановлено, що інші закони України приймаються відповідно до\~Конституції України\~та\~ЦК України, а на суб`єкта законодавчої ініціативи, що подає до\~Верховної Ради проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж\~ЦК України, покладено обов`язок одночасно подати до Верховної Ради проект закону про внесення змін до\~ЦК України, які мають розглядатися одночасно. \~ \~ \~ \~Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до\~ЦК України\~подані не були, то з огляду на положення\~статті 4 ЦК України\~та позицію Конституційного Суду України застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший\~закон\~скасовує попередній») у цій ситуації неможливе. Отже, зазначення у\~ЦК України\~про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього\~Кодексу\~є достатньою підставою вважати, що норма\~ЦК України\~превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми\~закону\~можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням\~ЦК України». \~ \~ \~ \~Враховуючи наведене, суд вважає, що в даному випадку колізія в регулюванні однопредметних правовідносин щодо питання чи звільняється позичальник від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки за порушення виконання зобов`язання за кредитним договором у період дії в Україні воєнного стану, має бути вирішена на користь\~ЦК України, положення якого є пріоритетними над нормами\~Закону України «Про споживче кредитування»\~в регулюванні зазначеного питання. \~ \~ \~ \~Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2\~ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки за встановлених обставин стягнення неустойки у розмірі 5000,00 грн. за кредитним договором від 03.01.2025 року № 03.01.2025-100000991 у період дії воєнного стану не відповідає вимогам Закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, задоволенню підлягають вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором від 03.01.2025 року № 03.01.2025-100000991 в розмірі 25100,00 грн., з яких: 10000,00 грн. основний борг; 12400,00 грн. проценти; 900,00 грн. комісія за надання; 1800,00 грн. комісія за обслуговування. Згідно із ч.1, ч.3\~ст. 133 ЦПК України,\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позов майнового характеру задоволено на 83,39% (25100 : 30100 х 100), а тому понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. (а.с. 31) підлягають розподілу за правилами ч. 1 та п. 3 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідно становить 2020,00 грн. (2422,40 х 83,39 = 2020,00) судового збору.

Outcome: partial