Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив: - розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20.11.2024 року Злинською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області, про що складено відповідний актовий запис №1631 від 05.10.2019 року; - визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . На обґрунтування позову, зазначив, що 20.11.2024 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. Від вказаного шлюбу у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього часу стосунки між ними не складаються через різні погляди на життя, цінності та ведення спільного господарства. Вже тривалий проміжок часу кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування, а шлюб розпався та має лише формальний характер. На даний час, позивач та відповідач сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Крім того, відповідач [PERSON] повністю нехтує своїми сімейними обов`язками, не приділяє належної уваги стану житла, не дбає про матеріальне забезпечення сім`ї та ігнорує будь - які спроби відновлення шлюбних стосунків і сімейного життя. Всі обов`язки по догляду за сім`єю та її утримання фактично виконує позивач самостійно. Відповідач зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя, повністю нехтує своїми обов`язками щодо виховання дитини [PERSON] 04.05.2025 року дитина [PERSON] була доставлена разом з відповідачем у супроводі працівників поліції до КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради. При цьому, відповідач [PERSON] була в нетверезому стані. У відділенні екстреної медичної допомоги відповідач покинула свою дитину [PERSON] . Відповідач лише один раз з`явилась до лікарні, принесла деякі речі дитини та свідоцтв про народження. До дитини не заходила та її станом не цікавилась. Дитина [PERSON] був госпіталізований до інфекційного діагностично-боксованого відділення КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня». Загальний стан дитини середнього ступеня тяжкості за рахунок патологічної неврологічної симптоматики. 07.05.2025 року дитина [PERSON] була передана батьку, тобто позивачу [PERSON] , що підтверджується Актом про факт передачі дитини [PERSON] . Управлінням (службою) у справах дітей Чернігівської міської ради 07.05.2025 року складено Висновок № 01-31/04/1312 про недоцільність повернення малолітнього [PERSON] , [INFO] , до родини матері, також у Висновку зазначено, що [PERSON] написала заяву про те, що вона хоче відмовитись від свого малолітнього сина у зв`язку з сімейними обставинами. Фактично дитина проживає разом з батьком у будинку сестри позивача, де позивач орендує житлове приміщення згідно з договором оренди житлового приміщення від 18.11.2019 року. У приміщенні створено належні умови для проживання дитини та забезпечення її всім необхідним. Вважає, що проживання дитини з матір`ю [PERSON] не забезпечить її розвитку у безпечному середовищі і може навіть загрожувати життю та здоров`ю дитини. З метою забезпечення принципу якнайкращих інтересів дитини [PERSON] та збереження його зв`язків із сім`єю може бути здійснене лише шляхом визначення місця проживання дитини разом з батьком [PERSON] . При цьому, зазначив, що є військовослужбовцем Національної гвардії України і не може виїхати до місця проживання відповідача до м. Чернігова, у зв`язку з чим, звернувся до Маловисківського районного суду Кіровоградської області з даним позовом. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 06.06.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 24.06.2025 року позивач вказані в ухвалі недоліки усунув, надав уточнену позовну із заяву з зазначенням відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 09.12.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що він є діючим військовослужбовцем, при цьому, наказом командира військової частини на період подання заяви до суду про визначення місця проживання дитини йому надали відпустку. Коли мав їхати повторно на службу для того, щоб оформити нову відпустку, то з органом опіки та піклування Злинської сільської ради погодив те, що дитина залишиться на дві неділі із сестрою, після чого, він відразу повернувся до дитини. Фактично з травня місяця 2025 року дитина постійно проживає разом з ним, та його сестрою, якій він повністю довіряє, та на час тимчасової відсутності залишає дитину разом з нею. Бажає, звільнитися зі служби та доглядати за дитиною, оскільки мати дитини [PERSON] не в змозі забезпечити дитині безпеки та належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, зловживає алкогольними напоями та немає постійного місця проживання. В підготовчому судовому засіданні 09.12.2025 року відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала повністю. Зазначила, що вона проживає в м. Чернігові разом з матір`ю, проте стосунки в них не стабільні та вона постійного місця проживання немає. Дитина проживає разом із сестрою позивача в с. Злинка, Новоукраїнський район Кіровоградська область, приїздити до дитини в неї немає можливості. Дитина проживає з позивачем з осені 2025 року, вони з позивачем дійшли спільної згоди та домовилися, що дитина буде проживати із батьком (позивачем) [PERSON] . Дитину вона залишила в лікарні бо перебувала в стані стресу, в неї була істерика. Не заперечувала щодо розірвання шлюбу. Надалі подала заяву про розгляд справи без її участі, згідно з якою позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з батьком [PERSON] , оскільки має складні життєві обставини. З позивачем [PERSON] погодили, що дитина буде проживати з ним. Представник служби у справах дітей Злинської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області Н.Шевченко подала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти задоволення позову. Відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (частини перша, четверта статті 206 ЦПК України). У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року у справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) роз`яснив, що "відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову". Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заслухавши доводи позивача, позицію відповідача висловлену в підготовчому судовому засіданні та в заяві поданій на адресу суду, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 20.11.2024 року Злинською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області, про що складено відповідний актовий запис № 13, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 20.11.2024 року (а.с.12). Сторони мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , про що 04.02.2025 року зроблено відповідний актовий запис №1, що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Маловисківським віділом реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 12.03.2025 року (а.с.13). Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 03.03.2017 року зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , значиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.18, 31). Відповідно до витягу Чернігівської територіальної громади від 07.02.2025 року зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] , значиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.25). Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] від 07.12.2023 року [PERSON] є учасником бойових дій (а.с.19). Згідно акта про факт передачі дитини [PERSON] від 07.05.2025 року КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради, в особі медичного директора [PERSON] , в присутності завідувача інфекційного Красненка В.М., головного спеціаліста відділу профілактичної роботи Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради Ляшенко О.В. передали малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , батьку дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі висновку про доцільність повернення малолітньої дитини в сім`ю батька. Стан здоров`я дитини - здоровий. (а.с.20). Відповідно до виписки КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради, із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за період з 04.05.2025 року до 07.05.2025 року, вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , доставлена в лікарню разом з матір`ю, у супроводі працівників поліції (в стані алкогольного сп`яніння). Дитина мала діагноз: Гіпохромна анемія легкого ступеня та супутні захворювання: синдром підвищеної нервово-рефлекторної збудливості. Дитина виписана з відділення під нагляд педіатра, передана батьку (а.с.21). Дитина проживає разом з батьком у будинку сестри позивача, [PERSON] за адресою [ADDRESS] , де [PERSON] орендує житлове приміщення, що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.03.1983 року, свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06.12.2012 року, Договором купівлі продажу житлового будинку від 24.12.2020 року, витягом з Державного реєстру правочинів №12369391 від 24.12.2012 року, витягом з реєстру Злинської територіальної громади від 20.05.2025 року, Договором оренди житлового приміщення від 18.11.2019 року (а.с.26-33). З висновку Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради №01-31/04/1312 від 07.05.2025 року про недоцільність повернення малолітнього [PERSON] , [INFO] , до родини матері, вбачається, що 04.05.2025 року у КНП «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської міської ради, [PERSON] , [INFO] , у відділенні екстреної медичної допомоги «приймальне» залишила свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Мати [PERSON] , [PERSON] , написала заяву, що вона хоче відмовитися від свого малолітнього сина у зв`язку з сімейними обставинами. 05.05.2025 року медичним закладом було складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я. [PERSON] із заявою про повернення дитини до управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради не зверталась (а.с.34). З висновку Служби у справах дітей Злинської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області №2 від 06.05.2025 року про доцільність повернення малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в сім`ю батька [PERSON] , [INFO] , вбачається, що 05.05.2025 року малолітня дитина [PERSON] , 18.01.2025 року була поміщена до КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради, відповідно до акту органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я його матір`ю [PERSON] , [INFO] . Про що було складено акт від 05.05.2025 року. Батько дитини, [PERSON] [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] на даний час проходить службу в Збройних силах України. Одружений, є батьком дитини [PERSON] . Має власні доходи проживає у будинку, разом із своєю рідною сестрою [PERSON] та її дочкою [PERSON] , розташованого за адресою: [ADDRESS] . Службою у справах дітей були обстежені умови проживання родини за вищевказаною адресою та встановлено, що умови проживання належні, помешкання об лаштоване необхідними меблями та побутовою технікою. В кімнатах чисто, охайно. Для дитини створенні належні умови для виховання. Є ліжко, іграшки, одяг, підгузки, пелюшки, місце для зберігання речей. Санітарно гігієнічні норми для дитини дотримано. 06.05.2025 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалося питання стану виконання батьківських обов`язків батька відносно малолітньої дитини та доцільність повернення малолітньої дитини на виховання у сім`ю батька. На засіданні комісії, батько [PERSON] був попереджений про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. У зв`язку з чим, комісії вирішено надати дозвіл на повернення [PERSON] , в сім`ю батька, який має намір виховувати сина за фактичним місцем проживання (а.с.35). Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу, суд зазначає таке. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При цьому, судом відзначається, що добровільність шлюбу, - одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Згідно з частини 3 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Положеннями частини 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. При цьому, під час розгляду справи за наявними в ній доказами обставини, наведені у частині 2 статті 110 СК України, за яких позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений, - судом не встановлені. Як зазначено у частині 2 статті 104 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З клопотанням про надання строку для примирення сторони до суду не звертались, наполягали на розірванні шлюбу. Твердження позивача про те, що подружжям шлюбно-сімейні стосунки не підтримуються та сторони намірів їх відновлювати не мають, наявними у справі доказами не спростовуються та підтверджується заявою відповідача про визнання позовних вимог. За вказаних вище обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, визнання відповідачем позову, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та достатніми, а тому позов підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини, суд зазначає таке. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21). Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). У справі, яка переглядається, предметом спору є визначення місця проживання малолітньої дитини. У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (стаття 7 Сімейного кодексу України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Як вбачається з позову вимоги позивача стосуються прав та законних інтересів дитини, зокрема визначення її місця проживання з батьком. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцят и років, визначається нею самою. Частиною 1 ст.161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що на час звернення до суду та під час судового розгляду за домовленістю батьків між собою дитина проживає з позивачем. Відповідач під час підготовчого судового розгляду та в поданій до суду заяві, не заперечувала проти визначення місця проживання дитини [PERSON] з батьком позивачем по справі - [PERSON] , вказувала, що вони домовилися, що син буде проживати з батьком, з тих підстав, що вона не має можливості здійснювати догляд за дитиною, що також підтверджується, актом КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради про передачу дитини [PERSON] , [INFO] , батьку [PERSON] , [INFO] , висновком Служби у справах дітей Злинської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про доцільність повернення малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в сім`ю батька, [PERSON] , [INFO] . З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що мати та батько (сторони у справі), які проживають окремо, дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина [PERSON] та що узгоджується з приписами ст.161 СК України, тобто позивач не довів, що його права порушені, не визнані або оспорюються відповідачем. Схожих висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23 (провадження № 61-1964св24), від 10 грудня2024 року у справі №299/8679/23 (провадження № 61-14033св24). На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання малолітньої дитини слід залишити без задоволення. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи на підтвердження яких позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги №30042506 від 30.04.2025 року, укладений між ТОВ "Правова допомога 24/7" та [PERSON] , згідно з яким розмір оплати з виконання юридичних послуг/правової допомоги, зазначених в п.1.2 цього Договору, становить 12000 грн, копію додаткової угоди до Договору №30042506 від 30.04.2025 року, відповідно до якої, внесено зміни до п.1.2 цього Договору, а саме надано наступні юридичні послуги: проект позовної заяви до суду, проект клопотання, розмір оплати за виконання юридичних послуг становить 12000 грн, копію акту №30042506 приймання передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг №30042506 від 30.04.2025 року. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 та 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Беручи до уваги положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України, має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру та приймати до уваги конкретні обставини справи. Згідно п. 1 ч. 2 ст.137 та ч. 8 ст.141 ЦПК України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі. Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц. Суд у постанові від 25.07.2023 року у справі № 340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям. Визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, оцінюючи характер правової допомоги (послуги) у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справ та

Outcome: partial