Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТОВ Європейська агенція з повернення боргів) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за кредитними договорами. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 21 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір позики №77239251 (далі Договір позики). Сторони узгодили його істотні умови, а саме: суму позики - 5000 гривень, строк позики - 30 днів, дату повернення позики - 20 листопада 2021 року, проценти за користування кредитом - 1,99% в день. Також узгодили порядок та умови надання позики та відповідальність сторін. Відповідач, як позичальник підписав електронний договір електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свої зобов`язання виконало та 21 жовтня 2021 року надало відповідачу [PERSON] кредит у визначеному розмірі 5000 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку вказану позичальником. Однак, після спливу строку повернення кредиту, відповідач [PERSON] свої зобов`язання перед позичальником щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав і грошові кошти не повернув. Враховуючи невиконання відповідачем [PERSON] своїх боргових зобов`язань перед позикодавцем, 27 жовтня 2023 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», як «Клієнтом» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як «Фактором», було укладено Акт про те, що на виконання пункту 1.2 Договору Факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, який раніше був укладений між вказаними Товариствами (далі договір Факторингу), Фактор прийняв від «Клієнта» реєстр Боржників №11 і «Фактор» став кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей, в тому числі і по відношенню до боржника [PERSON] , заборгованість якого за договором позики склала 5 000 гривень тіла позики та 11 940 гривень суми заборгованості за відсотками. А всього в загальній сумі 16 940 гривень. Крім того, 15 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (надалі ТОВ «КУ «Європейська кредитна група») та [PERSON] було укладено електронний кредитний договір №374801049 (надалі Кредитний договір). Сторони узгодили його істотні умови, а саме: суму кредиту у розмірі 1000 гривень, строком на 15 днів, тобто до 29 листопада 2021 року, проценти за користування кредитом у розмірі 3,5% на добу. Також узгодили порядок та умови надання кредиту та відповідальність сторін. Відповідач, як позичальник підписав електронний договір електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, згідно пункту 7 Кредитного договору. ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» свої зобов`язання виконало та 15 листопада 2021 року надало відповідачу [PERSON] кредит у визначеному розмірі 1000 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку вказану позичальником. Однак, після спливу строку повернення кредиту, відповідач [PERSON] свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. Враховуючи невиконання відповідачем [PERSON] своїх боргових зобов`язань перед позикодавцем, 12 серпня 2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група», як «Клієнтом» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як «Фактором», було укладено Договір Факторингу №12082022 , (далі договір Факторингу), відповідно до умов якого, «Фактор» прийняв від «Клієнта» права вимоги до Боржників і «Фактор» став кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей, в тому числі і по відношенню до боржника [PERSON] , заборгованість якого за договором кредиту склала 1000 гривень тіла кредиту та 3 570 гривень суми заборгованості за відсотками. А всього в загальній сумі 4 570 гривень. Також, 30 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА Україна» (надалі ТОВ «ЛІНЕУРА Україна») та [PERSON] було укладено електронний договір №2197327 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі кредитний договір). Сторони узгодили його істотні умови, а саме: суму кредиту - 1500 гривень, строк кредиту - 30 днів, проценти за користування кредитом - 1,90% в день. Також узгодили порядок та умови надання кредиту, умови його пролонгації та відповідальність сторін. Відповідач, як позичальник підписав електронний договір електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» свої зобов`язання виконало та 30 липня 2021 року надало відповідачу [PERSON] кредит у визначеному розмірі 1500 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку вказану позичальником. Однак, після спливу строку повернення кредиту, відповідач [PERSON] свої зобов`язання перед позичальником щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. Враховуючи невиконання відповідачем [PERSON] своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 27 червня 2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА»», як «Клієнтом» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як «Фактором», було укладено Договір Факторингу №27062022 (далі договір Факторингу), відповідно до умов якого, «Фактор» прийняв від «Клієнта» права вимоги до Боржників і «Фактор» став кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей, в тому числі і по відношенню до боржника [PERSON] , заборгованість якого за договором кредиту склала 1 500 гривень тіла кредиту та 3 420 гривень суми заборгованості за відсотками. А всього в загальній сумі 4 920 гривень. Оскільки відповідач в добровільному порядку не повертає суми взятих кредитів та відсотків за їх користування, позивач просить стягнути з відповідача, вказані вище суми заборгованості за вказаними вище кредитними договорами. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позиція відповідача. Представники відповідача [PERSON] за ордером, адвокати Войтович Л.В. та Василець М.С. 25 жовтня 2024 року та 19 грудня 2024 року подали до суду відзив та пояснення на позовну заяву, в яких заперечували позовні вимоги та просили в їх задоволені повністю відмовити (а.с. №№73-82, 87-118, 233-237). В обґрунтування заперечень проти позову представники відповідача посилалися на те, що обставини викладені в позовній заяві недостовірні, докази, якими позивач підтверджує позовні вимоги, не є належними та допустимими. А саме, позивач не надав до суду докази надсилання електронного повідомлення на укладення електронних договорів, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронні договори, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Також не надав належних та допустимих доказів надання [PERSON] позики та кредитів за вказаними в позовній заяві договорами. А саме те, що [PERSON] та Товариства, з якими він нібито укладав кредитні договори, дійшли згоди про те, на який саме картковий рахунок кредитодавець зобов`язується перерахувати грошові кошти позичальнику. Крім того вважає, що нарахування заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги, також є незаконними, оскільки відповідно до ст. 1048 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після сплаву визначеного договором строку кредитування, що позивач не зробив. І взагалі вважають, що проценти за користування кредитами, вказані в наданих позивачем договорах, нереально завищеними (кабальними), з якими не міг погодитися [PERSON] , якби укладав ці договори з кредиторами. Пояснення сторін в судовому засіданні. Представники позивача в судове засідання не з`явились, відповідно до поданої заяви просили справу розглянути у їх відсутність. Відповідач, а також його представники в судове засідання не з`явились, про розгляд були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи викладене, суд вважає розглянути справи на підставі наявних доказів, у відсутності сторін. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 21 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», яке отримало Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ІК №146 та ліцензію від 19 листопада 2015 року на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту з одної сторони та [PERSON] , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Кредитодавця та електронного сайту «MYCREDIT» було укладено електронний Договір позики №77239251. Відповідно до п.1 Договору позики, позикодавець зобов`язався передати Позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язався повернути Позикодавцеві таку суму грошових коштів у день закінчення строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики. Згідно п.2.1 Договору, сума позики склала - 5000 гривень. Відповідно до п.2.2 Договору, строк кредиту - 30 днів. Процентна ставка за користування позикою фіксована і становить 1,99 відсотків від в день. (п.2.3). Згідно п.12 Договору, вказаний договір був укладений дистанційно, в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцент) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який в електронному вигляді міг отримати тільки сам відповідач на його запит від Позикодавця. Ознайомившись з умовами Договору позики №77239251 від 21 жовтня 2021 року, для його підписання, [PERSON] було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «S2Yp5YaQc» відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали договір. ТОВ « 1 БЕЗПЕЧНИМ АГЕНСТВОМ НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свої зобов`язання перед відповідачем за договором позики виконало та надало позику в сумі 5000 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку «№ [NUMBER] », яку вказав особисто [PERSON] в реквізитах підписаного електронного договору позики №77239251 (лс. №9). Факт зарахування коштів на карту, що належить [PERSON] , підтверджується роздруківкою руху коштів, що була надана АТ КБ «Приватбанк» на ухвалу суду про витребування доказів. Відповідач [PERSON] , свої зобов`язання перед Позикодавцем по поверненню позики та процентів за користування позикою не виконав і ухиляється від виконання Договору по теперішній час. Позивач зазначає, що сума заборгованості складає 16 940,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. за тілом кредиту, 11 940,00 грн. за відсотками. Як вбачається з договору № 77239251 від 21.10.2021 року, сторони обумовили строк кредиту: 30 днів, тобто до 20.11.2021 року (пункт 2.2. договору та графік платежів). Належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору №77239251 від 20.11.2021 року матеріали справи не містять. Згідно розрахунку первісного кредитора, нарахування відсотків відбувалося після спливу строку договору, хоча п.2.2. договору вказує, що строк - 30 днів. Тобто, право ТОВ «ФК «ЄАПБ» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору після 20.11.2021 року, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом. Згідно викладеного Великою Палатою у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 правового висновку, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. З приводу порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами Велика Палата Верховного Суду у пунктах 75-119, 122, 123 постанови від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) дійшла наступних висновків. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Щодо нарахування процентів на підставі статті 1048 ЦК України Велика Палата Верховного Суду наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, з урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що за умовами договору позики, укладеного з відповідачем, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто протягом строку, на який були надані такі кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитися на рівні фіксованої процентної ставки Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору № 77239251 від 21.10.2021 року становить 2 985,00 грн. за період з 21.10.2021 по 20.11.2021, виходячи з розрахунку: 5 000,00 грн (тіло кредиту) х 1,99% (відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом) х 30 днів (строк позики). Крім того, договором № 77239251 від 21.10.2021 року та графіком платежів передбачена сума до повернення відсотків 7 985,00 грн., тобто 5000 гривень основа сума заборгованості та 2985 гривень відсотки, які і підлягають стягненню з відповідача. Пунктом 5.5 Договору позики передбачено, що у випадку неналежного виконання зобов`язань за Договором, ТОВ «1 БЕЗПЕЧНИМ АГЕНСТВОМ НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» має право залучити колекторську компанію для врегулювання простроченої заборгованості, відступити право вимоги за Договором або звернутися до суду для примусового стягнення заборгованості. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНИМ АГЕНСТВОМ НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська Агенція з Повернення Боргів» (Фактор), яка є установою, що надає фінансові послуги з повернення боргів та є платником податку на прибуток на загальних підставах, передбачених Податковим Кодексом України, зареєстрованого в ЄДРПОУ під №35625014, було укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого, ТОВ «1 БЕЗПЕЧНИМ АГЕНСТВОМ НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило Фактору право грошової вимоги до боржників(л.с. №10-11). 27 жовтня 2023 року між Клієнтов і Фактором було укладено Додаткову угоду №12 до Договору Факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, відповідно до якої Клієнт відступив своє право вимоги боргу від відповідача [PERSON] за Договором позики №77239251 від 21 жовтня 2021 року, Фактору. І відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників №11 від 27 жовтня2023 року Клієнт передав Фактору реєстр Боржників за договорами позики, в тому числі і боржника [PERSON] (л.с. №№12-16). Отже, до ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до укладеного договору факторингу №14/06/21 перейшло право грошової вимоги з відповідача [PERSON] за Договором позики заборгованість за яким складає 16 940 гривень. Крім того, 30 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», (Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серія ФК №1177 від 19.03.2019 року) з одної сторони та [PERSON] було укладено електронний договір №2197327 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (л.с. №35-41). Згідно п.1 вказаного Договору, його укладення здійснено сторонами за допомогою інформаційно - технологічної системи ТОВ «Лінеура Україна», доступ до якої забезпечений позичальнику через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація позичальника здійснена при його вході в особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством позичальнику на номер його мобільного телефону, вказаний при вході, та /або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. Відповідно до п.1.2 Договору сума кредиту склала - 1500 гривень. Строк кредиту - 30 днів (п.1.3), Тип процентної ставки за користування кредитом фіксований і стандартна процента ставка складає 1,90% в день (п.1.4). Згідно п. 2.1 Договору, грошові кошти позики надані ТОВ «Лінеура Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти № [NUMBER] , реквізити якої надані позичальником [PERSON] товариству, з метою отримання позики. Вказаний договір був укладений дистанційно, в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцент) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який в електронному вигляді міг отримати тільки сам відповідач на його запит від Кредитора. Для підписання Договору позики №2197327 від 30 липня 2021 року, [PERSON] було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «М104» відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали договір. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за договором споживчого кредиту виконало та надало позику в сумі 1500 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку «№ [NUMBER] », яку вказав особисто [PERSON] в реквізитах підписаного електронного договору позики №2197327, про що свідчить вказаний Договір та Довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» за №1-0103 від 01 березня 2024 року (а.с. №211). Факт зарахування коштів на карту, що належить [PERSON] , підтверджується роздруківкою руху коштів, що була надана АТ КБ «Приватбанк» на ухвалу суду про витребування доказів. Відповідач [PERSON] , свої зобов`язання перед Кредитором ТОВ «Лінеура Україна» по поверненню споживчого та процентів за користування ним не виконав і ухиляється від виконання Договору по теперішній час. Позивач зазначає, що сума заборгованості складає 4 920,00 грн., з яких: 1 500,00 грн. за тілом кредиту, 3 420,00 грн. за відсотками. Як вбачається з договору № 2197327 від 30.07.2021 року, сторони обумовили строк кредиту: 30днів, тобто до 30.08.2021 року (пункт 1.3. договору). Належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору №2197327 від 30.07.2021 року матеріали справи не містять. Згідно викладеного Великою Палатою у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 правового висновку, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. З приводу порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами Велика Палата Верховного Суду у пунктах 75-119, 122, 123 постанови від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) дійшла наступних висновків. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Щодо нарахування процентів на підставі статті 1048 ЦК України Велика Палата Верховного Суду наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, з урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що за умовами договору позики, укладеного з відповідачем, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто протягом строку, на який були надані такі кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитися на рівні фіксованої процентної ставки Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору № 2197327 від 30.07.2021 року становить 855,00 грн. за період з 30.07.2021 по 30.08.2021, виходячи з розрахунку: 1 500,00 грн (тіло кредиту) х 1,90% (відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом) х 30 днів (строк позики). Крім того, договором № 2197327 від 30.07.2021 року та графіком платежів передбачена сума до повернення 2 355,00 грн., тобто 1500 гривень основна сума заборгованості та 855 гривень відсотки за користування, а тому саме дана сума підлягає стягненню з відповідача. Пунктом 6.1.3 Договору споживчого кредиту передбачено, що у випадку неналежного виконання зобов`язань за Договором, ТОВ «Лінеура Україна» має право відступити право вимоги за Договором або факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Клієнта (позичальника). 27 червня 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська Агенція з Повернення Боргів» (Фактор), яка є установою, що надає фінансові послуги з повернення боргів та є платником податку на прибуток на загальних підставах, передбачених Податковим Кодексом України, зареєстрованого в ЄДРПОУ під №35625014, було укладено договір факторингу №27062022, відповідно до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» відступило Фактору право грошової вимоги до боржників. 27 червня 2022 року між Клієнтов і Фактором було складено Акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 27 червня 2022 року, згідно якого Клієнт передав Фактору реєстр Боржників за договорами позики, в тому числі і боржника [PERSON] (л.с. №47). Отже, до ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до укладеного договору факторингу №27062022 перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором споживчого кредиту заборгованість за яким складає 4 920 гривень, з яких 1 500 гривень тіла кредиту та 3 420 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитом, що підтверджується витягом з реєстру боржників до Договору факторингу та розрахунку заборгованості (ла.с. №№48, 49-50). Також, 15 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна Установа Європейська кредитна група» (надалі ТОВ «КУ Європейська кредитна група») з одної сторони та [PERSON] було укладено електронний договір №3748010491/751020 про надання фінансового кредиту. Відповідно до п.1, п.1.2., п.1.3 вказаного Договору, ТОВ «КУ Європейська кредитна група» надало [PERSON] фінансовий кредит в сумі 1000 гривень строком на 15 днів (до 29 листопада 2021 року) з оплатою 3.5% в день за користування кредитом. Згідно умов Договору, він був укладений дистанційно, в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцент) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який в електронному вигляді міг отримати тільки сам відповідач на його запит від кредитора. Ознайомившись з усіма умовами Договору, відповідач [PERSON] погодився з ними і для підписання Договору №3748010491/751020 від 15 листопада 2021 року, ним було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «R72183» відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали договір. ТОВ «КУ Європейська кредитна група» свої зобов`язання перед відповідачем за договором позики виконало та надало позику в сумі 1000 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку «№ [NUMBER] », яку вказав особисто [PERSON] в реквізитах підписаного електронного договору про надання фінансового кредиту №3748010491/751020. Факт зарахування коштів на карту, що належить [PERSON] , підтверджується роздруківкою руху коштів, що була надана АТ КБ «Приватбанк» на ухвалу суду про витребування доказів. Отже факт укладення кредитного договору та отримання коштів є доведеним, а тому посилання представників відповідача на те, що договір не укладався та кошти не були отримані є безпідставними. Відповідач [PERSON] , свої зобов`язання перед Кредитором ТОВ «КУ Європейська кредитна група» по поверненню кредиту та процентів за користування ним не виконав і ухиляється від виконання Договору по теперішній час. Позивач зазначає, що сума заборгованості складає 4 570,00 грн., з яких: 1 000,00 грн. за тілом кредиту, 3 570,00 грн. за відсотками. Договором № 3748010491/751020 від 15.11.2021 року, сторони обумовили строк кредиту: 15 днів, тобто до 29.11.2021 року (пункт 1.2. договору та графіком платежів). Належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору №2197327 від 30.07.2021 року матеріали справи не містять. Згідно викладеного Великою Палатою у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 правового висновку, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. З приводу порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами Велика Палата Верховного Суду у пунктах 75-119, 122, 123 постанови від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) дійшла наступних висновків. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Щодо нарахування процентів на підставі статті 1048 ЦК України Велика Палата Верховного Суду наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, з урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що за умовами договору позики, укладеного з відповідачем, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 15 днів, тобто протягом строку, на який були надані такі кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитися на рівні фіксованої процентної ставки Також, розмір відсотків відповідно до умов договору № 3748010491/751020 від 15.11.2021 року становить 525,00 грн. за період з 15.11.2021 по 29.11.2021, виходячи з розрахунку: 1 000,00 грн (тіло кредиту) х 3,5% (відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом) х 15 днів (строк позики). Крім того, договором № 3748010491/751020 від 15.11.2021 року передбачена сума до повернення 1 525,00 грн., тобто 1000 гривень основана сума кредиту та 525 гривень - відсотки за користування кредитом, які і підлягають стягненню з відповідача. Пунктом 3.1.4 та п.3.1.5 Договору передбачено, що у випадку неналежного виконання зобов`язань за Договором, ТОВ «КУ Європейська кредитна група» має право залучити колекторську компанію для врегулювання простроченої заборгованості, відступити право вимоги за Договором для стягнення заборгованості. 12 серпня 2022 року між ТОВ «КУ Європейська кредитна група» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська Агенція з Повернення Боргів» (Фактор), яка є установою, що надає фінансові послуги з повернення боргів та є платником податку на прибуток на загальних підставах, передбачених Податковим Кодексом України, зареєстрованого в ЄДРПОУ під №35625014, було укладено договір факторингу №12082022, відповідно до умов якого, ТОВ «КУ Європейська кредитна група» відступило Фактору право грошової вимоги до боржників. 12 серпня 2022 року, відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №12082022, Клієнт передав Фактору реєстр Боржників за договорами фінансових кредитів, в тому числі і боржника [PERSON] (л.с.№28). Отже, до ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до укладеного договору факторингу №12082022 перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором фінансового кредиту №3748010491/751020, заборгованість за яким складає 4570 гривень, із яких 1000 гривень тіла кредиту та 3570 гривень процентів за використання кредиту, відповідно до витягу з Реєстру боржників (л.с. 29). Суд не приймає до уваги доводи представників відповідача, якими вони заперечували проти позовних вимог, які виклали у відзиві на позов та письмових поясненнях від 25 жовтня та 19 грудня 2024 року, оскільки вони суперечать фактичним обставинам по справі, Договору позики №77239251 від 21 жовтня 2021 року, Договору №2197327 від 30 липня 2021 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту та Договору №3748010491/751020 від 15 листопада 2021 року про надання фінансового кредиту, які сторони в зазначених Договорах, уклали між собою в електронній формі, що фактично підтвердив відповідач [PERSON] , здійснивши електронні підписи одноразовими ідентифікаторами під Договорами. Також доводи представників відповідача грунтуються лише на припущеннях про надання позивачем неналежних і недопустимих доказів, не спростовуючи їх належними доказами. Крім того доводи представників відповідача суперечать одне одному та Законодавству України, які регулюють виниклі правовідносини між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕЛБХІДНИХ КРЕДИТІВ»» і [PERSON] : між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» і [PERSON] та між ТОВ «КУ Європейська кредитна група» і [PERSON] , а саме, ст. 9 Закону України « Про споживче кредитування», ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг», ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ЦК України. Окрім того, факт отримання коштів згідно умов кредитних договорів підтверджується відомостями, які надані АТ КБ «Приватбанк». За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчинені правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадку, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (перша частина статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом які істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагається. Договір укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним в письмовій формі (ст. 639 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуться надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 УК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недотриманням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» - електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, шо додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, шо пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акценту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка прийняла пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною першою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах (ч.4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Згідно із ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцент) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документу. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно - комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін. У якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договори про дання позики, споживчого кредиту та фінансового кредиту підписані Хамдо Усам Фекрі за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, свідчить про належний та допустимий доказ про укладання між сторонами вказаних вище Договорів. В порядку розподілу судових витрати з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3028 гривень сплаченого судового збору при подачі позову до суду, що передбачено нормами ЦПК України.

Outcome: partial