Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Позивач ТОВ «УМ Факторинг» звернулось до суду з вказаним позовом. У позові позивач посилався на те, що 18.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та відповідачем укладено договір №1577259 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 1000 грн на умовах, визначених кредитним договором. Вказаний договір укладений між сторонами в електронному вигляді. Через невиконання своїх обов`язків, зазначених в даному договорі, у відповідача виникла заборгованість 4900,00 грн, яка складається з: 1000 грн - заборгованість за кредитом; 3900,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами. 18.12.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «УМ Факторинг» було укладено Договір факторингу №18/12/24, відповідно до умов якого право вимоги за договором №1577259 перейшло до позивача. Отже, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 4900,00 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Ухвалою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 27.11.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності. Додатково подав до суду письмові пояснення, в яких просив розгляд справи проводити за відсутності представника ТОВ «УМ Факторинг», позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов до суду не надав, про причину неявки суд не повідомив, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи в установленому законом порядку - шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі в електронній формі до електронного кабінету відповідача. У відповідності до ч.7 ст.14 ЦПК України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою. У відповідності до ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення. Відповідач про розгляд справи 24.12.2025 року належним чином повідомлений шляхом доставки ухвали про відкриття провадження у справі в електронному вигляді до його електронного кабінету 28.11.2025 року. Відповідач в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань, у тому числі про відкладення засідання у зв`язку з наявністю поважних причин неявки до суду не подавав. Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлений про порядок розгляду справи. Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на зазначене вище, враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 18.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та відповідачем укладено договір №1577259 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 1000 грн., строком на 360 днів. Процентна ставка встановлена у розмірі 1,5 % за 1 (один) день у межах строку кредиту. Вказаний договір укладений між сторонами в електронному вигляді. Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, перерахувавши кошти відповідачу в сумі 1000,00 грн, на картковий рахунок [NUMBER] , що підтверджується відповідною ТОВ «Пейтек» та листом АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-251208/52002-БТ від 11.12.2025. Однак, відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни відповідач не повернув належні грошові суми, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підтверджується наданим розрахунком. 18.12.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «УМ Факторинг» було укладено Договір факторингу №18/12/24, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за договором №1577259 перейшло до позивача. Заборгованість у сумі 4900,00 грн, яку вимагає стягнути позивач, складається з: 1000,00 грн - заборгованість за кредитом; 3900,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами; Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», «так і строк (термін) виконання зобов`язання» (ст. 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання ним зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем. З огляду на вказане, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за сумою (тілом кредиту) у розмірі 1000 грн. підлягають задоволенню. Крім того, позивачем також нараховано проценти за період з 18.06.2024 року по 12.06.2025 року (360 днів межах строку дії кредитного договору), розмір яких згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №1577259 від 18.06.2024 становить 3900,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Щодо нарахування процентів за користування кредитом, суд зазначає наступне. З`ясувавши обставини справи, встановивши правові норми, які підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає задоволенню з огляду на таке. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, відповідно до якого максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Позивач, нараховуючи згідно розрахунку заборгованості проценти за період з 18.06.2024 року по 19.08.2024, застосовував стандартну процентну ставку 1,5% в день, загальний розмір яких склав 930,00 грн., що відповідає умовам кредитного договору та наведеним вище приписам законодавства. З 20.08.2024 по 12.06.2025 позивач застосував процентну ставку - 1%, що становить 10,00 грн в день, а всього за вказаний період 2970,00 грн, що відповідає наведеним вище приписам законодавства Загальна сума процентів становить 3900,00 грн (930,00 + 2970,00). З огляду на зазначене, проценти за користування кредитними коштами підлягають стягненню за період строку кредитування з урахуванням їх обмеження максимальним розміром денної процентної ставки, встановленим ч. 5 ст. 8, а також п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», що становить 3900,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 4900,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 1000 грн, заборгованість за відсотками - 3900 грн. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду.

Outcome: approved