Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь понесені витрати в сумі 23 132 грн 25 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22 грудня 2024 року о 16 год 00 хв відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz», номерний знак [NUMBER] , допустив зіткнення з транспортним засобом «BMW», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті дорожнього-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 10 січня 2025 року по справі № 569/263/25, яка набрала законної сили 21 січня 2025 року, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. При цьому, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, тому МТСБУ було прийнято рішення про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та виплачено потерпілому грошові кошти. Відтак, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу позивачу витрати в сумі 21 332 грн 25 коп. Крім того, позивач сплатив ФОП [PERSON] за збір документів по справі та проведення огляду пошкодженого транспортного засобу в сумі 1 800 грн 00 коп. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 23 132 грн 25 коп. Представник позивача Чепіков О.О. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. 19 грудня 2025 року представник позивача Чепіков О.О. подав заяву, в якій просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання. Згідно довідки відділу обліку моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби в Рівненській області [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 10 грудня 1998 року. 23 грудня 2025 року до суду повернулася не врученою судова повістка для відповідача на 23 грудня 2025 року з довідкою поштового відділення про причини повернення/досилання, де вказана причина повернення - адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У частині восьмій статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За змістом частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі. Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання. Згідно частини 4 статті 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Відповідно до частини 1, 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Оскільки судова повістка, направлена судом відповідачу за адресою, за якою зареєстровано його місце проживання, повернута суду з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою, тому суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду. Враховуючи, що про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав і представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи згідно ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача. Зважаючи на неявку у судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом, 22 грудня 2024 року о 16 год 00 хв, в м. Рівне, по вул. Соборна буд. 185, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Citan», номерний знак [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «BMW Х3», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , котрий рухався попереду в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 січня 2025 року по справі № 569/263/25, яка набрала законної сили 21 січня 2025 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення. Вказані обставини також підтверджуються відповіддю Національної поліції України від 22 грудня 2024 року. Частиною 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, встановлений постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 січня 2025 року факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої транспортний засіб «BMW Х3», номерний знак [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень та вина у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди водія транспортного засобу «Mercedes-Benz Citan», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність потерпілого, власника автомобіля «BMW Х3», номерний знак [NUMBER] , була застрахована відповідно до полісу №ЕР/225121515 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ «УТСК», що є діючим членом МТСБУ. Натомість, цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була забезпечена страховим полісом. З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , судом встановлено, що власником автомобіля «BMW Х3», номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] . 24 грудня 2024 року [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування. 16 січня 2025 року було проведено огляд пошкоджень транспортного засобу марки «BMW Х3», номерний знак [NUMBER] , в присутності власника [PERSON] , за результатами якого складено протокол огляду транспортного засобу від 16 січня 2025 року. Відповідно до Звіту № 015.25_112891 про оцінку транспортного засобу «BMW» моделі «Х3», реєстраційний номер [NUMBER] , складеного 19 січня 2025 року оцінювачем [PERSON] , вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу «BMW Х3», реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП складає без ПДВ 21 331 грн 25 коп., з ПДВ на запасні частини та матеріали 23 827 грн 61 коп. МТСБУ розглянуло повідомлення та заяву потерпілого та у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, видало Наказ від 26 березня 2025 року № 3.1/8516 про виплату потерпілому [PERSON] відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих в розмірі 21 332 грн 25 коп. При цьому, загальна сума регламентних виплат МТСБ України складає 23 132 грн 25 коп., з них: страхове відшкодування в сумі 21 332 грн 25 коп., сплачене на користь потерпілого відповідно до платіжного доручення від 27 березня 2025 року № 8432; оплата послуг аварійного комісара (експерта) по справі № 112891, що складають суму 1 800 грн 00 коп., сплачені позивачем відповідно до рахунку № 112891 від 19 січня 2025 року, а загалом 23 132 грн 25 коп. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. За умовами ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції закону чинної на момент виникнення спірних правовідносин, моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Відповідно до ст. 21.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з пп. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено автомобіль потерпілої особи, сталася з вини відповідача, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, останній зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану шкоду в порядку регресу. За таких обставин, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача шкоду в порядку регресу в розмірі 23 132 грн 25 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору в розмірі 3 028 грн. 00 коп.

Outcome: approved