Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

08 квітня 2025 року позивачка звернулася до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (зараз - Центральний районний суд міста Дніпра) з позовом до Дніпровської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Аршава І.О., про встановлення факту, що має юридичне значення - визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно. Померлий [PERSON] з 1995 року проживав однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , в її квартирі за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Інших спадкоємців, крім [PERSON] , який проживав з нею більш ніж п`ять років однією сім`єю, та є її спадкоємцем четвертої черги, не було. 21 лютого 2024 р. батько позивачки [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Аршави І.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , але не встиг оформити свої спадкові права у зв`язку зі смертю. Позивачка, є спадкоємицею першої черги після смерті свого батька, тому успадкувала все його майно, у тому числі і спадщину після смерті [PERSON] . Викладене стало причиною звернення позивачки до суду з позовом про встановлення факту сумісного проживання її батька [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та дружини в період з 01 січня 2004 року по 08 січня 2024 року, визнання права власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] як спадкоємця після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с.а.с. 1 - 8). Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (зараз - Центральний районний суд міста Дніпра) від 09 квітня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом представників сторін, залучено в якості третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Аршаву Інну Олександрівну, призначено підготовче засідання у цивільній справі на 24 квітня 2025 року (а.с. а.с. 38 - 39). В підготовче судове засідання 24 квітня 2025 року з`явилась позивачка та її представник - адвокат Ангелов Ю.В. Ухвалою суду було продовжено підготовче провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 23 травня 2025 року у зв`язку з неявкою представника відповідача (а.с. а.с. 42 - 43). 29 квітня 2025 року через канцелярію Центрального районного суду міста Дніпра від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій Дніпровська міська рада заперечувала проти задоволення позову, зазначала, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за різними адресами. До позовної заяви не додано достатніх доказів проживання зазначених осіб однією сім`єю. Так, обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо (постанова Верховного суду від 09.10.2024 №753/11423/22). Натомість до позовної заяви додано лише докази оплати комунальних послуг позивачкою за період 2024 та 2025 років (а.с. а.с. 49 - 51). 12 березня 2025 року від представника відповідача надійшла заява про відкладення підготовчого засідання у цивільній справі (а.с. а.с. 59 - 65). В підготовче судове засідання 23 травня 2025 року з`явилась позивачка та її представник - адвокат Ангелов Ю.В., представник відповідача Боговенко С.Ю. Судом було поновлено відповідачу строк на подання відзиву, прийнято відзив на позовну заяву, в підготовчому судовому засіданні було оголошено перерву до 18 червня 2025 року для надання позивачці та її представнику можливості подати відповідь на відзив відповідача (а.с. 60). 27 травня 2025 року від третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Аршави І.О. поштою надійшла заява про розгляд цивільної справи за її відсутності (а.с. 62). 09 червня 2025 року через канцелярію Центрального районного суду міста Дніпра представником позивачки адвокатом Ангеловим Ю.В. було подано відповідь на відзив, в якому він наполягав на задоволенні позовних вимог, вказував, що факт тривалого сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] , а саме з 1995 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] підтверджується показами свідків та сумісними фотографіями тих часів (а.с. а.с. 65 - 67). До відповіді на відзив додавались додаткові докази у цивільній справі (а.с. а.с. 68 - 69). Також, 09 червня 2025 року представником позивачки було подано клопотання про виклик свідків (а.с. а.с. 70 - 72). 17 червня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 73). В підготовче судове засідання 18 червня 2025 року сторони не з`явились, у зв`язку з їх неявкою та за клопотанням представника відповідача підготовче засідання було відкладене на 10 липня 2025 року (а.с. 81). 10 липня 2025 року від представника позивачки через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про закриття підготовчого провадження без участі позивачки та її представника (а.с. а.с. 84 - 85). В підготовче судове засідання 10 липня 2025 року учасники справи не з`явились. Судом було долучено до справи відповідь на відзив та додаткові докази у цивільній справі та задоволено клопотання представника позивачки про виклик свідків (а.с. 87 дія 9). Ухвалою від 10 липня 2025 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі № 203/2364/25 та її було призначено до розгляду в судовому засіданні 03 вересня 2025 року (а.с. 88). В судове засідання 03 вересня 2025 року з`явилась позивачки, її представник та представник відповідача. Позивачка та її представник в судовому засідання підтримали позовні вимоги ти просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечувала проти позову з мотивів, зазначених у відзиві. В судовому засіданні було оголошено перерву до 03 жовтня 2025 року. В судове засідання 03 жовтня 2025 року з`явилась позивачка, її представник та представник відповідача, а також свідки. Свідок [PERSON] повідомила, що є сусідкою [PERSON] з вищого поверху та проживає в будинку [ADDRESS] зі свого народження у 1974 році. Позивачку часто бачила в будинку, оскільки вважала її родичкою [PERSON] . Свідок неодноразово бувала у квартирі сусідки знизу, де проживали [PERSON] та [PERSON] , яких вона сприймала як чоловіка та дружину. У [PERSON] був інший чоловік але він давно помер. [PERSON] мала захворювання на цукровий діабет, останній рік свого життя погано пересувалась. Свідок [PERSON] повідомила, що проживає по [ADDRESS] з 1975 року, в цьому ж дворі в будинку поруч певний час проживала [PERSON] , яка згодом одержала квартиру по [ADDRESS] , куди остання переїхала та прожила там решту свого життя, проте у [PERSON] та [PERSON] залишились дружні відносини. Свідок регулярно бувала в квартирі [PERSON] по [ADDRESS] , відвідувала родинні свята. [PERSON] та [PERSON] більше тридцяти років прожили разом в цій квартирі. [PERSON] повідомляла свідкові, що мала намір подарувати квартиру позивачці. Свідок [PERSON] , 1936 р.н. повідомила суду, що більше 60 років проживає в одному місці по [ADDRESS] . У цьому ж дворі більше двадцяти років прожила [PERSON] , яка потім одержала квартиру по [ADDRESS] та переїхала жити туди. У цьому ж дворі проживав [PERSON] , якого свідок познайомила з [PERSON] . Згодом [PERSON] та [PERSON] почали жити разом в її квартирі. Свідку було відомо, що вони офіційно не зареєстрували шлюб. [PERSON] казала свідкові, що має намір заповісти цю квартиру позивачці, проте, на думку свідка, вона це не встигла зробити у зв`язку зі смертю. Зараз у спірній квартирі фактично проживає позивачка. В судовому засіданні було досліджено письмові докази у цивільній справі та оголошено перерву до 17 листопада 2025 року. В судове засідання 17 листопада 2025 року з`явилась позивачка, її представник та представник відповідача. Судом було задоволено клопотання представника позивачки про поновлення строку для подання додаткових доказів, прийнято додаткові докази. У зв`язку з прийняттям додаткових доказів за клопотанням представника відповідача в судовому засіданні було оголошено перерву до 09 грудня 2025 року В судове засідання 09 грудня 2025 року з`явилась позивачка, її представник та представник відповідача. Судом було досліджено додаткові докази. За підсумками судового розгляду позивачка та її представник просили задовольнити позовні вимоги, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову. Суд перейшов на стадію ухвалення рішення у цивільній справі. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 22 жовтня 1998 року [PERSON] було приватизовано квартиру [ADDRESS] , яка була їй передана у приватну власність (а.с. 12). Згідно відмітки у паспорті серії [NUMBER] , виданому 18 грудня 1997 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, [PERSON] була зареєстрована за вказаною вище адресою з 10 січня 1985 року (а.с. 11 на зв.). Інших зареєстрованих осіб за вказаною адресою не зазначено, що підтверджується відповідями формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с. а.с. 13, 14). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 10 січня 2024 року серії [NUMBER] , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за реєстром № 141 (а.с. 9). Поховання [PERSON] здійснила [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про поховання серії [NUMBER] та довідки № 608 КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування «Одеський крематорій» (а.с. а.с. 9 на зв., 10). 21 лютого 2024 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Аршави І.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 17 на зв.), у зв`язку з чим зазначеним нотаріусом було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] , що підтверджується копією витягу № 75911570 про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 18). [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією його паспорту серії [NUMBER] , виданого 13 березня 2002 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, копією заяви [PERSON] до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Аршави І.О. про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , за реєстром № 595 (а.с. а.с. 16, 17 на зв.). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 28 червня 2024 року серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за реєстром № 1912 (а.с. 17). Позивачка [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30 вересня 1966 року Углегорською сільрадою Амурської області, за реєстром № 30 (а.с. 18 на зв.). Згідно довідки до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Аршави І.О. від 11 листопада 2025 року № 262/01-16 відповідно до матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] єдиною спадкоємицею є [PERSON] (а.с. 103). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Аршави І.О. про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом від 30 січня 2025 року позивачці було відмовлено в оформленні прав на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON] , оскільки не надано доказів, що підтверджують родинний зв`язок померлого з власницею квартири померлою [PERSON] (а.с. 22). При вирішенні позовних вимог по суті суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 2, 4 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 передбачено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Предметом доказування у справах про встановлення факту проживання однією сім`єю є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 березня 2023 року у справі № 372/3321/19 належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). У відповідності до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, питання про виникнення у позивачки права власності на спірну квартиру в порядку спадкування після смерті батька безпосередньо залежить від доведеності виникнення у [PERSON] права на спадкування після смерті [PERSON] , яке обґрунтовується його належністю до четвертої групи спадкоємців у зв`язку з його безперервним проживанням з [PERSON] однією сім`єю більш ніж п`ять років. Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у цивільній справі № 523/14489/15-ц, згідно якої суд касаційної інстанції зауважив: «У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). 42. Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. 43. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 44. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.» На підтвердження факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] позивачкою надано декілька фото та документи щодо здійснення позивачкою поховання [PERSON] . Надані позивачкою документи щодо оплати комунальних послуг не стосуються періоду, який має бути підтверджений для доведення статусу [PERSON] як спадкоємця після смерті [PERSON] . Жодних інших письмових доказів, які б свідчили про те, що вказані вище особи жили однією сім`єю (тим більше понад тридцять років, як стверджується в позовній заяві), мали спільний бюджет, спільно придбавали майно, облаштовували житло, мали спільний відпочинок тощо не надано. З приводу показань свідків суд вказує, що як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах, показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Така позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України» № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З наведених підстав суд приходить до висновку, що позивачкою не доведений факт спільного проживання її батька [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю не менше п`яти років до дня смерті останньої, що, в свою чергу, свідчить про недоведеність набуття [PERSON] права власності в порядку спадкування на спірну квартиру та її включення до спадкової маси, яка належить позивачці після смерті батька. Таким чином, позов задоволенню не підлягає. На підставі ст. 141 ЦПК України та враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати позивачки відшкодуванню не підлягають та покладаються на неї. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed