Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

У квітні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 3 838, 15 грн., з яких: основний борг за період з 01.10.2022 по 01.01.2024 року: 3 283, 47 грн.; 3% річних від простроченої суми за період з 01.01.2024 по 01.03.2025 року: 114, 70 грн.; індекс інфляції за період з 01.01.2024 по 01.03.2025 року: 439, 98 грн. Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви. В обгрунтування позовних вимог представник позивача послався на те, що відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 172 від 05.09.2005 року, житловий багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] був переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування. Відповідно до АВІЗО №303 від 26.07.2006 року АТ ХК «Київміськбуд» передало ТОВ «Новобудова» вказаний житловий будинок на баланс. Як зазначає позивач, відповідач є власником квартири [ADDRESS] у багатоквартирному будинку за вказаною адресою. Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку ТОВ «Новобудова» визначено управителем вказаного багатоквартирного будинку та затверджено умови договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. При цьому, у будинку, зокрема, і квартирі [ADDRESS] позивачем безперебійно надавались житлово - комунальні послуги. Однак, відповідач не сплачує заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги. Таким чином, оскільки відповідач не виконує в повному обсязі свої зобов`язання по сплаті житлово-комунальних послуг, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору. Ухвалою суду від 10.04.2025 року позовну заяву залишено буз руху. Ухвалою суду від 21.04.2025 року відкрито загальне позовне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 22.05.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 11.08.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, на адресу суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачами відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням неявки всіх учасників справи у судове засідання, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення - 18.12.2025 року, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.09.2022р., справа № 1519/2-5034/11. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 48,80 кв.м. загальною площею 71,90 кв.м., що підтверджується копією Договору міни від 21.12.2008 року. В свою чергу, ТОВ «Новобудова» є юридичною особою, предметом діяльності якої відповідно до Статуту є надання житлово-комунальних послуг мешканцям будинків та іншим юридичним та фізичним особами, експлуатація та обслуговування житлового фонду, внутрішньобудинкових інженерних мереж, систем та обладнання об`єктів соціально-побутового призначення, технічне обслуговування, реконструкція, капітальний і поточний ремонт, тобто, здійснює його обслуговування та експлуатацію. Згідно рішення правління АТ ХК "Київміськбуд" № 172 від 05.09.2005 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (секції 4-5) був переданий ТОВ «Новобудова» на баланс, експлуатацію та обслуговування. Відповідно до Авізо №303 від 26.07.2006 року АТ ХК "Київміськбуд" передало ТОВ «Новобудова» вказаний будинок на баланс. 30.04.2020 року між ТОВ «Новобудова» та Співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] укладено Договір №4-6 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Пунктом 2 договору визначено, що список співвласників і площа квартир та приміщень, що перебувають у їх власності, станом на дату укладення договору, зазначаються у додатку 1 до договору, що є невід`ємною його частиною. Загальні відомості про будинок зазначаються у додатку 2 до договору і є невід`ємною його частиною. Відповідно до п.6 договору кожен із співвласників зобов`язався оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною встановленими цим договором. Пунктом 10 договору визначена ціна послуги з управління (крім квартир та нежитлових приміщень першого поверху): 7,79 грн. (в тому числі податок на додану вартість) на місяць за 1 кв.м. загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 6,71 грн. відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території (далі - кошторис витрат), що міститься у додатку 5 до договору; винагороду управителю в розмірі 1,08 гривень на місяць. Плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим (п.11 договору). Крім того, рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку від 12.03.2020 року позивача уповноважено на укладення з підрядною організацією договору про надання послуги з ввезення твердих побутових відходів на умовах погоджених сторонами та здійснювати розрахунки зі співвласниками за спожиті послуги. Позивач також зазначив, що послуги з вивезення твердих побутових відходів надаються спеціалізованою організацію ДП» Фірма Альтфатер Київ» на договірних засадах з товариством. Згідно з п.1 додатку до Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04.04.2018 року №551 «Про затвердження норм надання послуг з вивезення побутових відходів у м. Києві на 2018-2022 роки», та Київської міської військової адміністрації від 31.01.2023 року №59 «Про затвердження норм надання послуг з вивезення побутових відходів у м. Києві на 2023-2027 роки» для об`єкта утворення «Житлові будинки багатоквартирні упорядковані» розрахунковою одиницею є людина (мешканець). Позивач зазначає, що виходячи з норм надання послуг з вивезення твердих побутових відходів у м.Києві вартість вказаної послуги на 1 особу в місяць у будинку, в тому числі квартирі [ADDRESS] становить: в період з 01.10.2022р. по 01.01.2023р. - 22 грн. 68 коп.; в період з 01.01.2023 року по 01.01.2024 року - 27 грн. 35 коп. Позивач також вказав, що нарахування за послугу з вивезення твердих побутових відходів по квартирі [ADDRESS] у будинку здійснювалось на 3 (три) особи, а з 01.01.2024 року будинок перейшов в управління до ОСББ. Згідно наданого суду розрахунку за спожиті житлово-комунальні послуги заборгованість відповідача нарахована у загальному розмірі 3 838, 15 грн., з яких: основний борг за період з 01.10.2022 по 01.01.2024 року: 3 283, 47 грн.; 3% річних від простроченої суми за період з 01.01.2024 по 01.03.2025 року: 114, 70 грн.; індекс інфляції за період з 01.01.2024 по 01.03.2025 року: 439, 98 грн. Зважаючи, що відповідачем наявна сума заборгованості за житлово-комунальні послуги не сплачена в добровільному порядку, позивач звернувся до суду з цим позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Так, у відповідності до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до положень ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належить послуга з управління багатоквартирним будинком. Статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме: індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір. За змістом ст.ст. 626, 627, 628, 629,631 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. За положеннями ч.2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. За змістом ст.ст.319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, Закон України №417-VIII визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. За визначеннями, які вживаються в цьому Законі України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII та містяться в ст.1 Закону, багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Згідно положень ч.1 ст.12 Закону України №417-VIII витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3)витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат (ч.2 ст.12 Закону України №417-VIII). Згідно з п.10 ч.1, ч.2 ст.7 Закону України №417-VIII співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного перепланування спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника. Отже, відповідач як споживач вказаних послуг має обов`язок оплатити позивачу їх вартість, при цьому, власник квартири у багатоквартирному будинку повинен усвідомлювати, що набуття права власності на квартиру покладає на нього обов`язок утримувати своє майно та оплачувати відповідну отриману послугу. Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів надходження до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» від відповідача будь-яких претензій щодо наданих послуг. Відсутні у матеріалах справи й докази щодо будь-яких заперечень відповідача до умов договору, факту його укладення чи відмови від отримання послуг, що надає позивач. Також, суд вказує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач оспорювала будь-які рішення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку та укладені ним договори, а також здійснила продаж належної їй квартири, позаяк суд позбавлений права відшукувати докази за власної ініціативи, а лише наділений правом здійснити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами, що відповідає принципу диспозитивності та змагальності цивільного судочинства. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що ініціатором судового розгляду доведено факт надання житлово-комунальних послуг за вказаною адресою та наявність зобов`язань по сплаті вартості цих послуг у [PERSON] перед ТОВ «Новобудова». З урахуванням вищевикладеного та наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в цій частині та, відповідно, про наявність правових підстав для їх задоволення. Водночас, окрім стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, позивач просив суд стягнути з відповідача три проценти річних й індекс інфляції та надав відповідні розрахунки, згідно з якими нарахував 3% річних від простроченої суми за період з 01.01.2024 по 01.03.2025 року: 114, 70 грн.; індекс інфляції за період з 01.01.2024 по 01.03.2025 року: 439, 98 грн. Так, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, за положеннями статті 526 ЦК України. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Суд зазначає, що приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Відтак, розраховані позивачем та перевірені судом суми нарахувань індексу інфляції та 3% річних підлягають стягненню з відповідача. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.ч.1, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідач процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву не скористалася, тому доводи позивача не спростовано. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 3028 грн.

Outcome: approved