Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

[INFO] померла [PERSON] , місце смерті: селище Краснопілля Сумського району Сумської області. До складу спадкового майна входить квартира, що розташована в селищі Краснопілля Сумського району Сумської області. З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру слідкує, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 вересня 2025 року державний нотаріус Лебединської державної нотаріальної контори відмовив [PERSON] у прийнятті заяви про прийняття спадщини та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Мотиви, з яких виходить Суд, та застосовані норми права Статтею 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтею 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК (статті 1218, 1231 ЦК). Відповідно до вимог чч. 1, 2 статті 1220 ЦК спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно з частиною першою статті 1221 ЦК місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до частини третьої статті 1223 ЦК право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до вимог статті 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови в її прийнятті спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. На підставі статті 1261 ЦК позивач є спадкоємцем першої черги за законом, інші спадкоємці відсутні. Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі статтею 1272 ЦК, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Зі змісту вказаних норм вбачається, що звертатися з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини мають право спадкоємці за заповітом чи за законом, а суд при вирішенні цього питання повинен перевіряти поважність причин його пропуску. Позивач є сином померлої [PERSON] та спадкоємцем першої черги за законом. На час відкриття спадщини не був зареєстрованим разом зі спадкодавцем, але мав намір прийняти спадщину, і від неї як спадкоємець не відмовився. Позивач пропустив строк для прийняття спадщини і йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. У теперішній час спір про спадкове майно відсутній і спадщина не визнана відумерлою. На цей час перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 08.01.2025. Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, які є джерелом права (стаття 3 ЦПК). Тому при вирішенні справи не варто дотримуватися виключно рамок формальної законності як суворої відповідності букві закону, а слід тлумачити закон та вирішувати конкретну справу з точки зору сутнісних вимог верховенства права, таких як правова визначеність, пропорційність, пріоритетність прав людини, тощо. Ураховуючи те, що в законодавстві не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи. Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип "пропорційності" тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип "пропорційності", натомість принцип "пропорційності" є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип "пропорційності" як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц (провадження № 61-26164св18). Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин або добровільності їх визнання з боку відповідача. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із прийняттям спадщини.. Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто приймається судом. В даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. За викладеного, суд доходить висновку, що визначений частиною першою статті 1270 ЦК строк для прийняття спадщини, пропущений позивачем із поважних причин, тому позов є обгрунтованим і підставним до задоволення.

Outcome: approved