Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

У листопаді 2025 року Акціонерне товариство «ПУМБ» (надалі по тексту АТ «ПУМБ»), звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позов обґрунтовано тим, що 17.02.2022 між сторонами укладено кредитний договір\~ №200303312752 з кредитним лімітом 3000 грн., який у подальшому було збільшено до 31 016,81 грн.\~\~ Однак внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, станом на 04.08.2025 рок за відповідачем рахується непогашена заборгованість: по кредитному договору у розмірі 50 098,72 грн., яка складається з: 31 016,81 грн. заборгованості за кредитом; 19 091,91 грн. заборгованості по відсоткам. Посилаючись на викладене просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами. Також просить розглянути справу без участі представника позивача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відзиву на позов відповідач [PERSON] не подавав. У судове засідання представник позивача не з`явився, позовна заява містить клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, клопотань не заявляв, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 17 лютого 2022 року [PERSON] підписав заяву №200303312752 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування згідно якої просить АТ «ПУМБ» встановити їй кредитний ліміт на суму 3 000 грн, з можливістю його зміни (максимальна суму 200 000 грн), на строк 12 місяці з процентної ставкою 47,88 % на рік (а.с.27-31). Згідно довідки позивача кредитний ліміт по даному договору збільшувався і остаточно становить 31 016,81 грн (а.с.55). З виписки по рахунку вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами аж до січня 2024 року (а.с.58-62). Згідно розрахунку позивача, станом на 04.08.2025 рок за відповідачем рахується непогашена заборгованість у розмірі 50 098,72 грн., яка складається з: 31 016,81 грн. заборгованості за кредитом; 19 091,91 грн. заборгованості по відсоткам (а.с.56, 57). Правильність таких розрахунків ніким не оспорюється, надані банком розрахунки не викликають у суду сумнівів щодо їх правильності, а тому такі береться до уваги, як докази щодо розміру заборгованості відповідача. Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші. Тобто положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений. Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано виснував, що банком за допомогою належних доказів доведені обставин, які підтверджують укладення з відповідачкою договору-приєднання з погодженням усіх суттєвих умов, які нею підписані у заяві-приєднанні, зокрема, процентів, комісії та пені, та умов повернення кредитних коштів лише з можливістю договірного списання. Стосовно інших умов договору комплексного банківського обслуговування, в тому числі наслідків несвоєчасного виконання кредитних зобов`язань, позичальницею зазначено лише про ознайомлення з ними та їх розуміння. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України). Відповідно до статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Відповідач відзиву з належними та допустимими доказами в заперечення проти позову та спростування доводів позивача не подав. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 50 098,72 грн., яка складається з: 31 016,81 грн. заборгованості за кредитом; 19 091,91 грн. заборгованості по відсоткам. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду, в розмірі 2422,40 грн. слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved