Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

03.11.2025 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27.07.2021 року здійснено ідентифікацію клієнта та [PERSON] підписано Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг . Підпис Відповідачем здійснено власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». Відповідачем погоджено використання OTP пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису, а саме при здійсненні будь-якої операцій та правочинів між Сторонами за допомогою ОТР паролю як простого електронного підпису Сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу Клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження Клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону Клієнта. У подальшому Відповідач виявив бажання отримати послугу «Кредит готівкою», ознайомився із актуальними умовами кредитування та 12.02.2024 року підписав Паспорт кредиту за допомогою OTP пароля. Після чого із Відповідачем за допомогою OTP пароля було підписано Кредитний договір б/н від 12.02.2024 р. про надання строкового кредиту у розмірі 48450.00 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника на строк 36 міс. із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18 %. Додатково із Відповідачем за допомогою OTP пароля підписаний Графік кредиту. Відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору та Графіку кредиту, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою за рахунком. Таким чином, у порушення умов Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором відповідно до Графіку кредиту не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 5.1. Договору за несвоєчасне виконання позичальником будь-якого грошового зобов`язання за цим Договором Банк має право нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 16.10.2025 року має заборгованість 36260,54 грн., яка складається з наступного: 31900,04 грн. - заборгованість за тілом кредита, 4360,50 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками. Враховуючи наведене та посилаючись на норми права просив суд стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.02.2024 року у розмірі 36260,54 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 08.12.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона категорично заперечувала проти позовних вимог, вказуючи на те, що банком не доведено реальний розмір боргу, не надано доказів користування зазначеними кредитними коштами та не дотримано процедуру позасудового врегулювання. Підкреслила, що нараховані відсотки не є правомірними. Крім того відповідач вказувала, що має статус ВПО та виховує двох неповнолітніх дітей. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] підписано власноруч на планшеті Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, про що зазначено в полі підпис Клієнта із позначкою дати та часу, а саме 27.07.2021 року о 16:01. У подальшому відповідач виявив бажання отримати послугу «Кредит готівкою, ознайомився із актуальними умовами кредитування та 12.02.2024 року підписав Паспорт споживчого кредиту за допомогою OTP пароля. Після чого із відповідачем за допомогою OTP пароля було підписано Кредитний договір № б/н від 12.02.2024 р. про надання строкового кредиту у розмірі 48450.00 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на строк 36 міс. із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18%. Додатково із відповідачем за допомогою OTP пароля підписаний Графік кредиту. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. З банківської виписки за договором б/н за період 12.02.2024 року по 13.082025 року вбачається, що відповідач регулярно використовув кредитну карту для переказу коштів. Судом встановлено, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти в повному обсязі для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Станом на 16.10.2025 року [PERSON] має заборгованість перед АТ КБ «Приват Банк» у розмірі 36260,54 грн., з яких: 31900,04 грн. - заборгованість за тілом кредита, 4360,50 грн.- заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Доказів того, що [PERSON] сплатила заборгованість за тілом кредиту, а також щодо неправомірності здійснення розрахунку заборгованості за наданим кредитом чи нарахування відсотків за порушення грошового зобов`язання, суду не надано, також не надано спростування наданого позивачем розрахунку. Вказаний розмір заборгованості відповідачем не заперечувався та не спростований. Посилання на те, що [PERSON] має статус ВПО та має на утриманні двох неповнолітніх дітей жодним чином не звільняє її від обов`язку повернути позичені кредитні кошти. Крім того, у процесі користування рахунком відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування щодо сплати відсотків, при цьому за погодженою банком ставкою нараховано відсотків у розмірі 4360,50 грн. У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, який згодом зменшено, а також факти використання ним кредитних коштів. З урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Враховуючи, що отримані та використані [PERSON] кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за наданим кредитом в розмірі 36260,54 грн. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить висновку, що позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню в повному обсязі, і з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу в розмірі 36260,54 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., сплата якого позивачем документально підтверджується платіжною інструкцією BOJ62B4Е7J від 22.10.2025 р.

Outcome: approved