Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] у якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 05.06.2020 року, яка становить 43086,51 грн. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позову вказує, що 05.06.2020, відповідач подав до АТ «КБ» Глобус». Заяву-анкету на приєднання до договору про надання споживчого ркедиту АТ «КБ» Глобус» для фізичних осіб, надалі договір, чим акцептував Публічну пропозицію АТ «КБ» «Глобус». У звяві-анкеті позичальником зазначено умови кредитування та графік платежів заборгованості за споживчим кредитом, а саме сума кредиту 45723,60 грн., строк кредитування 24 місяців з 05.06.2020 до 04.06.2022, пільговий період 4 місяців з 05.06.2020 до 05.10.2020, комісія за управління кредитом 3%, розмір процентної ставки 0,00010%. Станом на 01.03.2025 заборгованість позичальника за договором, становить 43 086,51 грн, яка складається з: 37178,60 грн прострочена заборгованість по кредиту, 5907,91 прострочена заборгованість за комісією. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в позовній заяві просить розгляд справи проводити без участі їхнього представника. Будь-які інші заяви чи клопотання до суду не надходили, а тому суд провів засіданні без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті суду. Будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надходили, а тому суд розглянув справу без участі відповідача. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, на засадах змагальності та в межах позовних вимог, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Глобус», з метою отримання банківських послуг та підписала заяву № 40325110 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ "КБ" Глобус" 05.06.2020 року, згідно з якою отримав кредит. У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, паспортом споживчого кредиту, договір про надання споживчого кредиту, таблицею обчислення вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту. Відповідно до заяви від 05.06.2020 [PERSON] надано споживчий кредит в сумі 45726,60 грн, строком на 24 місяці, комісія за управління кредитом 3 %. Із розрахунку заборгованості за договором № 40325110 від 05.06.2020, укладеного між АТ КБ «Глобус» та [PERSON] вбачається, що загальна заборгованість за наданим кредитом становит становить 43 086,51 грн, яка складається з: 37178,60 грн прострочена заборгованість по кредиту, 5907,91 прострочена заборгованість за процентами (комісією). Згідно наданої банком виписки за договором № 400325110 від 05.06.2020 за період з 05.06.2020 до 28.02.2025 вбачається, що що загальна заборгованість за наданим кредитом становит становить 43 086,51 грн, яка складається з: 37178,60 грн прострочена заборгованість по кредиту, 5907,91 прострочена заборгованість за процентами (комісією). Також представником позивача надано виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного ноатріального округу Київської області Головкіна Я.В. за № 33673 з якого вбачається, що виконачий напис вчинено про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 40325110 від 05.06.2020 за період з 11 серпня 2020 року до 31 грудня 2020 року, сума заборгованості складає 46 738, 73 грн. Дата набрання виконавчого напису законної сили 19 березня 2021 року. Як вбачається з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України, встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач підписала анкету-заяву, отримала кредит, натомість з виконавчого напису приватного нотаріуса Обухівського районного ноатріального округу Київської області Головкіної Я.В. за № 33673 вбачається, що виконачий напис вчинено про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 40325110 від 05.06.2020 за період з 11 серпня 2020 року до 31 грудня 2020 року, сума заборгованості складає 46 738, 73 грн. Таким чином, позивач АТ «КБ «Глобус», звернувшись до приватного нотаріуса Обухівського районного ноатріального округу Київської області Головкіної Я.В. за № 33673 з заявою про видачу виконавчого напису про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 40325110 від 05.06.2020 за період з 11 серпня 2020 року до 31 грудня 2020 року, сума заборгованості складає 46 738, 73 грн, використав своє право вимоги за період з 11 серпня 2020 року до 31 грудня 2020 року, тобто такими діями позивач АТ «КБ «Глобус» на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання внаслідок чого позивач АТ «КБ «Глобус» втратив право вимоги заборгованості. У відповідності до ч. 1 ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 40325110 станом на 01.03.2025 в сумі 43 086, 51 грн., однак відповідно до виконавчого напису сума заборгованості, яка підлягає зверненню за цим ж кредитним договором № 40325110 становить 46 738,73 грн, що перевищує суму заборгованості за кредитним договором, яку просить стягнути позивач. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Такі висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 22.11.2023 у справі № 619/1384/21, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14, від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18. Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 14 вересня 2021 року у справі №910/14452/20). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст. ст. 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Позивачем не надано доказів того, що відповідач має заборгованість за кредитним договором № 40325110, тобто не надано первинних документів на підтвердження наявності заборгованості з врахованням виконавчого напису за яким з відповідачки вже стягується 46 738, 73 грн., натомість позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 43 086,51 грн., тобто наданий позивачем розрахунок не є належним доказом у справі, оскільки він здійснений без врахування виконавчого напису, на пдіставі якого з відповідачки вже стягується заборгованість за кредитним договором № 40325110. Враховуючи викладене з огляду не те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Враховуючи викладене вище, на підставі ст. ст. 509, 526, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, і

Outcome: dismissed