Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

27 березня 2025 року Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із вказаним позовом, яким просить : позбавити батьківських прав громадян [PERSON] та [PERSON] відносно їх дітей неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на утримання її дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі частини всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, щомісячно на користь батька-вихователя дитячого будинку сімейного типу, громадянина [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на утримання її дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі частини всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, щомісячно на користь батька-вихователя дитячого будинку сімейного типу, громадянина [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що від спільного шлюбу [PERSON] та [PERSON] , народилась донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, діти залишились проживати з відповідачем [PERSON] , яка не створила належні умови для виховання та проживання сторін. Маючи на утриманні неповнолітніх дітей відповідач [PERSON] веде асоціальний спосіб життя, була схильна до зловживання спиртними напоями, житло, де проживали діти, утримувалося в антисанітарних умовах. Наразі діти перебувають у дитячого будинку сімейного типу батьків вихователів [PERSON] та [PERSON] . Батько дітей, [PERSON] , [INFO] , з його слів, на даний час проживає в АР Крим тимчасово окупованому російською федерацією, участі у виховані дітей не бере, матеріально не допомагає, життям та здоров`ям дітей не цікавиться, про факт відібрання у нього дітей обізнаний. Відповідачі не вчинили протягом року після відібрання дітей жодних дій щодо усунення причин, які перешкоджали належному вихованню дітей та не виявили бажання повернути дітей у родину. Враховуючи викладене, Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради звернулася до суду з даним позовом, який просить задовольнити. Ухвалою суду від 15 квітня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків. Ухвалою суду від 02 травня 2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомлення. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Відповідачі не скористались своїм правом подати відзив на позов, заявити клопотання, подати докази до справи. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 09 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті з викликом і повідомленням сторін. Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи представник позивача до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Натомість представник направ до суду заяву, якою просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідачі до суду не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Заяв чи клопотань, відзиву на позов до суду не направили. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтую-ться. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом встановлено, що від шлюбу [PERSON] та [PERSON] у сторін народились діти : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого повторно 28 вересня 2024 року Бориспільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого повторно 28 вересня 2024 року Бориспільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 15-16). Рішенням суду від 14 грудня 2023 року, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відібрано від [PERSON] без позбав-лення її батьківських прав. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відібрано від [PERSON] без позбавлення його батьківських прав (а.с. 17-18). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення виконавчим комітетом Бориспільської міської ради № 910 від 09 вересня 2024 року «Про надання малолітньому [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» встановлено, що малолітньому [PERSON] , 03 травня 2015 року надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2023 року справа № 359/7150/23 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав громадян [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21). Відповідно рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради № 965 від 23 вересня 2024 року «Про визначення дітей, позбавлених батьківського піклування, [PERSON] та [PERSON] на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу батьків вихователів [PERSON] та [PERSON] », дітей позбавлених батьківського піклування [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу батьків-вихователів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 22-23). За змістом довідки Бориспільського ліцею імені Юрія Головатого Бориспільської міської ради Київської області № 184 від 13 вересня 2024 року та характеристики класовода даного ліцею вбачається, що [PERSON] навчається у 4-Б класі Бориспільського ліцею імені Юрія Головатого з 01 жовтня 2024 року, хлопчик спокійний, товариський. Вихователі [PERSON] та [PERSON] приділяють достатню увагу навчанню дитини, [PERSON] має всі необхідні шкільні речі, завжди чистий та охайний (а.с. 24-25). Згідно довідки Бориспільського ліцею імені Юрія Головатого Бориспільської міської ради Київської області № 185 від 13 вересня 2024 року та характеристики класовода даного ліцею встановлено, що [PERSON] навчається у 8 класі Бориспільського ліцею імені Юрія Головатого. [PERSON] тиха, спокійна, трохи замкнута, схильна до обману, тяжко знаходить мову з однокласниками, на перервах грається з молодшими дітьми. Батьки приділяють увагу вихованню доньки, системно цікавляться шкільним життям дитини (а.с. 31-32). 21 листопада 2024 року [PERSON] звернулась до Служби у справах дітей з заявою, якою просила провести огляд житла в якому вона мешкає за адресою: [ADDRESS] з метою отримання акта обстеження житлово-побутових умов, для звернення з позовом до суду з заявою про повернення дітей (а.с. 27). Фахівцем із соціальної роботи центру соціальної підтримки дітей та сім`ї служби у справах дітей та сім`ї [PERSON] з метою перевірки житлово-побутових умов проживання відвідана родина [PERSON] та її співмешканця [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] . Під час відвідування родини [PERSON] вдома не було. Зі слів сусідів жінка та її співмешканець поїхали майже дві неділі назад в невідомому напрямку. Характеристику сусіди [PERSON] та [PERSON] надають не добру. Спроби зв`язатися з [PERSON] та [PERSON] виявилися безрезультатними (а.с. 28). 20 вересня 2021 року [PERSON] надав заяву, згідно якої не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дана заява засвідчена приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Кузьміченко О.А. (а.с. 29). Відповідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішення Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 17 березня 2025 року за № 205 з метою захисту прав та законних інтересів дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на належне виховання, утримання, матеріальне забезпечення, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав громадян [PERSON] та [PERSON] , відносно двох малолітніх дітей, та стягнення аліментів на їх утримання (а.с. 13-14). За час відібрання дітей відповідачі [PERSON] та [PERSON] життям, здоров`ям та розвитком дітей не цікавились, участі в їх утриманні не приймали, байдужі до долі дітей, із заявами про повернення дітей не звертались. Доказів протилежного суду не надано. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовува-ного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані : виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпе-чити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українсь-кого та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбав-лення батьківських прав. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, не обхід-ному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Станом на день розгляду справи, суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про виконання відповідачами батьківських обов`язків по вихованню, піклуванню та утриманню дітей належним чином. Аналізуючи вищенаведені та встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини, суд приходить висновку, що своєю поведінкою відповідачі не виявляють батьківського піклування та свідомо ухиляються від батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина [PERSON] та неповнолітньої доньки [PERSON] , а тому, з метою захисту законних прав та інтересів дітей, відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід позбавити батьківських прав. Згідно ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За змістом ч.1 ст.180 та ч.3 ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.2 вказаної статті, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому суд враховує вимоги ст. 191 СК України, відповідно якої аліменти підтягають стягненню з дати звернення позивача до суду та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що з [PERSON] та [PERSON] належить стягнути на користь дітей : неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , малолітнього [PERSON] , [INFO] аліменти на їх утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 27 березня 2025 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, які стягувати на користь батька вихователя дитячого будинку сімейного типу [PERSON] . Частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач від сплати судового збору на підставі п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений, з відповідачів слід стягнути на користь держави Україна судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved