Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

26.03.2025 позивачка [PERSON] подала до суду позовну заяву до [PERSON] , в якій просить визначити постійне місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з нею, за місцем її реєстрації: [ADDRESS] . В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що вона знаходилась з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 11.06.2024. Вказує, що від даного шлюбу у них народилась двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після розлучення залишились проживати разом з матір`ю, позивачкою у справі. Проте, між нею та відповідачем не вирішено питання та не досягнуто згоди з приводу місця проживання їх спільних дітей. Між нею та дітьми міцний психоемоційний зв`язок, і діти мають більшу прихильність до матері ніж до батька. Її матеріальний стан та житлово-побутові умови дозволяють самостійно виховувати та утримувати дітей. Вважає, що діти мають проживати з нею, оскільки це відповідатиме їх якнайкращим інтересам та сприятиме їх гармонійному духовному та психологічному розвитку. Ухвалою суду від 28.03.2023 відкрито провадження в справі, визначено, що розгляд справи проводитиметься за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 16.04.2025 до суду надійшлов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд в частині позовних вимог щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] виходити з інтересів сина. В частині позову щодо визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] з позивачкою не заперечує. Одночасно, просив роз`яснити позивачці про відсутність у неї права перешкоджати йому спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні. Також, просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з нього судових витрат, оскільки така є безпідставною. В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, однак надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили такі задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Служби у справах дітей Добротвірської селищної ради Шептицького району Львівської області в судове засідання не прибула, через канцелярію суду надала клопотання про розгляд справи без її участі. З огляду на такі обставини справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом, на підставі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.05.2012 встановлено, що малолітній [PERSON] народився [INFO] і його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.11.2020 встановлено, що малолітня [PERSON] народилась [INFO] і її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 11.06.2024 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9-10). Малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживання від 03.08.2025 №346 (а.с. 7). Водночас, сторонами не заперечується та доводиться матеріалами справи, що після розірвання шлюбу сторін, їх малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають з матір`ю [PERSON] (а.с.7-8). Рішенням виконавчого комітету Добротвірської селищної ради Шептицького району Львівської області від 16.05.2025 №40/02-01/25 визначено спосіб участі відповідача [PERSON] у вихованні дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 31). Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини Добротвірської селищної ради Шептицького району Львівської області від 07.05.2025 №09/01-14, вирішено визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Розглядаючи даний спір, суд виходив з того, що такий виник між батьками та стосується місця проживання дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Також, щгідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Згідно з положеннями ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У ст. 161 CK України містяться загальні критерії, які суд має брати до уваги при визначенні місця проживання дитини. У відповідній судовій практиці, викладеній в постановах Верховного Суду ширше окреслено обставини, які підлягають встановленню судом у процесі вирішення цієї категорії спорів. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі потрібно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди передусім повинні враховувати інтереси самої дитини, оцінюючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини встановлюють, що в усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3). Ці положення Конвенції про права дитини узгоджуються з положеннями Конституції та законів України, тому її правові норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19 (провадження № 61-19210св20). Вирішуючи даний спір суд враховує, що хоча батьки мають рівні права щодо виховання дитини, проте з огляду на обставину розірвання шлюбу між батьками та проживання батька окремо від дітей, то місце проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] належить вирішити суду за правилами статті 161 СК України. Оцінивши у справі докази, суд дійшов висновку, що місце проживання малолітніх дітей сторін необхідно визначити з матір`ю. Так, приймаючи рішення, суд враховує, що після розірвання шлюбу сторін, їх малолітні діти проживають з матір`ю по даний час, зокрема за адресою: [ADDRESS] , їхні умови проживання задовільні, в будинку є злагода та взаєморозуміння (а.с. 8). За таких обставин, суд вважає, що місце проживання дітей з матір`ю відповідає необхідним вимогам, які є необхідними для повноцінного розвитку дитини відповідного віку, і зміна такого місця проживання, може призвести до погіршення стану здоров`я дітей та вимушеність їх життєвих змін. Таке рішення суду відповідає висновку комісії з питань захисту прав дитини від 16.05.2025 з яким суд погоджується, як таким, що відповідає інтересам дітей. Також суд відзначає, що право батька дітей [PERSON] на участь у вихованні дітей може бути реалізованим шляхом регулярних побачень з дітьми, право на які він має згідно рішення виконавчого комітету Добротвірської селищної ради Шептицького району Львівської області від 16.05.2025 №40/02-01/25. Тому, позовні вимоги підлягають до задоволення повністю. Разом з тим, суд зазначає, що сторонами хоча і погодженно місце проживання дітей з позивачкою, однак на момент подання позову предмет спору не був відсутній, оскільки саме по собі пред`явлення [PERSON] позову про визначення місця проживання дітей з нею дає підстави для висновку, що між сторонами наявні неврегульовані питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей. Подібний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20). Одночасно, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки судові витрати у виді сплаченого судового збору.

Outcome: approved