Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Дуля Т.В. звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . На земельній ділянці розташовані: вказаний житловий будинок під літерою «А» - цегляний, житловою площею 37,8 кв. м., загальною площею 72,4 кв. м., сарай «Б», сарай «В», сарай «Г», погріб «Д», ворота, колодязь, у порядку спадкування після померлої [PERSON] ; 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер 3221489000:03:001:0067 площею 3,1878 га, розташованої на території Яцьківської сільської ради, цільове призначення: ведення товарного сільськогосподарського виробництва у порядку спадкування після померлої [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] у м. Кіровськ Мурманської області РФ, померла сестра позивача [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме: 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . На земельній ділянці розташовані: вказаний житловий будинок під літерою «А» - цегляний, житловою площею 37,8 кв. м., загальною площею 72,4 кв. м., сарай «Б», сарай «В», сарай «Г», погріб «Д», ворота, колодязь; 1/2 частина земельної ділянки кадастровий номер 3221489000:03:001:0067 площею 3,1878 га, розташованої на території Яцьківської сільської ради, цільове призначення: ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач, який є рідним братом померлої, прийняв спадщину та звернувся з відповідною заявою до Першої Васильківської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 24.01.2024 року позивач отримав відмову в оформленні спадкового майна. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2024 року справу прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 27). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2024 року витребувано у Першої Васильківської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.42-44). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.59-60). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.09.2025 року залучено у якості співвідповідача [PERSON] (а.с. 76-77). Представник [PERSON] - адвокат Дуля Т.В. в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 68). Представник Васильківської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлялись належним чином, подали заяву про розгляд справи без їхньої участі, проти позовних вимог не заперечують (а.с. 36-37). [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, шляхом надсилання судової повістки про виклик до суду, яке повернулось на адресу суду з віміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 81, 83), та у порядку ч. 11 статті 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. 80), правом подати відзив на позовну заяву не скористалась. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідачів, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.04.2019 року (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.08.2002 року, [PERSON] на праві власності належить 1\\2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . На земельній ділянці розташовані: вказаний житловий будинок під літерою «А» - цегляний, житловою площею 37,8 кв. м., загальною площею 72,4 кв. м., сарай «Б», сарай «В», сарай «Г», погріб «Д», ворота, колодязь; 1\\2 частки земельної ділянки, розташованого в с. Яцьки, Васильківського району Київської обл. розміром 3,52 га без визначенням меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 10-11). Згідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серїі ЯЕ №978898 від 15.10.2008 року, [PERSON] та [PERSON] належить по частці кожному земельної ділянки кадастровий номер 3221489000:03:001:0067 площею 3,1878 га, розташованої на території Яцьківської сільської ради, цільове призначення: ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 12-13). [PERSON] є власником 1\\2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . На земельній ділянці розташовані: вказаний житловий будинок під літерою «А» - цегляний, житловою площею 37,8 кв. м., загальною площею 72,4 кв. м., сарай «Б», сарай «В», сарай «Г», погріб «Д», ворота, колодязь; 1\\2 частки земельної ділянки, розташованого в с. Яцьки, Васильківського району Київської обл., розміром 3,52 га без визначенням меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 14-15). Також [PERSON] відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №165211 від 20.04.2006 належить земельна ділянка кадастровий номер: 3221489001:01:017:0009, розташована в [ADDRESS] , цільове призначення: будівництво, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 16-17). Крім того, [PERSON] відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №165212 від 20.04.2006 належить земельна ділянка кадастровий номер: 3221489001:01:017:0010, розташована в [ADDRESS] , цільове призначення: ведення товарного сільськогосподарського господарства (а.с. 18-19). 24.01.2024 року Перша Васильківська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), розглянувши заяву [PERSON] щодо оформлення спадщини після померлої [PERSON] , листом №63/01-16 повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналу свідоцтва про смерть [PERSON] , пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини (а.с.20-22). 15.11.2024 року Перша Васильківська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надіслала до суду лист №1185/01-16, в якому повідомила, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] , станом на 15.11.2024 року не заводилась (а.с. 55). Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до ст. 41 Конституції України. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннями ст. 321 ЦК України є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності. Право власності відповідно до ст. 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка помер (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Так, за правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Відповідно до положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п. 1.2. Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 №282/20595, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Відповідно до п. 4.9. Глави 10 Розділу II Порядку, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1270, ст. 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (п. 4.12. Глави 10 Розділу II Порядку). При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти (п. 4.14. Глави 10 Розділу II Порядку). При цьому, згідно п. 4.16 Глави 10 Розділу II Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до пункту 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, зокрема, у разі неможливості одержати у відповідних органах правовстановлюючий документ на підтвердження права. Разом з тим, відповідно до висновків, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку в порядку ст. 392 ЦК України є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Аналогічна правова позиція викладена у висновках Верховного Суду у постановах від 02.05.2018 р. у справі № 914/904/17, від 27.06.2018 у справі № 904/8186/17, від 11.04.2019 у справі № 910/8880/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , а сама частки житлового будинку з надвірним будівлями, розташованого в [ADDRESS] та частки земельної ділянки кадастровий номер: 3221489001:01:017:0010, проте отримати правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності, позивач позбавлений можливості. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем майна померлої, який звернувся до нотаріальної контори із заявою про приняття спадщини, та реалізувати своє право на оформлення спадщини не може у зв`язку з відмовою нотаріальної контори видати свідоцтво про право власності на спадщину. Таким чином позивачем вжито всіх заходів для відновлення порушеного права, отже у даному випадку для позивача єдиним способом захисту його прав є визнання за ним у судовому порядку права власності в порядку спадкування за законом, тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування, є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved