Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» (далі-Позивач) в особі свого уповноаженого представника звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 21.08.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» та [PERSON] (далі Відповідач) було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 5124150824. Договір був укладений у вигляді електронного документу, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням ст.ст.3,11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 5 5000 грн. 00 коп. шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути позику у погоджений умовами договору строк та сплатити проценти за користування позикою. Далі представник позивача зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» взяті на себе зобов`язання виконало, перерахувавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 55000 грн. 00 коп. Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, порушила умови договору в результаті чого станом на 28.08.2025 року має заборгованість у загальному розмірі 26 400 грн. 00 коп., що складається заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 500 грн. 00 коп., заборгованості за процентами у розмірі 18 150 грн. 00 коп. та неустойка за кожен день прострочення повернення позики або прострочення сплати процентів у строки у розмірі 2 750 грн. 00 коп. У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» заборгованість за Договором про надання грошових коштів № 5124150824 від 21.08.2024 року у загальному розмірі 26 400 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подала. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача подала суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс»зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за його відсутності, та не заперечує проти заочного розгляду справи. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 14.10.2025 року вирішено витребувати у АТ КБ «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) інформацію: 1) чи належить (належала раніше) платіжна картка за номером [NUMBER] - [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] ; 2) надати відомості про повний номер картки [NUMBER] , на яку було здійснено зарахування переказу через систему інтернет еквайрингу EasyPay від 21.08.2024 року у розмірі 5 500 грн. 00 коп. (ID операції: 1460482161, призначення платежу : «кредитні кошти від ТОВ «Іннова Фінанс» поповнення картки Visa /MasterCard/НПС Простір [NUMBER] , [NUMBER] ); 3) інформацію про рух коштів (виписку) по картковому рахунку № [NUMBER] , за період з 21.08.2024 року по 23.08.2024 року (тобто з сосен ту, під час якого було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 5124150824 від 21.08.2024 року та отримано кредитні кошти від ТОВ «Іннова Фінанс»). Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, ніяких заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, яка належним чином була повідомлена і від якої не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені нею причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явиласяя, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення, з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 16.05.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий Дім» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» укладено Договір № 160523/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів. Судом також встановлено, що 21.08.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 5124150824, який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 4068. Пунктом 2.1 договору визначено, що укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт. Ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет, в порядку передбаченому договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний позичальником при вході та/або протягом періоду обслуговування в товаристві. Відповідно до п. 2.2. договору позики, товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором п. 2.3 сума кредиту (загальний розмір) складає: 5 500 грн. 00 коп. п.2.4. тип кредиту кредит. 2.5. Строк кредиту (строк дії договору) 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів. Згідно п. 2.6.1. стандартна процентна ставка становить 1,0 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього договору. Відповідно до п. 3.1. кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки: [NUMBER] . Відповідно до квитанції до платіжної інструкції № 19956-1354-134208986 про успішність здійснення перерахування кредитних коштів ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий Дім» від 21.08.2024 року, згідно до договору з Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс», здійснило 21.08.2024 року переказ коштів на картку [PERSON] у розмірі 55000 грн. 00 коп. Також згідно листа АТ КБ «Приватбанк» від 20.11.2025 року, наданого на виконання ухвали суду про витребування доказів, платіжна картка, на яку було перераховано кошти належить [PERSON] і 21.08.2024 року на картку було зарахування у розмірі 5 5000 грн. 00 коп. Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за нею, [PERSON] , станом на 28.08.2025 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 26 400 грн. 00 коп., що складається заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 500 грн. 00 коп., заборгованості за процентами у розмірі 18 150 грн. 00 коп. та неустойка за кожен день прострочення повернення позики або прострочення сплати процентів у строки у розмірі 2 750 грн. 00 коп. Оскільки позивач, як кредитор, наполягає на тому, що відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, кредитну заборгованість не погашає, не сплачує проценти за користування кредитними коштами, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також, приписами ст. 12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами частин другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В даному випадку судом встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання за договором, надав кредитні кошти у встановленому розмірі шляхом їх перерахування на банківський (картковий) рахунок позивальника, що підтверджується відповідними довідками про проведення транзакцій через платіжні сервіси та банківською випискою по рахунку АТ «Універсалбанк» про зарахування таких коштів на особистий рахунок відповідача, як позичальника. В даному випадку така виписка відповідача відповідає має всі ознаки первинного бухгалтерського документу, який беззаперечно свідчить про надання боржнику кредитних грошових коштів та існування у позичальника заборгованості за кредитним договором. Аналогічна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19. При цьому доказів сплати відповідачем позики у строк та в порядку, що встановлені вказаним кредитним договором матеріали справи не містять. Тобто в даному випадку Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з укладанням кредитного договору, та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цим договором. При цьому розмір невиконаних зобов`язань підтверджується як первинними бухгалтерськими документами про перерахування позичальнику на платіжну картку суми грошових коштів, так і даними розрахунку заборгованості за кредитним договором, який не було спростовано відповідачем. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню за кредитним договором за тілом кредиту у розмірі 5 5000 грн. 00 коп. Також частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд вважає, що вважає, що шляхом підписання вказаного кредитного договору та додатку до нього відповідач, як споживач, був проінформованим про розмір процентів та про реальну процентну ставку, загальні витрати за кредитом, та інші важливі правові аспекти його надання, що передбачені статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування». Приймаючи до уваги неналежне виконання відповідачем зобов`язань з повернення кредитних коштів та сплати відсотків за його користуванням, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості по процентах. Вказана вище заборгованість підтверджується представленим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростованим відповідачем. Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно із п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вищевказані договори позики були укладені у 2024 року, тобто в період дії воєнного стану, таким чином нараховані позивачем пеня та штрафи за несвоєчасне виконання зобов`язань відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Українистягненню з відповідачки не підлягають. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» заборгованості, станом на 28.08.2025 року за Договором про надання грошових коштів № 5124150824 від 21.08.2024 року у загальному розмірі 23 650 грн. 00 коп., що складається заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 5000 грн. 00 коп. та заборгованості за процентами у розмірі 18 150 грн. 00 коп. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за неустойкою за кожен день прострочення повернення позики або прострочення сплати процентів у строки у розмірі 2 750 грн. 00 коп. відмовити. Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлена про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явилася, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надала, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 170 грн. 00 коп. (23 650 грн. 00 коп. х 2 422 грн. 40 коп. : 26 400 грн. 00 коп. = 2 170 грн. 00 коп.). На підставі викладеного і

Outcome: partial