Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» звернулося до Кам`янського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання грошових коштів у кредит № 8188020525 від 15 травня 2025 року в розмірі 33 320,00 грн, через неналежне виконання відповідачем умов укладеного договору. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 травня 2025 року між ТОВ «Іннова Нова» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у кредит № 8188020525, відповідно до умов якого відповідач отримала кошти в сумі 7 000,00 грн строком на 360 днів із процентною ставкою у розмірі 1%, за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів, 0,87% за кожен день користування кредитом, яка застосовується починаючи із 181 календарного дня з дати укладення цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, комісія за надання кредиту складає 15% від суми наданого кредиту, у разі порушення позичальником зобов`язань передбачено сплату ним неустойки. Оскільки відповідач не виконує умови договору, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача суму заборгованості і судові витрати. 12 листопада 2025 року ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви представник [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, не заперечуючи проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася без поважних причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим її місцем проживання та шляхом публікації оголошення про виклик до суду на сайті судової влади України. Відзиву на позов у встановлений судом строк до суду не надала. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою сторони позивача суд проводить заочний розгляд справи в порядку, передбаченому гл. 11 розділу III ЦПК України, та ухвалює заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 15 травня 2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено договір надання грошових коштів у кредит № 8188020525, згідно з яким відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 7 000,00 грн строком на 360 днів із процентною ставкою у розмірі 1%, за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів, 0,87% за кожен день користування кредитом, яка застосовується починаючи з 181 календарного дня з дати укладення цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, комісія за надання кредиту складає 15% від суми наданого кредиту (а.с. 16 (на звороті) - 28). Водночас 15 травня 2025 року відповідач електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписала паспорт споживчого кредиту інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма) (а.с. 31-32). 16 травня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий Дім» та ТОВ «Іннова Фінанс» укладено договір № 160523/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів (а.с. 15-16). Як вбачається з довідки ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий Дім»від 24 жовтня 2-25 року № 17008, [PERSON] перераховано суму кредиту: номер транзакції: 1607374756, сума кредиту: 7 000,00 грн, дата прийняття: 15 травня 2025 року о 20:54:36 год, номер замовлення: db3a8796-f36d-48bb-969f-ac8e6961d4ea, номер картки [NUMBER] (а.с. 11 (на звороті)). Згідно з розрахунком заборгованості за період з 15 травня 2025 року по 23 жовтня 2025 рок заборгованість за договором № 8188020525 від 15 травня 2025 року [PERSON] не погашена та складає 33 320,00 грн, з яких 7 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 11 270,00 грн сума заборгованості за процентами; 1 050,00 грн сума заборгованості за комісією; 14 000,00 грн сума заборгованості за неустойкою (пенею) (а.с. 41-42). За наданою АТ КБ «ПриватБанк» інформацією від 24 листопада 2025 року за № 20.1.0.0.0/7-251119/78557-БТ, яка була витребувана ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2025 року, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ) (а.с. 58). Відповідно до рішення єдиного учасника ТОВ «Іннова Фінанс» № 05-09/2025 від 05 вересня 2025 року ТОВ «Іннова Фінанс» перейменовано на ТОВ «Іннова Нова». Таким чином, дані спірні правовідносини виникли з кредитного договору, відтак позивач доводить, що має місце неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Договір був укладений в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року в справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року в справі № 234/8084/20. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Водночас у відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладення кредитного договору між ТОВ «Іннова Фінанс», перейменованого на ТОВ «Іннова Нова», та відповідачем. При цьому ТОВ «Іннова Нова» належним чином виконало свої зобов`язання по наданню кредиту, а відповідач, отримавши кредитні кошти, ухиляється від виконання взятих на себе за договором зобов`язань. Всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала суду жодних належних і допустимих доказів щодо неправильності розрахунку заборгованості за кредитним договором, зокрема, з призми розміру сплачених нею коштів у рахунок як погашення тіла кредиту, так і процентів, комісії, що вплинуло б на розмір заборгованості. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості в сумі 7 000,00 грн, заборгованості по процентам 11 270,00 грн, комісії 1 050,00 грн підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення неустойки (пені) в сумі 14 000,00 грн, суд дійшов до такого. Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Водночас ч. 1 ст. 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проте Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем); 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок щодо аналізу п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України викладений у постанові Верховного Суду від 12 червня 2024 року в справі № 910/10901/23, який у відповідності до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при застосуванні відповідних норм права. Згідно з правовим висновком, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23, дія п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України розповсюджується на кредитний договір. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і не скасований на час розгляду судом цієї справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що хоча умовами кредитного договору сторони і обумовили нарахування та сплату позичальником пені за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу, проте згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальники у період воєнного стану звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) в кредитних зобов`язаннях. За таких обставин нарахування неустойки (пені) позивачем є безпідставним та неправомірним, відтак позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Іннова Нова» підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду, пропорційно до суми задоволених судом вимог, - 1 404,58 грн (19320,00 х 2422,40/33320,00). На підставі ст.ст. 509, 626, 627, 634, 1054, 1055, 1056-1ЦК України, п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»,

Outcome: partial