Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

25.06.2025 через систему «Електронний суд» до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя із позовною заявою звернувся [PERSON] , в особі представника адвоката Шоніної О.В., до відповідачки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання синів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з травня 2013 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та знаходяться на його утриманні. Позивач без усілякої участі відповідача, самостійно піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, всіляко сприяє здобуттю ними освіти, готує їх до самостійного життя, тощо. Цікавиться розвитком дітей в закладі освіти, відвідує батьківські збори. Вдома діти мають все необхідне для життя та розвитку. Відповідач протягом вже тривалого часу долею дітей не цікавиться, жодної участі у їх вихованні не приймає, не переймається про стан їх здоров`я, й у решті решт навіть не спілкується з ними та не відвідує їх, тобто не виконує жодного із обов`язків щодо виховання та розвитку дітей, як це встановлено ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства». Діти не отримують від матері одягу, взуття, необхідного приладдя для їх розвитку; подарунки на дні народження відповідач синам також не дарує. За час навчання дітей сторін у Запорізькій гімназії №41 ЗМР відповідач не приймала участі у вихованні дітей, до класних керівників закладу освіти не зверталась, батьківські збори не відвідувала, що підтверджується довідкою №01-29/160 від 03.06.2025, виданою директором закладу Бобруль Т. Медичне лікування синів, приведення їх на огляд до лікарів, проходження проби Руф`є здійснюються також позивачем особисто, без усілякої участі відповідача. Всі рекомендації щодо лікування та обстеження дітей батько виконує в повному обсязі, що підтверджується довідкою №1513/01-08 від 12.06.2025, виданою директором Лівобережного ЦПМСД №1 ЗМР Литвиненко О. Викладені обставини у позовній заяві будуть також підтверджені у судовому засіданнями показами свідків, клопотання про виклик яких буде заявлено у підготовчому засіданні, з урахуванням перебування тих чи інших осіб в місті Запоріжжі через військову агресію РФ та обстріли міста. Вищезазначене свідчить виключно про те, що відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, та її дії у подальшому будуть істотно суперечитимуть інтересам дитини, що завдасть істотної шкоди, у першу чергу психологічної. Зазначені обставини, на думку позивача, є підставами для позбавлення відповідачки батьківських по відношенню до неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Крім того, посилаючись на приписи ч. 3 ст. 164 СК України, враховуючи те, що в добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, позивач самостійно несе матеріальні затрати по оплаті відвідування дітьми школи, а також по оплаті стосовно їх виховання, розвитку, лікування та відпочинку, позивач просить стягнути аліменти з відповідача у судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2025 справу розподілено та передано для розгляду судді Сиротенко В.К. 27.06.2025 через систему «Електронний суд» від позивача в особі представника адвоката Шоніної О.В. надійшло клопотання про долучення до позовної заяви доказів сплати судового збору та направлення позовної заяви з додатками на адресу відповідача. Ухвалою від 03.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, також витребувано у органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району висновок щодо можливості та доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 22.07.2025 року надійшов висновок РА ЗМР по Вознесенівському району про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 23.09.2025 від представника позивача-адвоката Шоніної О.В. надійшло клопотання про витребування доказів, а саме просить витребувати у Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 107-б) належним чином засвідчені копії постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2024 у справі №335/5837/24 щодо визнання винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, і накладення адміністративного стягнення у вигляді попередження відносно [PERSON] ; постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.06.2020 у справі №335/4737/20 відносно [PERSON] ; рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2009, відповідно до якого [PERSON] позбавлена батьківських прав по відношенню до іншої своєї дитини [PERSON] , [INFO] . У районній адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району (69035 м. Запоріжжя, вул. Сєдова, буд.5) належним чином засвідчені копії протоколу засідання комісії, за результатами якої було складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей від 21.07.2025, документів, які були враховані комісією для складання вище вказаного висновку та які зазначені у його змісті, акту про обстеження умов проживання [PERSON] 02.10.2025 року до суду надійшло клопотання представника позивача-адвоката Шоніної О.В. про долучення доказів, в якому просить долучити до матеріалів справи та врахувати під час її розгляду документи, які були враховані комісією для складання висновку від 21.07.2025 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Під час підготовчого судового засідання 21.10.2025 представник позивача [PERSON] усно уточнила клопотання про витребування доказів, яке нею було подано 23.09.2025. Просила задовольнити клопотання в частині витребування з Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя копії постанов та рішення суду відносно [PERSON] . Щодо витребування з РА ЗМР по Вознесенівському району належним чином засвідчені копії протоколу засідання комісії, за результатами якої було складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , то представнику позивача вже надано дану інформацію на адвокатський запит. Ухвалою від 27.10.2025 клопотання представника позивача-адвоката Шоніної О.В. про витребування доказів задоволено. Витребувано у Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя належним чином засвідчені копії: - постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2024 у справі №335/5837/24 щодо визнання винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, і накладення адміністративного стягнення у вигляді попередження відносно [PERSON] ; - постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.06.2020 у справі №335/4737/20 відносно [PERSON] ; - рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2009 у справі №2-1806/2009, відповідно до якого [PERSON] позбавлена батьківських прав по відношенню до іншої своєї дитини [PERSON] , [INFO] . Крім того, ухвалою від 27.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 04.11.2025 надійшли витребувані судові рішення. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлявся шляхом надсилання судових повісток за останніми відомими адресами реєстрації та проживання. За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Судові повістки, які направлялися судом за зареєстрованим та фактичним місцем проживання відповідача повернулися до суду, як неотримані із зазначенням у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У судовому засіданні 01.12.2025 судом розпочато розгляд справи по суті. У судове засідання 18.12.2025 сторони не з`явилися. 18.12.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. В заяві також зазначено, що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. У судовому засіданні 18.12.2025 судом завершено розгляд справи по суті, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенню ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] є: батько [PERSON] та мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , виданим 11.11.2014 Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, та серії [NUMBER] , виданим 12.05.2016 Орджонікідзевським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Відповідно до довідки КНП «Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Запорізької міської ради за вих. №1513/01-08 від 12.06.2025, [PERSON] та [PERSON] спостерігаються в Центрі з народження, мешкають разом з батьками за адресою: [ADDRESS] . На прийом до лікаря з дітьми приходить переважно батько [PERSON] , мати дуже рідко. Всі рекомендації щодо лікування та обстеження дітей батько виконує в повному обсязі, часто консультується засобами зв`язку з дільничною службою щодо стану здоров`я своїх дітей. 07.03.2025 останній раз на прийомі з дитиною [PERSON] був присутній батько. Відповідно до довідки Запорізької гімназії №41 Запорізької міської ради за вих. №01-29/160 від 03.06.2025, діти [PERSON] та [PERSON] навчаються у Запорізькій гімназії №41. За даними класного керівника 2-А класу [PERSON] та [PERSON] , питаннями щодо виховання дітей під час навчання в закладі освіти займався батько [PERSON] . Мати дітей [PERSON] не приймала участі у вихованні дітей, зі слів класних керівників, до закладу освіти не зверталася, батьківські збори не відвідувала. 21.07.2025 Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознесенівському району складено Висновок (вих. №01-13/1901) про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З Висновку вбачається, що Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування, дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав за наступних обставин. Діти проживають разом із батьками за адресою: [ADDRESS] . Відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради (далі-відділ по району) здійснений вихід за вказаною адресою, за підсумками якого встановлено, що в помешканні для дітей є кімната, особисті речі, іграшки, окремі ліжка, необхідні меблі та побутова техніка. Під час обстеження вдома була [PERSON] , з якою проведена бесіда, в ході якої вона повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до дітей. На прийомі у відділі по району з малолітніми [PERSON] та [PERSON] проведені бесіди, в ході якої діти повідомили, що не заперечують проти позбавлення матері батьківських прав, про що написали відповідне письмове пояснення. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 17.09.2009 [PERSON] була позбавлена батьківських прав по відношенню до іншої своєї дитини [PERSON] , [INFO] , що свідчить про низький рівень її батьківського потенціалу та небажання змінювати спосіб життя. Згідно з текстом рішення, [PERSON] , з 6 місячного віку своєї старшої дитини не виявляла будь-якої турботи про неї, оскільки тривалий час зловживала алкогольними напоями та наркотичними засобами, ніде не працювала, матеріально дитину забезпечувати не була здатною. Дитина перебувала під наглядом своєї бабусі, яка водила її до дитячого садочку та дитячої поліклініки, виховувала та повністю забезпечувала. По відношенню до [PERSON] складений адміністративний протокол №220763 серії ВАД від 22.05.2024 за вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП (неналежне виконання батьківських обов`язків). Під час засідання [PERSON] повідомив, що він намагався лікувати [PERSON] від зловживання алкоголем, проте це не мало дієвого результату, за його словами, мати дітей останні 5-6 років сильно зловживає алкогольними напоями, через що її потрібно позбавити батьківських прав. [PERSON] запрошувалась на засідання, проте не звилась, причин неявки не повідомила. Як повідомив на засіданні [PERSON] , [PERSON] не з`явилась на засідання, оскільки спала після чергового вживання алкогольних напоїв. Також [PERSON] зазначив, що, у разі позбавлення матері дітей батьківських прав, він планує вирішити питання виселення [PERSON] з житла, де вона з ним та дітьми зараз проживає, для того, щоб [PERSON] своєю негативною поведінкою та шкідливими звичками (зловживання алкоголем) не завдавала шкоди психологічному стану дітей і щоб це не вплинуло на їх виховання. На адвокатський запит представника позивача Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознесенівському району надано витяг з протоколу №25 засідання комісії з питань захисту прав дитини РА ЗМР по Вознесенівському району від 17.07.2025; копію акту обсте5ження умов проживання [PERSON] ; копії документів, які були враховані під час розгляду питання підготовку висновку про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав. Так, з копії акту обстеження умов проживання, складеного 16.07.2025, вбачається, що головними спеціалістами відділу по Вознесенівському району С(У)СД ЗМР проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання є необхідні меблі та побутові прилади. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: у дітей є кімната, необхідні речі, іграшки, окремі ліжка. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Стосунки, традиції сім`ї мати була з ознаками алкогольного сп`яніння. Результат бесіди і ставлення членів сім`ї до рішення мати дітей повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. В поясненнях дітей, які надавалися органу опіки та піклування 15.07.2025, зазначено, що діти не заперечують проти позбавлення матері батьківських прав. Також зазначено, що вихованням займається батько, а мати свариться, п`є спирт. Мати, коли не п`є, допомагає вчити уроки. Як вже зазначалося, ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача про витребування судових рішень, які, на думку заявника, є характеризуючими відповідача доказами. Так, заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2009 у справі №2-1806/2009р. задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Так, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] . Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.06.2020 у справі №335/4737/20 закрито провадження у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Суть правопорушення полягала у тому, що 07.03.2020 о 18-30 год. [PERSON] , знаходячись за адресою: [ADDRESS] , розпивала спиртні напої зі своїм співмешканцем гр. [PERSON] , якому нанесла один удар по обличчю, чим спричинила сімейний конфлікт. У судовому засіданні [PERSON] вину не визнала та пояснила, що вони дійсно розпивали спиртні напої з колишнім співмешканцем, [PERSON] почав її штовхати і саме вона викликала поліцію. Провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2024 у справі №335/5837/24 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді попередження. Як вбачається із постанови, [PERSON] вчинила адміністративне правопорушення за таких обставин. 07.05.2024 приблизно о 19:00 год., перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] ухилилась від передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який 07.05.2024 приблизно о 19:00 год., знаходячись за адресою: [ADDRESS] , поряд з гаражем підпалив етикетку скляної пляшки, у якій був бензин, та кинув у бік сміття, через що сталась пожежа. Внаслідок пожежі було пошкоджено гараж та автомобіль «ВАЗ 21540», державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] . Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, [PERSON] під час розгляду справи вину у вчиненні правопорушення визнала, у скоєному розкаялась. Вина [PERSON] у вчиненні правопорушення достовірно підтверджується такими доказами: зокрема, письмовими поясненнями [PERSON] , від 15.05.2024, відповідно до яких він разом з друзями [PERSON] та [PERSON] гуляв біля гаражів та біля дерева побачив скляну пляшку, на якій була етикетка. Він її взяв в руки, та вони пішли між гаражами, по запаху почув, що у пляшці бензин. Після цього друг [PERSON] дав йому в руку запальничку та сказав підпалити етикетку. Етикетка загорілась, і він кинув її на асфальт, де лежали речі. Почали горіти штани, які лежали біля гаражу. Він намагався загасити пожежу, але не вийшло. Після того, як побачив сильне полум`я, злякався та втік. Друзі також побігли додому. Матері він нічого не розповів; письмовими поясненнями [PERSON] від 15.05.2024, відповідно до яких вона побачила пожежу з вікна (горіло щось біля гаражів). В цей час старший син [PERSON] знаходився вдома. Молодший син [PERSON] гуляв на вулиці. Коли [PERSON] прийшов додому він розповів, що гуляв з друзями біля гаражів, лазили по деревами, та ходили між гаражами. На запитання, хто підпалив, дитина повідомила, що нічого не знає. При ухваленні рішення у даній справі щодо позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав суд виходить з наступного. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач як підставу для позбавлення батьківських прав зазначив пункт 2 частини першої статті 164 СК України, тобто ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей. Так, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Верховний Суд підкреслює, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її/його батьківських прав, покладено на позивача. Докази, подані позивачем, не свідчать про свідоме ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, а також про необхідність застосування такого виключного заходу саме в інтересах дітей. Натомість необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дітей, захист її інтересів, на відібрання дітей в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дітьми повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з ними, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дітей. Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду доволі складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дітей. Простої бездіяльності з боку матері може бути недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. З метою забезпечення найкращих інтересів дітей, за обставин цієї справи, не виправдано позбавляти матір права на контакт з дітьми і їх виховання. Позбавлення матері всіх батьківських прав не відповідає критерію пропорційності. Так, з акту обстеження умов проживання від 16.07.2025 вбачається, що під час проведення такого обстеження [PERSON] перебувала вдома за адресою: [ADDRESS] . Також зазначено, що [PERSON] не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до неповнолітніх синів. З постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 184 КУпАП також вбачається, що остання також перебувала вдома за адресою: [ADDRESS] . Наведене свідчить, що відповідачка проживає разом з позивачем та дітьми за зазначеною вище адресою. Довідка медичного закладу, в якому на обліку перебувають діти [PERSON] та [PERSON] , свідчить про те, що матір дітей також приходить на прийоми до лікаря з дітьми, хоча й не так часто як батько. Вищевикладене спростовує посилання позивача на те, що «…Відповідач на протязі вже тривалого часу долею дітей не цікавиться, жодної участі у їх вихованні не приймає, не переймається про стан їх здоров`я, й у решті решт навіть не спілкується з ними та не відвідує їх, тобто не виконує жодного із обов`язків щодо виховання та розвитку дітей…» (дослівно з позовної заяви). Посилання позивача та не, що відповідачка вже декілька років зловживає алкогольними напоями не підтверджено належними та допустимими доказами. Так, в акті обстеження умов проживання від 16.07.2025 зазначено, що матір дітей була з ознаками алкогольного сп`яніння. У висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав зазначено, що зі слів [PERSON] , він намагався лікувати [PERSON] від зловживання алкоголем, проте це не мало дієвого результату, за його словами, мати дітей останні 5-6 років сильно зловживає алкогольними напоями, через що її потрібно позбавити батьківських прав. [PERSON] запрошувалась на засідання, проте не звилась, причин неявки не повідомила. Як повідомив на засіданні [PERSON] , [PERSON] не з`явилась на засідання, оскільки спала після чергового вживання алкогольних напоїв. В той же час, жодних медичних документів про перебування [PERSON] на обліку у лікаря-нарколога, чи то проходження медичного лікування позивачем не надано. Під час підготовчого засідання судом у позивача з`ясовувалося питання про необхідність витребування відповідних документів, однак клопотання ані від позивача, ані від його представника про витребування додаткових доказів на підтвердження вищевикладених обставин не подавалося. Крім того, у позовній заяві позивачем зазначено, що викладені у позові обставини будуть також підтверджені у судовому засіданні показами свідків, клопотання про виклик яких буде заявлено у підготовчому засіданні. В той же час, клопотання про виклик свідків від позивача до суду не надходило. Натомість, під час з`ясування питання про можливість завершення підготовчого провадження у даній справі позивач та його представник повідомили, що ними повідомлено про всі обставини справи та надано усі наявні докази на підтвердження позовних вимог. Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Судом не приймається до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки такий висновок не є достатньо мотивованим, суперечить інтересам дітей та не містить переконливих аргументів для застосування заходу впливу на матір, яка виявляє інтерес до дітей. При цьому суд звертає увагу, що висловлення відповідачкою згоди на позбавлення її батьківських прав не є достатньою підставою для задоволення позову в цій частині. Крім того, судом враховано, що за рішенням суду [PERSON] позбавлена батьківських прав по відношенню до іншої дитини сина [PERSON] . В той же час, рішення суду в одній справі про позбавлення батьківських прав не встановлює обов`язкових фактів для іншої справи, оскільки обставини виховання та ставлення батьків до кожної дитини можуть відрізнятися. Суд зобов`язаний дослідити обставини саме щодо тієї дитини, щодо якої розглядається позов. Таке рішення може бути використано як один з доказів неналежної поведінки батьків, оцінка якому надається у сукупності з іншими доказами у справі. Щодо думки дітей, яка була з`ясована органом опіки та піклування в процесі підготовки висновку, то суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується під час вирішення питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї (постанови Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18, від 29 березня 2023 року у справі № 754/7526/21, від 26 квітня 2023 року у справі № 520/17217/13, від 02 серпня 2023 року у справі № 707/1704/21). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на задоволення потреб у любові, піклуванні та матеріального забезпечення. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Твердження позивача про те, що відповідач не піклується про дітей, участі у їх вихованні не приймає, не цікавиться їх життям не можуть бути достатніми підставами для позбавлення батьківських прав щодо дітей. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх матері, та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. З урахуванням установлених обставин, суд дійшов висновку про недостатність доказів та мотивів, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дітей. Крім того, суд враховує, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", пункт 49). Однак, як зазначалося, при вирішенні справи відсутні підстави для застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у виді позбавлення її батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що незважаючи на доводи позивача, якими він обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав, наведені ним аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідачки, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідачки батьківських прав слід відмовити. Наразі позбавлення [PERSON] батьківських прав не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті національного законодавства та практики ЄСПЛ. Водночас, суд вважає за доцільне попередити [PERSON] про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дітей, що узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам в абзаці другому пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки аліментів на користь позивача на утримання дітей суд приходить до наступних висновків. Так, ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до ст. 181 СК України. Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Частиною першою статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Обов`язок утримувати дитину є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів підлягають задоволенню. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що відповідач є працездатною та не подала обґрунтованих заперечень щодо вимоги про стягнення аліментів та їхнього розміру. Питання щодо розподілу судових витрат позивачем не ставилося, відтак судом не вирішувалося.

Outcome: partial