Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №101463754 від 09.02.2024 в розмірі 61 650 грн. Також представник позивача просив стягнути 2422.40 грн. судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.02.2024 між фізичною особою позичальником: [PERSON] та ТОВ «Мілоан» електронним шляхом був укладений Договір про споживчий кредит №101463754, відповідно до якого відповідач отримав в користування кредитні кошти в розмірі 18 000 грн., які зобов`язався повернути та сплатити проценти за користуванням кредитом в порядку і строки, визначені договором. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну йому суму. Відповідач не виконав умов Кредитного договору та не повернув кредитору позичені кошти, та не сплатив відсотки за користування кредитними коштами. 25.06.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги №109-МЛ/Т, відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору права вимоги, в тому числі, до [PERSON] за Договором про споживчий кредит №101463754 від 09.02.2024. Сума заборгованості відповідача становить 61 650.00 грн., з яких 18 000.00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 41 850.00 грн. заборгованість за процентами, 1 800.00 грн. заборгованість за комісією. Оскільки відповідач добровільно не погашає заборгованість, представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 05.09.2025 справу відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України, до суду не надходило. 30.09.2025 до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача адвоката Шафоростова В.О., в якому зазначив, що позивач не довів обставини укладення договору про споживчий кредит № 101463754 і не довів обставини надання кредитних коштів позичальнику. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази на підтвердження укладення з відповідачем [PERSON] договору в електронній формі. У справі також відсутні докази щодо порядку отримання [PERSON] одноразового ідентифікатора (некваліфікованого електронного підпису) та факту його накладення на договір про споживчий кредит, або відповідних доповнень до нього, як про це зазначено у позові. На підтвердження укладення договору позивач не надав докази, що зазначений одноразовий ідентифікатор направлявся [PERSON] на належний йому мобільний номер телефону чи на електронну пошту. Довідка від 14.10.2024 № б/н, надана позивачем начебто для підтвердження дійсності одноразового ідентифікатора, не може вважатися належним доказом отримання [PERSON] такого ідентифікатора та не підтверджує порядок його накладення. Ця довідка складена первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» для подачі Генеральному директору ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», тому вона є лише внутрішнім документом ТОВ «МІЛОАН» та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити чи дійсно отримував [PERSON] одноразовий ідентифікатор, чи був дотриманий порядок накладання цього ідентифікатора і чи був накладений цей одноразовий ідентифікатор саме [PERSON] . Вважає, що у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази у розумінні статей 76, 100 ЦПК України на підтвердження обставин надсилання [PERSON] оферти, а ним у відповідь кредитору власної згоди - акцепту. Також, відсутні належні і допустимі докази, що кредитором на виконання умов договору про споживчий кредит було перераховано обумовлену грошову суму на рахунок позичальника [PERSON] та про наявність і розмір заборгованості у відповідача за цим кредитним договором. З поданих до суду доказів неможливо встановити факт укладення кредитного договору беззаперечно із відповідачем та перерахування останньому грошових коштів. Надане позивачем платіжне доручення не містить достатньо відомостей про господарську операцію, а саме: платіжне доручення не містить відмітки про час його прийняття та виконання банком, адже доручення могло бути подане до банку, але гроші не були списані з рахунку первісного кредитора з різних причин, наприклад, через їхню недостатність або збій банківської системи. Вважає, що платіжне доручення не є документом що підтверджує обставину перерахування коштів на рахунок позичальника [PERSON] , оскільки не має достовірних відомостей про те, чи було перераховано грошові кошти у сумі 18 000 грн. на рахунок [PERSON] . Документом, що підтверджує виконання первісним кредитором умов договору про споживчий кредит та перерахування грошових коштів на рахунок позичальника [PERSON] є виключно банківська виписка. На підтвердження такої позиції послався на постанови Харківського апеляційного суду від 21.08.2025 №630/277/25, від 07.08.2025 №644/1181/25, від 21.03.2025 №953/4400/24. Також зазначив, що включення банком до суми заборгованості складової заборгованості за комісією є необґрунтованим. Таким чином, з урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази укладання з [PERSON] договору про споживчий кредит, а також відсутність доказів виконання первісним кредитором вимог договору, просив відмовити у задоволенні позову. Заявлені позивачем витрати на правову допомогу є завищеними і явно не відповідають принципам співмірності та справедливості, зважаючи на складність справи. 09.10.2025 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у прийнятті якої судом ухвалою від 03.11.2025 відмовлено, у зв`язку з відсутністю доказів її направлення відповідачу у справі або його представнику. Враховуючи заперечення представника відповідача у відзиві на позов, ухвалою суду від 13.11.2025 позовну заяву, на підставі ч.11 ст. 187 ЦПК України після відкриття провадження у справі, залишено без руху. На виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху 21.11.2025 представником позивача подано заяву про усунення недоліків та заявлено клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 26.11.2025 судом прийнято заяву про усунення недоліків та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, розгляд цивільної справи продовжено. Так, 26.11.2025 судом, за клопотанням представника позивача, витребувано з АТ «Універсал Банк» - інформацію про підтвердження, що на банківський рахунок, вказаний в Платіжному дорученні від 09.02.2024 №82482236 були зараховані кредитні кошти в розмірі 18 000 грн.; виписку з банківської картки № [NUMBER] за період з 09.02.2024, яка належить [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] . 09.12.2025 до суду надійшла відповідь від АТ «Універсал Банк», відповідно до якої зазначено, що в АТ «Універсал Банк» відсутня витребувана судом інформація, так як банківська картка № [NUMBER] не належить банку АТ «Універсал Банк» та в цьому банку не емітована на ім`я [PERSON] , а тому не вбачається можливим надати витребувану інформацію. 09.12.2025 судом направлено в електронні кабінети сторін у справі лист-повідомлення про ознайомлення із відповіддю АТ «Універсал Банк» від 09.12.2025. Станом на 24.12.2025 жодних заяв або клопотань до суду не надходило. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та заперечень відповідача. У зв`язку з розглядом справи без виклику сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09.02.2024 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронному вигляді підписано Договір про споживчий кредит №101463754 (далі кредитний договір). Згідно довідки про ідентифікацію, виданою ТОВ «Мілоан», [PERSON] , з яким укладено Договір про споживчий кредит №101463754 від 09.02.2024, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт (договір) підписаний із застосуванням електронного підпису одноразововим ідентифікатором 630997, дата та час відправки одноразового ідентифікатора позичальнику 09.02.2024 о 18:07 год., номер телефону, на який відправлений одноразовий ідентифікатор - +380506926740. Відповідно до умов Кредитного договору, кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений пунктом 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній пунктом 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (пункт 1.1.). Сума кредиту становить 18 000,00 у валюті гривня ( пункт 1.2.). Кредит надається строком на 105 днів з 09.02.2024 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів (п. 1.3); пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 24.02.2024 (рекомендована дата платежу) (п. 1.3.1.); поточний період складає 90 днів, що настає з дати наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 24.05.2024 (дата остаточного погашення заборгованості) (п. 1.3.2.). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 24.02.2024 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 24.05.2024 (останнього дня строку кредитування) (п. 1.4). Комісія за надання кредиту: 1 800.00 грн, яка нараховується за ставкою 10.00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п.1.5.1). Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду; 4590.00 грн, які нараховуються за ставкою 1.70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п. 1.5.2). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду; 37 260.00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2.30 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.3). Тип процентної ставки фіксована, особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2, 2.3 цього Договору. (п. 1.6). Пунктом 2.1 Кредитного договору визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Порядок нарахування процентів передбачено п. 2.2.2, п. 2.2.3 Договору. Пролонгація строку кредитування визначена пунктом 2.3. кредитного договору. Пунктом 6.1. Договору визначено, що він укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений інформаційно-комунікаційній системі товариства. На підтвердження виконання умов договору позивачем було надано платіжне доручення №82482236 від 09.02.2024 ТОВ «ФК «Контрактний Дім» на перерахування [PERSON] грошові кошти в розмірі 18 000,00 грн., призначення платежу згідно договору №101463754. Відомостей про фактичне проведення фінансовою установою даного платежу матеріалис прави не містять. 25.06.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги №109-МЛ/Т, за умовами п. 1.1 якого кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками. Пунктом 6.2.3 Договору відступлення визначено, що права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі в сумі вказаної у п. 7.1., після чого новий кредитор стає кредитором по до боржників стосовно їх заборгованості. Оформлення відступлення права вимоги здійснюється шляхом підписання Акту приймання-передачі Реєстру боржників відповідно до п.8.3.2. Договору. 25.06.2024 представниками ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» підписано акт приймання-передачі реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №109-МЛ/Т від 25.06.2024. 25.06.2024 ТОВ «ФК «Кредит Капітал» сплачено ТОВ «Мілоан» плату за відступлення права вимоги згідно Договору відступлення прав вимоги №109-МЛ/Т від 25.06.2024. Згідно з витягом з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №109-МЛ/Т від 25.06.2024, ТОВ «Мілоан» передав ТОВ «ФК «Кредит Капітал» права вимоги за кредитним договором №101463754 від 09.02.2024, укладеним із [PERSON] , залишок заборгованості по тілу кредиту 18 000 грн., за відсотками 41 850.00 грн., за комісією 1 800.00 грн. 12.08.2025 ТОВ «ФК «Кредит- Капітал» направило на ім`я [PERSON] досудову вимогу, якою повідомило боржника про укладення між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит- Капітал», Договору відступлення прав вимоги №109-МЛ/Т від 25.06.2024 та про обов`язок боржника сплатити заборгованість в сумі 61 650.00 гривень на рахунок ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал». Згідно листа АТ «Універсал Банк» від 09.12.2024 №БТ/Е-20641, на ім`я [PERSON] в банку не емітовано картку [NUMBER] , у зв`язку з чим відсутня можливість надати запитувану інформацію, зазначена картка в банку не обслуговується Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Згідно з ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12цього Закону, є оригіналом такого документа. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідач у відзиві на позов наполягає на тому, що кредитні кошти в розмірі 18 000 грн. фактично йому не надавались, а позивачем не надано доказів зворотнього. За загальним правилом, належними та допустимими доказами на підтвердження обставини видачі кредитних коштів позичальнику є первинні бухгалтерські документи про видачу готівки або перерахування коштів. Так, у постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі № 274/7221/19 (провадження № 61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Крім того, у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 654/4006/14-ц (провадження № 61-2247св18), від 30 червня 2020 року в справі № 554/12083/15 (провадження № 61-2049св19) та від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21) суд касаційної інстанції виснував про те, що виписки із банківських рахунків також можуть бути належними і допустимими доказами надання кредитних коштів позичальнику. За змістом пунктів 1.2 та 2.1 Договору про споживчий кредит №101463754, кошти надаються позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку в сумі 18 000,00 грн. на карту позичальника № [NUMBER] . Тобто сам факт підписання відповідачем кредитного договору ще не свідчить про отримання ним коштів, які згідно з умовами договору мали бути перераховані на картковий рахунок з моменту укладення правочину. Анкета-заява на кредит №101463754 не містить відомостей про номер карткового рахунку, вказаного відповідачем [PERSON] при поданні такої заяви. Водночас, відповідач заперечує факт отримання кредитних коштів. Відтак, позивач, як правонаступник кредитора та особа, яка вимагає повернення кредитних коштів, повинен був надати докази перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів на картковий рахунок [PERSON] . У разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Такими доказами, як уже зазначалося вище, є винятково первинні фінансові документи, які за змістом приписів Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є документами, що містять достовірні відомості про господарську операцію. У даній справі первинними документами на підтвердження обставин, викладених у позові, може бути платіжне доручення про перерахування коштів, проведене та виконане банківською установою, або виписка з поточного банківського рахунку ТОВ «Мілоан», з якого відповідачу мало б бути перераховано 18 000,00 грн кредитних коштів. Натомість до позовної заяви долучений лише копію електронного доручення №82482236 від 09.02.2024, складене директором ТОВ «Мілоан» про нібито перерахування коштів через платіжний сервіс «ТОВ ФК Контрактний дім» на картку [NUMBER] , яка начебто належить [PERSON] , яке не містить і не може містити відомостей про фактичне проведення фінансовою установою відповідного платежу. Суд зазначає, що шаблон платіжного доручення за загальним правилом є документом інформаційного характеру, який покликаний підтверджувати певні обставини чи факти. Водночас зміст викладеної у платіжному дорученні (якщо вона не формується на підставі відомостей державного реєстру) зазвичай залежить від волевиявлення однієї особи (в даному випадку ТОВ «Мілоан»). Оскільки кредитор, як зацікавлена особа може зазначити у платіжному дорученні будь-які відомості щодо обставин виконання кредитного договору і відповідач на це вплинути жодним чином не в змозі, то суд не може розцінити надане позивачем платіжне доручення як об`єктивний, належний та допустимий доказ на підтвердження факту переказу позичальнику кредитних коштів та отримання їх останнім. Створене платіжне доручення має бути виконане особою, на ім`я якої це доручення видано. Доказів того, що ТОВ ФК «Контрактний дім» виконало платіжне доручення щодо переказу коштів на картковий рахунок відповідача матеріали справи не містять. Виписки з рахунку по платіжній картці № [NUMBER] матеріали справи не містять. Доказів належності відповідачу [PERSON] картки №414960ххххх2197 матеріали справи також не містять. Аналіз вищезазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. Під час розгляду даної справи позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за кредитним договором. Аналогічна позиція викладена і Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20. Крім того, відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Таким чином позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. При цьому, суд враховує, що ухвалою суду від 26.11.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано з АТ «Універсал Банк» - інформацію про підтвердження, що на банківський рахунок, вказаний в Платіжному дорученні від 09.02.2024 №82482236 були зараховані кредитні кошти в розмірі 18 000 грн.; виписку з банківської картки № [NUMBER] за період з 09.02.2024, яка належить [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] . Згідно листа АТ «Універсал Банк» від 09.12.2024 №БТ/Е-20641 на виконання ухвали суду від 26.11.2025 про витребування доказів, представником банку зазначено, що на ім`я [PERSON] в банку не емітовано картку [NUMBER] , у зв`язку з чим відсутня можливість надати запитувану інформацію, оскільки зазначена картка в банку не обслуговується. Вказана відповідь наявна в електронній справі в електронному кабінеті Електронного суду позивача та його представника. Лист суду про необхідність ознайомлення, в тому числі, позивачем та його представником із відповіддю АТ «Універсал Банк» доставлено до електронних кабінетів позивача та його представника 09.12.2025. Жодних заяв або клопотань позивачем та представником позивача після ознайомлення з витребуваною інформацією до суду не подавалось. Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором позики також не є належним доказом надання відповідачеві кредитних коштів та наявності заборгованості, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику, а будь-яких доказів перерахування коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано. Вказані висновки ґрунтуються на правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18. Позивач розпорядився наданими йому процесуальними правами на власний розсуд шляхом надання тих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, які він уважав за потрібне. Відтак, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту надання відповідачу кредитних коштів за Договором про споживчий кредит №101463754 від 09.02.2024, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, не підлягають стягненню з відповідача судовий збір та витрати позивача на правову допомогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed