Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

[PERSON] через представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру і способу стягнення аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.04.2018 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Під час шлюбу в подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 01.12.2023 по справі №700/1059/23 було прийнято рішення про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.11.2023 року до досягнення дітьми повноліття. Наразі шлюбні стосунки припинено, позивач сплачує аліменти на утримання дітей та має намір контролювати направлені кошти, щоб вони дійсно йшли для дітей, також прагне прозорої звітності. Однак, станом на сьогоднішній день є суттєва проблема у нарахуванні, перерахуванні та контролю використання аліментів. Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування, прагне заробляти легально та сплачувати всі податки, розвивати свій бізнес, проте доходи мінливі, а витрати можуть бути непередбаченими, можуть взагалі не бути, внаслідок чого може утворитися заборгованість по сплаті аліментів, що призведе до руйнації функціонування бізнес процесів фізичної особи-підприємця позивача. Зазначає, що на підставі вищевказаних обставин, задля уникнення заборгованості, просить суд змінити розмір аліментів згідно рішення Лисянського районного суду Черкаської області №700/1059/23 від 01.12.2023 року,тобто хоче зафіксувати конкретну суму у розмірі 100% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, яка буде витрачатися на утримання дітей, з урахуванням раціонального використання коштів та прозорої звітності використання цих коштів. Ухвалою суду від 24 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 22.11.2025 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому відповідач позовні вимоги не визнала у повному обсязі з наступних підстав. Після розірвання шлюбу діти проживають з відповідачем, за її місцем реєстрації. Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області по справі №700/1059/23 від 1 грудня 2023 року відносно [PERSON] було визначено стягнення аліментів на її користь на утримання дітей в розмірі частки 1/3 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.11.2023 року до досягнення дітьми повноліття.Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України виключне право на зміну способу стягнення аліментів, що визначене рішенням суду закріплено за одержувачем аліментів, тобто за нею, як відповідачем. Вказане положення носить імперативний характер і не допускає інших трактувань, окрім як зміну за заявою одержувача аліментів. Крім того, позивач у своїх позовних вимогах посилається на ст. 186 СК України, як на твердження, що дає йому право контролювати використання коштів, сплачених як аліменти саме на утримання дітей. Але відповідачу незрозуміло, чому позивач звертається з такими позовними вимогами до суду, адже ст. 186 СК України прямо зазначає, що контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів. Тобто, контроль за використанням аліментів відноситься до виключної компетенції органу опіки і піклування і не може розглядатися у судовому порядку. Настільки відомо відповідачу, позивач жодного разу не звертався до органу опіки і піклування із заявою щодо використання аліментів. Також, чинним законодавством України не передбачено жодного виду звітності або обов`язку отримувача аліментів звітуватися перед платником аліментів щодо витрачених коштів, окрім як перед органом опіки та піклування. Окрім того, в позовній заяві позивач посилається на те, що зареєстрований, як фізична особа-підприємець, який має мінливі доходи і як наслідок - можливу заборгованість по сплаті аліментів, а тому прагне зафіксувати конкретну суму по сплаті аліментів. Відповідач вважає це маніпуляцією чинним законодавством України, підміною понять та введенням суду в оману з метою вигоди для себе з наступних причин. Ст. 1 Закону України «Про підприємництво» прямо зазначає, що «підприємництвом є безпосередня, систематична, на власний ризик діяльність...». Тобто законотворець одразу ж зазначає, що будь-яка особа, що зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності здійснює її на власний ризик, тобто повинна заздалегідь усвідомлювати можливість отримання чи неотримання прибутку щодо результатів своєї діяльності. Крім того, ст. 180 Сімейного кодеку України зазначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно чинного законодавства України, аліменти і є коштами, які виплачуються тому з подружжя, з яким разом проживає дитина чи діти для їх утримання. Сплата аліментів на утримання дитини є обов`язком того з батьків, хто проживає окремо від дитини. Крім цього, діти потребують спеціального лікування та догляду, а саме - [PERSON] має поганий зір та потребує постійної діагностики зору та окуляри, [PERSON] має пошкодження правої ноги, а тому на їх лікування відповідач витрачає значні власні кошти, оскільки позивач, як батько дітей, окрім, як сплатою аліментів фінансово не бере участь у житті дітей. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд при ухваленні судового рішення врахувати вказані обставини та відмовити позивачу у задоволенні його вимог у повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову, з підстав, вказаних в ньому. Зазначив також про вигідність пропозиції щодо зміни способу стягнення аліментів для позивача, оскільки зараз позивач сплачує близько 5000 грн., а пропонує збільшити цю суму. Незгода відповідача може призвести до закриття підприємницької діяльності позивача. Відповідач у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд вислухавши у судовому засіданні представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи вважає, що у позові слід відмовити з наступних підстав. Статтями 12, 13, 77 ЦПКУкраїни передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено в судовому засіданні, 30 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований у Деснянському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що 30 квітня 2018 року складено відповідний актовий запис за №617. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 18.12.2018 Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції (м.Київ) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 28.07.2020 Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції (м.Київ). Відповідно до рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 01.12.2023 по справі №700/1059/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано, а також прийнято рішення про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.11.2023 року до досягнення дітьми повноліття. Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2025/013878859 та №2025/013878907 від 22.09.2025 [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за місцем проживання відповідача [PERSON] . Ухвалюючи судове рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд виходив із основоположних норм чинного законодавства, які регулюють правовідносини в спорах про стягнення аліментів, засад розумності та справедливості. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1,3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду, ухваленим лише за позовом одержувача аліментів. Тобто, право обрання певного способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), належить виключно одержувачу аліментів, і право змінювати в подальшому спосіб стягнення аліментів, які вже визначені судовим рішенням, також належить виключно одержувачу аліментів. Право платника аліментів змінювати спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, законодавством не передбачено та Сімейний кодекс України вказує на можливість зміни способу стягнення аліментів лише на вимогу одержувача аліментів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 лютого 2020 у справі № 539/3532/18. З системного аналізу вищевказаних норм можна дійти висновку, що стягувачу (отримувачу) аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або у твердій грошовій сумі), а платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання або на зміну способу стягнення аліментів. Змінити спосіб стягнення аліментів - це виключне право особи, яка отримує аліменти та з якою проживає дитина, тому можливості у позивача змінити спосіб стягнення аліментів із частки від доходу на тверду грошову суму законодавством не передбачено. При цьому, зі змісту та обґрунтування позовних вимог [PERSON] вбачається, що позивач фактично просить суд змінити розмір аліментів з 1/3 частки від заробітної плати (доходу) на двох дітей щомісячно до досягнення ними повноліття на оплату аліментів у розмірі 100% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Відповідно статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища чи зміна сімейного стану батька, а також інші обставини можуть бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Як встановлено в судовому засіданні, позивач посилається на те, що станом на сьогоднішній день є суттєва проблема у нарахуванні, перерахуванні та контролю використання аліментів. [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування, має мінливі доходи і як наслідок можливу заборгованість по сплаті аліментів, а тому прагне зафіксувати конкретну суму по сплаті аліментів. Згідно з ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. З цих підстав, посилання позивача на незручності в обрахуванні розміру аліментів в зв`язку з мінливими доходами внаслідок здійснення підприємницької діяльності, у даному випадку, не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки в разі доведення своїх доводів, позивач (за відсутності згоди отримувача аліментів) наділений правом заявляти вимогу про зменшення розміру аліментів, тобто зменшення раніше визначеного розміру аліментів рішенням суду, а не заявляти вимогу про зміну способу їх стягнення з частки на тверду грошову суму. Частиною 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Під час розгляду зазначеної справи позивач предмет або підстави позову не змінював, правом заявляти вимоги про зміну (зменшення) розміру аліментів не скористався. Таким чином, враховуючи наведені обставини, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. На підставі наведеного, ст. ст. 181-182, 192 Сімейного Кодексу України,

Outcome: dismissed