Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП»» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором № 2489320 в розмірі 20190,60 гривень, а також понесені судові витрати. 29.04.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси»» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №2489320, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 грн., строком на 345 днів за умови виконання відповідачем графіку платежів. Разом з тим, сторонами узгоджено наступні умови: денна процентна ставка 1,19%, орієнтована реальні річна процентна ставка 12720,15 % річних, комісія за надання кредиту - 1150,00 грн, яка нараховується за ставкою 23% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів, нараховується за ставкою 511% річних на фактичну заборгованість за кредитом. Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховується за стандартною процентною ставкою 511% річних від фактичного залишку кредиту, починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів. Нараховані згідно договору проценти за весь строк кредитування складатимуть 19299,00 грн. ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси»» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши [PERSON] грошові кошти в сумі 5000,00 грн, шляхом здійс6нення перерахування на картку відповідчки № [NUMBER] з призначенням платежу «Кошти згідно договору 2489320». В свою чергу відповідач свої зобов`язання за укладеним кредитним договором виконувала не вчасно та не в повному обсязі, в зв`язку з чим станом на 04.09.2024 року за [PERSON] утворилась заборгованість в розмірі 20190,60 грн., з яких: 5000,00 грн. заборгованість за кредитом, 8440,60 грн. заборгованість за нарахованими процентами, 1150 грн. заборгованість за комісією, 5600 грн. сума заборгованості за пенею (штрафами). 04.09.2024 між ТОВ "ФК "Незалежні фінанси" та ТОВ "Фінансова компанія "Ел. Ен. Груп" був укладений договір факторингу № 04092024, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Незалежні фінанси" відступило на користь нового кредитора ТОВ "ФК "Ел. Ен. Груп" право грошової вимоги до позичальників, у тому числі за кредитним договором № 2489320 від 29.04.2024, що був укладений між первісним кредитором та позичальником [PERSON] . Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 04.09.2024 до договору факторингу № 04092024 від 04.09.2024 (запис №690) ТОВ "ФК "Ел. Ен. Груп" набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 20190,60 грн., з яких: 5000,00 грн. заборгованість за кредитом, 8440,60 грн. заборгованість за нарахованими процентами, 1150 грн. заборгованість за комісією, 5600 грн. сума заборгованості за пенею (штрафами). Усупереч умов кредитного договору, незважаючи на вимогу про погашення заборгованості, відповідачка не виконала взяті на себе боргові зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок ТОВ "ФК "Ел. Ен. Груп", ні на рахунок попереднього кредитора. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 травня 2025 року провадження по справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання та викликано сторін по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, разом із подання позовної заяви заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання повідомлялась своєчасно та належним чином. Від останньої на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначала наступне. За твердженням позивача кредитний договір було підписано електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який було надіслано на мобільний номер, проте з даним відповідач не згодна. Так, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявні в матеріалах справи сторінки кредитного договору (у вигляді паперових копій) було створено у порядку, визначеному ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), що є обов`язковим реквізитом електронного документа. Відповідач наголошує. Що вона не укладала договір позики, який долучено представником позивача, відповідно не погоджувала саме ту редакцію, яку вважає погодженою представник позивача. Крім того, [PERSON] у відзиві на позовну заяву вказує, що на підтвердження факту переходу права вимоги від первісного кредитора позивачем не надано належним доказів, що підтверджують перехід до позивача прав вимог у сумі, яка вказана в додатках до договору факторингу. Між тим вважає, що позивачем не надано належних доказів переходу права вимоги за кредитним договором, зокрема: реєстр прав вимоги не містить достатніх даних, що підтверджують обсяг та зміст переданих прав, зокрема інформації про залишок заборгованості, підстави ї нарахування, дату на яку розраховано розмір заборгованості та відомостей про передачу кредитної справи; витяг із реєстру (сторінка з даними про відповідача) не має підписів та печаток, що робить його неналежним доказом згідно зі ст. 76 ЦІК України, оскільки неможливо встановити, чи дійсно дана сторінка є частиною реєстру; не надано доказів сплати за договором факторингу, що є обов?язковим для підтвердження реального переходу прав. Відсутність раніше вказаних доказів позбавляє можливості встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі, а саме що позивач дійсно набув права вимоги за кредитним договором. Також, відповідач зазначила, що також не підлягає задоволенню вимога про стягнення заборгованості за процентами, адже заявлена позивачем сума процентів істотно перевищує максимально допустиму за законом. Разом з тим, відповідачу під виглядом комісії було встановлено плату за послуги позивача, які за ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» повинні надаватись безоплатно, таки чином, вимоги позивача в частині стягнення боргу за нарахованою комісією в розмірі 1150,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки умови кредитного договору про комісію є нікчемними. Щодо неустойки у відзиві на позовну заяву вказано, що з урахуванням положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, нарахування неустойки в розмірі 5600,00 грн. за договором є безпідставним і протиправним, оскільки прострочення виконання зобов?язань відбулося після 24.02.2022 року, в період дії воєнного стану. Між тим, відповідачем наголошено, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є виключно первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Матеріали справи не містять жодного належного, достатнього та допустимого доказу перерахування суми за кредитним договором, здійсненого первинним кредитором. Стосовно вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу відповідач стверджує, що правові підстави про стягнення з неї відповідних витрат в сумі 7000,00 грн. відсутні, а тому і задоволенню не підлягають. Таким чином, відповідач підсумовує, що позивачем не довів обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема не доведено укладення кредитного договору між відповідачем та первісним кредитором на умовах, що вказані в наданих копіях сторінках кредитного договору, не доведено перерахування відповідачу тіла кредиту, не доведено розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, а також не підтверджено перерахування коштів первісному кредитору за отримання грошових вимог, а тому позов не підлягає задоволенню. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 29.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 2489320. Згідно п. 1.2. Договору відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 гривень. У п. 1.3. Договору вказано, що Кредит надається загальним строком на 345 днів за умови виконання Позичальником Графіку платежів, з 29.04.2024. Строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється Графіком платежів. Згідно п. 1.4. договору остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом. 09.04.2025 (дата остаточного погашення заборгованості). Згідно з п. 1.5. договору Загальні витрати Позичальника за кредитом складають 20449,00 грн. Денна процентна ставка складає: (20449,00 грн. / 5000,00 грн.) / 345 днів * 100% = 1.19%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка дорівнює 12720,15 відсотків річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника складає 25449,00 грн. У п. 1.5.1. договору Комісія за надання кредиту: 1150.00 грн., яка нараховується за ставкою 23 відсотка від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Сума комісії може складати менш ніж 23 відсотка від суми кредиту, якщо внаслідок поділу цієї суми на кількість розрахункових періодів/кількість платежів згідно графіку платежів, утворюється не ціле число (дріб). Згідно п. 1.5.2. Договору Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів, нараховуються за ставкою 255,50 відсотків річних на фактичну заборгованість за кредитом. Згідно 1.5.3. Договору Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 511 відсотків річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів. Нараховані згідно п.1.5.2 та 1.5.3 Договору проценти за користування кредитом за весь строк кредитування, складатимуть: 19299,00 грн. Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Факт перерахування коштів підтверджується довідкою за вихідним номером № 36275034 від 29.04.2024 року, з якого вбачається, що ТОВ "ФК "НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ" перерахувало на користь [PERSON] на картку [NUMBER] грошові кошти у сумі 5000,00 грн., з призначенням платежу: Кошти згідно договору 2489320. Кредитний договір № 2489320 був підписаний 29.04.2025 року о 23-45 год. шляхом введення одноразового ідентифікатора 678689 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://pango.com.ua. Відповідач умови договору не виконав та у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість за Договором № 2489320 від 29.04.2024 року станом на 04.09.2024 року становить 20190,60 грн., яка складається з: 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8440,60 грн заборгованість за нарахованими процентами; 1150,00 грн. заборгованість за комісією; 5600,00 грн. заборгованість за пенею (штрафами). 04.09.2024 р. між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛ. ЕН. ГРУП» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» було укладено Договір факторингу № 04092024, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за Договором № 2489320 від 29.04.2024 року перейшло до ТОВ Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП». Відповідно до акту прийому передачі Документів за Договором Факторингу №04092024 від 04.09.2024 року (запис №690), до позивача перейшло право грошової вимоги відносно [PERSON] за кредитним договором № 2489320 від 29.04.2024 року в сумі 20 190,60 гривень. Відповідно до пункту 1 частини другої\~статті 11 Цивільного кодексу України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 512 Цивільного кодексу України\~передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою\~статті 627 Цивільного кодексу України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей\~626,\~628 Цивільного кодексу України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 1054 Цивільного кодексу України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої\~статті 638 Цивільного кодексу України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частинами першою, другою\~статті 639 Цивільного кодексу України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені\~Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до частини першої\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Згідно зі\~статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту)другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 629 Цивільного кодексу України\~передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою\~статті 509 Цивільного кодексу України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~статті 525 Цивільного кодексу України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із\~статтею 526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 530 Цивільного кодексу України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі укладеного кредитного договору отримала на свій картковий рахунок суму кредиту в розмірі 5000,00 грн., проте свої зобов`язання за кредитним договором не здійснювала вчасно та належним чином. Отже, заброгованість за кредитом в розмірі 5000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача. Що стосується вимог про стягнення з відповідача заборгованості по процентам. Відповідно до п.5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. За змістом пункту 17\~Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування»\~положення ч.5\~ст.8 вказаного Закону\~щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Так протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, протягом наступних 120 днів - 1,5%. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5\~розділу І цього Закону\~поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Тобто, відповідно до положень ч.7\~ст.12 Закону України «Про споживче кредитування»\~у редакції\~Закону № 3498-IX\~продовження строку користування кредитом може здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору. Ураховуючи, що самим\~Законом України від 22.11.2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»\~передбачено, що він набрав чинності 24.12.2023 року, оскільки кредитний договір був укладений вже після набрання чинності вказаного\~Закону, а отже позивач мав право нараховувати відповідачу проценту ставку в розмірі 1,19% (п.1.5 кредитного договору) відповідно п.5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому умови укладеного між сторонами договору щодо розміру денної процентної ставки є такими, що відповідаюсть чинному законовдаству. Крім того, не є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача комісії в розмірі 1150,00 грн. за кредитним договором № 2489320 від 29.04.2024 року, оскільки у Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Оскільки з наданої ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» довідки щодо відомостей про щоденні нарахування та погашення стосовно боржника [PERSON] установлено, що позивачем нараховано відповідачеві до сплати комісію за надання кредиту, проте не зазначено яке саме дії позивача входять до таких дій, а тому підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача комісії за договором суд не вбачає. Що стосується заборгованості за пенею (штрафами) в розмірі 5600,00 грн за договором № 2489320 від 29.04.2024 року суд зазначає, що відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи, що у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а саме від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені), які підлягають списанню кредитором. За таких обставин суд дійшов висновку, що в частині, щодо стягнення заборгованості за пенею (штрафом) позов не підлягає задоволенню. Таким чином суд вважає за необхідне задовольнити позов частково і стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в сумі 5000,00 гривень та заборгованість за нарахованими процентами в сумі 8440,60 гривень, а всього 13440,60 гривень. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» понесено судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору 2422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №419 від 14.05.2025 року. Враховуючи те, що позов ТОВ " ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП" задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 1611,00 грн., виходячи з розрахунку: 13440,60 гривень (розмір задоволених позовних вимог) х 100% / 20190,60 гривень (розмір заявлених позовних вимог) = 66,5%; 2422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) х 66,5% / 100% = 1611,00 грн. Разом з тим, частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що ТОВ «ФК «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» понесено судові витрати, пов`язані зі сплатою вартості правничої допомоги у розмірі 7000,00 гривень, що підтверджуються Договором про надання правової допомоги № 012-25 вiд 03.03.2025 року, детальним описом робіт (наданих послуг) на виконання умов договору про надання правової допомоги від 012-25 від 03.03.2025 року, актом прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 012-25 від 03.03.2025 року. У постанові від 28 червня 2023 року у справі №463/2001/19 Верховний Суд зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено(пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, таким чином сума понесених на оплату професійної правничої допомоги, підлягає задоволенню пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме у сумі 4655,00 грн. (66,5% від задоволених позовних вимог). На підставі викладеного та

Outcome: partial