Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

До Соборного районного суду м. Дніпра 19.06.2025 року надійшла позовна заява ТОВ «ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕИЧНІ ПОСЛУГИ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надання послуг ЖКГ, 3% річних та інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що [PERSON] приєдналась до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, внаслідок чого стала споживачем універсальної послуги. Крім того, [PERSON] є побутовим споживачем електричної енергії, на її ім`я відкритий особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , фактично споживає електричну енергію та здійснювала оплату за послуги електропостачання (письмові звернення щодо відключення об`єкту і наміру розірвати публічний договір відсутні), яка постачається на об`єкт, згідно умов нового договору та оплатою частини боргу. Відповідно до інформації з Державного реєстру нерухомості від 14.06.2023 року за адресою: [ADDRESS] , власником є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . За адресою споживання електричної енергії: [ADDRESS] присвоєно ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z1661520250142 та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . [PERSON] тривалий час порушувала умови Договору та не виконувала належним чином покладені на неї зобов`язання, в частині своєчасної та повної оплати за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] , що у свою чергу порушує права ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги». Відповідач не виконувала передбачених Договором обов`язків в частині своєчасної та повної оплати за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим, станом на 10.04.2024 року утворилася заборгованість, яка складає 77 653 грн. 16 коп. З розрахунку заборгованості слідує, що за період з 01.05.2021 року по 10.04.2024 року спожито 46008 кВт*г. Крім того, з огляду на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України, з 21.02.2024 року по 19.05.2025 року, сума заборгованості з урахуванням 3 % річних та інфляційних витрат становить 79 676 грн. 13 коп., з яких: 77 653 грн. 16 коп. сума боргу за спожиту електричну енергію; 368 грн. 06 коп. сума 3% річних нарахованих на суму простроченої заборгованості; 1 654 грн. 91 коп. суми понесених інфляційних витрат нарахованих на суму простроченої заборгованості. Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 79676,13 грн., та судовий збір. Ухвалою судді від 24.06.2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено справу для розгляду по суті. (а.с. 41) Представник позивача надала до суду заяву, у якій просила задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, просила розглядати справу без її участі. (а.с. 43-44) Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час повідомлена належним чином, причин не явки суду не повідомила. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] приєдналась до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, внаслідок чого стала споживачем універсальної послуги. (а.с.18-22) Крім того, [PERSON] є побутовим споживачем електричної енергії, на її ім`я відкритий особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . (а.с.29) Відповідно до інформації з Державного реєстру нерухомості від 14.06.2023 року за адресою: [ADDRESS] , власником є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . (а.с.30-31) За адресою споживання електричної енергії: [ADDRESS] присвоєно ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z1661520250142 та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . [PERSON] тривалий час порушувала умови Договору та не виконувала належним чином покладені на неї зобов`язання, в частині своєчасної та повної оплати за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] , що у свою чергу порушує права ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги». Відповідач не виконувала передбачених Договором обов`язків в частині своєчасної та повної оплати за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим, станом на 10.04.2024 року утворилася заборгованість, яка складає 77 653 грн. 16 коп. З розрахунку заборгованості слідує, що за період з 01.05.2021 року по 10.04.2024 року спожито 46008 кВт*г. (а.с.32) Крім того, позивачем у позовній заяві наведено розрахунок 3% річних, та інфляційних витрат, з 21.02.2024 року по 19.05.2025 року, відтак сума заборгованості з урахуванням 3 % річних та інфляційних витрат становить 79 676 грн. 13 коп., з яких: 77 653 грн. 16 коп. сума боргу за спожиту електричну енергію; 368 грн. 06 коп. сума 3% річних нарахованих на суму простроченої заборгованості; 1 654 грн. 91 коп. суми понесених інфляційних витрат нарахованих на суму простроченої заборгованості. (а.с.5) Відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» є суб`єктом господарювання, який створений з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам. У відповідності до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 р., ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» постачає електричну енергію споживачам та виконує функції постачальника універсальних послуг на території Дніпропетровської області. Постановою НКРЕКП від 14.06.2018 р. №429 ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» видано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам. [PERSON] є побутовим споживачем електричної енергії, на її ім`я відкритий особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , фактично споживає електричну енергію та здійснювала оплату за послуги електропостачання (письмові звернення щодо відключення об`єкту і наміру розірвати публічний договір відсутні), яка постачається на об`єкт, згідно умов нового договору та оплатою частини боргу. За адресою споживання електричної енергії: [ADDRESS] присвоєно ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z1661520250142 та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Відповідно до п. 1.2.8 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 р. (далі ПРРЕЕ) постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розробляється постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Пунктом 1.2.15 ПРРЕЕ передбачено, що для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами. Відповідно до п. 13 розділу XVII «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Судом встановлено, що відповідач користується послугами позивача шляхом споживання електричної енергії, а також здійснював часткову оплату за спожиту електроенергію, що свідчить про приєднання до умов договору постачання відповідних послуг. Відповідно до умов п. 2.1 Типового договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії. Згідно з п. 5.10 Договору, оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені у рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем. В розділі «Термін оплати» Комерційної пропозиції до Договору, побутовий споживач здійснює повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим. Розрахунковий період для визначення обсягу спожитої електричної енергії становить один місяць, а саме: з 01 числа розрахункового місяця по останній день розрахункового місяця. Оплата обсягу спожитої електричної енергії має бути здійснена споживачем не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього Договору (п. 6.2 Договору). Відповідач не виконувала передбачених Договором обов`язків в частині своєчасної та повної оплати за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим, станом на 10.04.2024 року утворилася заборгованість, яка складає 77 653 грн. 16 коп. З розрахунку заборгованості слідує, що за період з 01.05.2021 року по 10.04.2024 року спожито 46008 кВт*г. Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України та інших нормативно-правових актів. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст.611-612 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що відповідач порушила зобов`язання в частині своєчасної та повної оплати за спожиту нею електричну енергію, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до п. 9.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством. Стаття 15,16 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, відповідач зобов`язана оплатити спожиті послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. При цьому суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Указані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. У відповідності до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 ЦПК України). Разом з цим відповідач не скористалася правом на подання відзиву на позов упродовж встановленого строку. При цьому, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач була позбавлений можливості у порядку ч. 4 ст. 83 ЦПК України письмово та завчасно повідомити суд про неможливість подання у встановлений законом строк докази та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). При цьому, за приписами ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків. За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З приводу стягнення інфляційних втрат та 3% річних на суму заборгованості, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України, позивачем з 21.02.2024 року по 19.05.2025 року, згідно розрахунку наведеним у позові, нараховані 3% річних у сумі 368,06 грн., та інфляційні витрати у сумі 1 654,91 грн., які підлягають стягненню з відповідача. В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved