Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2025 року було залишено без розгляду цивільний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія Прикарпаття» до [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю «Мілкс» про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі та про визнання відсутнім права оренди, у зв`язку із повторною неявкою позивача в судове засідання. 08.12.2025 через систему «Електронний суд», представником відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілкс» - адвокатом Мевша Д.В., подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 гривень. В судове засідання представникТовариства з обмеженою відповідальністю «Мілкс» не з`явився, проте подав суду заяву, в якій просить розглянути питання про стягнення витрат на правничу допомогу у його відсутності, вимоги викладені у заяві підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія Прикарпаття» в судове засідання не з`явився, однак подав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що заявлений розмір витрат на правову допомогу не співмірний в першу чергу зі складністю справи, кількістю судових засідань та участь у них представника ТОВ «Мілкс». Представником відповідача по справі не вимагалось вивчення по даній справі масу різних документів, що стосуються Відповідачів у даній справі, оскільки об`єкт оскарження один і відповідно доказова база також стосуються виключно одного предмету. Тому, ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» вважає, що розмір адвокатських витрат в сумі 8000,00 грн. не є співрозмірним наданому об`єму адвокатських послуг, а тому позивач просить суд зменшити суму витрат на правову допомогу до 2000 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним в справі матеріалам. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 142 ЦПК України. Суд, перевіривши доводи представника відповідача, викладені у поданій заяві, наявність заперечень зі сторони позивача, перевіривши матеріали справи доказами, прийшов до наступних висновків. Згідно ч.6 ст.142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2025 року було залишено без розгляду цивільний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія Прикарпаття» до [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю «Мілкс» про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі та про визнання відсутнім права оренди, у зв`язку із повторною неявкою позивача в судове засідання. Вище вказаним судовим рішенням не вирішено питання про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем. Відповідно до п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України представником відповідача у відзиві на позовну заяву зазначено, що попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які відповідач понесе при розгляді даної справи становить 8000 гривень. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Суд зазначає, що ухвала суду про компенсацію судових витрат після закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду є судовим рішенням про розподіл судових витрат, яке приймається за наслідком розгляду відповідного клопотання відповідача з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін. Як вбачається з матеріалів справи 17.09.2025 року між ТОВ «МІЛКС» та адвокатом Мевша Д.В. було укладено договір про надання правничої допомоги №108/25. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано акт приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правової (правничої) допомоги №108/25 від 04.12.2025, згідно якого загальна вартість робіт становить 8000 гривень, а саме вивчення матеріалів справи (3 години) 3000 гривень, підготовка та подання відзиву на позовну заяву (3 години) 3000 гривень, участь в судових засіданнях (2 години) 2000 гривень. Розподіл витрат у разі залишення позову без розгляду відбувається у порядку, встановленому ст. 142 ЦПК України. Згідно з ч. 5 цієї статті у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Відповідно до ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 141 ЦПК України). Аналіз вказаних норм процесуального закону, якими врегульовано питання розподілу судових витрат (ст. 141, 142 ЦПК України) дає підстави для висновку, що в разі залишення позову без розгляду та заявлення вимог про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зобов`язаний виходити з положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України, оскільки вказана норма є спеціальною. При цьому, заявнику необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні (ухвалі суду), які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені. Тобто стягнення з позивача компенсації понесених учасником справи витрат, у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача. Зважаючи на те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, саме відповідач, звертаючись до суду із заявою про розподіл судових витрат, повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому залишенням його без розгляду. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21 зазначила, що при компенсації правничих витрат відповідача у справі за рахунок позивача із застосуванням частини п`ятої статті 130 ГПК України (ч. 5 ст. 142 ЦПК України) має бути встановлена необґрунтованість дій позивача, пов`язаних з розглядом справи, та необхідність понесення витрат відповідачем з надання правничої допомоги в порушеній позивачем справі (необхідність ознайомлення адвокатом з матеріалами справи, подання відзиву відповідачем у справі, участь адвоката в судових засіданнях, вчинення дій щодо збирання доказів та інше). Підставою залишення позову без розгляду стала повторна неявка позивача у судове засідання, що свідчить про відсутність інтересу до ініційованого судового розгляду. Відповідно до ст. 141 Цивільно-процесуального кодексу України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial