Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

11 лютого 2025 року представник позивача ТОВ «КЛТ Кредит», Руденко Костянтин Васильович, звернувся до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська через підсистему «Електронний суд» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Відповідно до укладеного Кредитного договору № 2759 від 03.01.2024 року (далі Кредитний договір) між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» (далі Позивач, Товариство) та [PERSON] (далі Відповідач/Позичальник), Відповідач отримав кредит у розмірі 5000 гривень, строком на 365 днів (до 02.01.2025 року), шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «А-БАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації Відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://kltcredit.com.ua/ та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою Відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» (далі Правила), викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://kltcredit.com.ua/uk/about_us. Слід зазначити, що сума кредиту по укладеному Кредитному договору, перераховується на платіжну карту Відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів або іншим способом за правилами міжнародних платіжних систем. Таким чином, виключно особа Відповідача може отримати кредит на належну їй платіжну картку [NUMBER] після укладення Кредитного договору. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 537505 направлявся Відповідачу 03.01.2024 року о 11:10:03 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який зазначений Кредитному договорі та ІТС. Кредитний договір був підписаний 03.01.2024 року о 11:10:15 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 537505 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://kltcredit.com.ua/. Кредитні кошти були перераховані Відповідачу 03.01.2024 року на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «А-БАНК», що підтверджується чеком платіжної установи (завірена копія додається). Відповідач в порушення умов Кредитного договору не повернув суму кредиту, не сплатив нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за Кредитним договором, що має відображення у Розрахунку заборгованості (додається), порушує умови Кредитного договору, не виконує взятих на себе зобов`язань. Позивач звертає стягнення на заборгованість за простроченими процентами та сумою кредиту за період з 03.01.2024 року по 02.01.2025 року. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість Відповідача за Кредитним договором станом на 03.02.2025 року становить: - 5000,00 грн. - заборгованість за кредитом; - 45625,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за період з 03.01.2024 року по 02.01.2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5% річних) та Графіку платежів. Враховуюче вищезазначене, представник позивача просить стягнути з відповідача наявну заборгованість за кредитним договором, витрати на правничу допомогу та витрати по сплаті судового збору. Справу було зареєстровано 22 липня 2025 року в електронній системі документообігу (Д-3). Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26 лютого 2025 року №4273-IX, який набрав чинності 25 квітня 2025 року, змінено найменування Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська на Шевченківський районний суд міста Дніпра. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 липня 2025 року, справу було передано на розгляд судді Шевченківського районного суду міста Дніпра Леміщенко О.О. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 04 серпня 2025 року було відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. 19 листопада 2025 до суду, через підсистему «Електронний суд», надійшла заява від представника позивача про розгляд справи без його участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток на зареєстровану адресу проживання, конверти з якими повернулися до суду із позначкою «за закінченням терміну зберігання». Відповідач відзив на позов не подав, інших заяв або клопотань до суду не надходило. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена в позовній заяві, суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами за відсутності учасників справи не здійснювався. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.01.2024 року між ТОВ «КЛТ Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2759. За умовами кредиту, позичальнику надається кредит у сумі 5000,00 гривень строком на 365 днів, процентна ставка за кредитом становить 2,5%. Вказаний договір було підписано [PERSON] за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 537505. Згідно квитанції № 717289176 від 03.01.2024 року, ТОВ «КЛТ Кредит» переказало на кредитну картку [NUMBER] грошові кошти у розмірі 5000,00 гривень, у призначені платежу зазначено: «перерахування коштів за договором 2759 від 03.01.2023 на умовах фінансового кредиту». Відповідно до детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2759 від 03.01.2024 року, укладеного із клієнтом [PERSON] , станом на 03.02.2025 року загальна сума заборгованості становить 50625,00 гривень, яка складається з простроченої заборгованості у розмірі 5000,00 гривень та простроченої заборгованості за процентами у розмірі 45625,00 гривень. Судом також було досліджено надані від АТ «Акцент-Банк» електронні документи на оптичному диску, які були отримані на ухвалу суду про витребування доказів, згідно яких вбачається, що банківську карту № [NUMBER] було емітовано на ім`я [PERSON] , та на вказану картку 03.01.2024 року було зараховано грошові кошти у розмірі 5000,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України , а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] одержала та використовувала за цільовим призначенням грошові кошти, втім, взяті на себе зобов`язання за договором не виконувала, у зв`язку з чим, допустила виникнення заборгованості за кредитним договором, а саме за договором № 2759 від 03.01.2024 року заборгованість становить 50625,00 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту 5000,00 гривень, заборгованості за процентами 45625,00 гривень. Станом на день розгляду справи, відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості за цим договором, як і не спростовано доводів позивача щодо проведеного розрахунку заборгованості позивача, зазначеного у позовній заяві. З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивач подав достатньо доказів, які свідчать про взаємовідносини сторін та наявність заборгованості за договорами, та те, що відповідач належним чином не виконав умови договору про надання грошових коштів у позику, допустив прострочення платежів та не подав суду жодних доказів, які би спростували позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 50625,00 грн. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Так, на підтвердження витрат на правничу допомогу, представником позивача було надано копію договору № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року, укладеного між ТОВ «КЛТ Кредит» та ФОП Руденко Костянтином Васильовичем, який є адвокатом; акт приймання-передачі наданих послуг № 2 до договору №16/09/2024 про надання юридичних послуг від 06 січня 2025 року, витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 2 від 06 січня 2025 року та платіжну інструкції № 8 від 07 січня 2025 року про сплату ТОВ «КЛТ Кредит» на рахунок [PERSON] 140000,00 гривень за договором № 16/09/2024 про надання юридичних послуг. Також позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн., а тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved