Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводи сторін [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 1 000 000 гривень за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, завдану співробітником відповідача - прокурором при невиконанні ним вимог ч.1 ст. 214 КПК України стосовно внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань інформації за його повідомленням від 08.03.2024 року В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08.03.2024 року о 09:30 він звернувся до прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області з повідомленням про корупційне кримінальне правопорушення в якій повідомляв про вчинення дій з ознаками злочину передбаченому ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України. До повідомлення надав докази, що підтверджують обставини викладені у повідомлені, і яких достатньо для прийняття рішення відповідно до ч.1 ст. 214 КПК України. Уповноважений прокурор у встановлений законом строк не вніс відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] від 08.03.2024 року. В порядку ст. 303 КПК України [PERSON] оскаржив бездіяльність прокурора, яка полягає у не внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, шляхом подання відповідної скарги до Жовтневого районного суду м. Харкова. 15.03.2024 року постановлено ухвалу за якою задоволено скаргу [PERSON] та зобов`язано прокурора Харківської окружної прокуратури Харківськорї області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] від 08.03.2024 року про вчинення дій з ознаками злочинів передбачених ст. 191 ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України, протягом 24 годин з моменту отримання копії ухвали, про що повідомити заявника. Вказує, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.03.2024 року, яка набула чинності, встановлено противоправну бездіяльність посадових осіб структурного підрозділу Харківської обласної прокуратури, і це гарантує йому право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих неправомірною бездіяльністю. Представник Відповідача Хряк О.О. подав відзив, в якому просить задоволенні позову відмовити. Посилається на те, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.03.2024 дії та рішення працівників прокуратури незаконними не визнавались, а позивачем реалізовувалось його право на оскарження процесуальних рішень передбачене ст. 303 КПК України. Задоволення судами скарг позивача та зобов`язання вчинити певні процесуальні дії не свідчить про протиправність дій працівників органів прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи те, що права та інтереси позивача були поновлені. Позивачем не надано доказів, які підтверджують причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) працівників органів прокуратури та шкодою, яка за його твердженням, йому заподіяна. Факт незгоди позивача з рішеннями прийнятими під час проведення досудового розслідування, які ним були оскаржені в порядку, передбаченому КПК України, не може бути сам по собі правовою підставою для відшкодування йому моральної шкоди. Враховуючи відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про протиправну бездіяльність, винесення незаконних рішень або вчинення посадовими особами прокуратури незаконний дій щодо позивача, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Рух справи Ухвалою суду від 19.05.2025 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. Ухвалою суду від 29.07.2025 року закрите підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду. Участь у справі сторін та інших учасників справи [PERSON] в судове засідання не зявився, про судове засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на обргунтування зазначені у відзиві на позовну заяву. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 08.03.2024 року о 09:30 [PERSON] звернувся до прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області з повідомленням про корупційне кримінальне правопорушення в якій повідомляв про вчинення дій з ознаками злочину передбаченому ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України. Прокурор Харківської окружної прокуратури Харківської області у встановлений законом строк не вніс відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] від 08.03.2024 року. В порядку ст. 303 КПК України [PERSON] оскаржив бездіяльність прокурора, яка полягає у не внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.03.2024, скаргу [PERSON] на бездіяльність уповноважених осіб Харківської окружної прокуратури Харківської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 08.03.2024 задоволено частково. Зобов`язано прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою [PERSON] від 08.03.2024 про вчинення дій з ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст.191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, протягом 24 годин з моменту отримання копії ухвали. Окружною прокуратурою на виконання зазначеної ухвали слідчого судді внесено відомості до ЄРДР за № 42024222130000022 від 19.03.2024. Про внесення відомостей до ЄРДР повідомлено заявника із наданням витягу. Позивач казує, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.03.2024 року, яка набула чинності, встановлено противоправну бездіяльність посадових осіб структурного підрозділу Харківської обласної прокуратури, і це гарантує йому право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих неправомірною бездіяльністю. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої\~статті 16 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами\~статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі\~статті 1174 ЦК України. Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване\~статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до змісту частини першої\~статті 303 КПК України\~під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. За правилом частини другої\~статті 307 КПК України\~слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. В ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Та обставина, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.03.2024, скаргу [PERSON] задоволено частково не доводить заподіяння йому шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю прокурора, яка виразилась у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення в ЄРДР, та настанням шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.\~\~ Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19). У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті\~1173,\~1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам\~закону\~чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач. З огляду на загальні засади доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і яким є розмір її відшкодування. Вирішувати такі спори потрібно з урахуванням того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті\~3,\~19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Зазначена позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 р. у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24). Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 також зробив висновок про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку такої поведінки із завданою шкодою. Саме лише задоволення скарги щодо неправомірності дій працівників правоохоронного органу не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями працівників (посадових осіб) такого органу та завданою шкодою. Причинний зв`язок (як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди) між протиправною поведінкою та шкодою проявляється у тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Окрім того, оскарження [PERSON] бездіяльності прокурора є механізмом реалізації його права на судовий контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування та додержанням прав особи в кримінальному провадженні. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Втім, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної шкоди. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 27 червня 2019 року, справа № 461/2914/17, провадження № 61-34227св18, від 30 березня 2022 року, справа № 638/1923/20, провадження № 61-13701св21, від 29 березня 2023 року, справа № 638/13345/18, провадження № 61-10873св21, від 17 квітня 2023 року, справа № 751/3968/22, провадження № 61-3209св23. Реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2021 року у справі № 646/5190/19-ц, провадження № 61-3057св21. Позивач не надав відповідних доказів на доведення тих обставин, що йому завдано моральну шкоду в результаті хвилювань й переживань, спричинених порушенням його права. В позовній заяві приводиться лише оціночне судження позивача щодо завдання йому моральної шкоди, яка полягає в тому, що позивач не погоджується з результатами розгляду його звернення. При цьому позивачем не конкретизовано, в чому саме виразилася завдана позивачу з боку відповідача моральна шкода, та не надано належних та допустимих доказів, того, що з вини відповідача позивачу [PERSON] була спричинена моральна шкода та наявність причинного зв`язку між шкодою, завданою позивачу і протиправним діянням заподіювача. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задовлення позовних вимог, оскільки при розгляді справи позивачем не надано належних та допустимих доказів завдання йому моральної шкоди з боку відповідача, а також підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою, про спричинення якої зазначає позивач [PERSON] , і протиправним діянням відповідача. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок Держави, оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат.

Outcome: dismissed