Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

19 грудня 2025 року до суду надійшла заява [PERSON] про встановлення факту смерті [INFO] на тимчасово окупованій території України [PERSON] ,\~ [INFO] , уродженки с. Селець, Красногорського району, Брянської області, РСФСР. Зазначає, що [INFO] померла його бабуся, однак враховуючи, що вона померла на окупованій території, заявник позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію смерті. 19 грудня 2025 року відкрито провадження по справі окремого провадження та призначено справу до розгляду на 19 грудня 2025 року. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи\~встановлено,\~що відповідно\~до довідки\~про смерть\~ (до\~форми №\~11\~видається для\~поховання)\~№ С-03613\~від 04.12.2025\~року,\~ [INFO] померла\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , причина смерті: «Недостатність печінково-ниркова, рак головки підшлункової залози, атеросклеротична хвороба серця». Заявником, як доказ в обґрунтування своїх вимог, надано до суду копію свідоцтва про смерть [PERSON] , видане територіальним відділом РАГС міста Бердянськ та Бердянського району Управління РАГС Запорізької області, 04.12.2025 року серії [NUMBER] . Померла [PERSON] ,\~ [INFO] була громадянкою України. Померла є бабусею заявника громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Бердянськ Запорізька область, який наразі зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та проживає за адресою: [ADDRESS] . Факт спорідненості заявника із померлою [PERSON] підтверджується доданими до матеріалів справи документами, а саме копією свідоцтва про народження самого заявника серії [NUMBER] від 23.08.1994 року, а також копіями свідоцтв про народження та про одруження його батьків. Разом з тим, згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який послідуючими Указами Президента України неодноразово подовжувався та триває і на даний час. Бердянська міська територіальна громада Бердянського району Запорізької області включено до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні), що є загальновідомим фактом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст.ст. 1, 4 ч. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Вирішуючи дану справу, суд бере до уваги Інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VІІІ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», в якому містяться роз`яснення стосовно того, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Надані заявником\~документи,\~свідчать про\~смерть [INFO] [PERSON] ,\~ [INFO] , уродженки с. Селець, Красногорського району, Брянської області, РСФСР, місце смерті: Запорізька область, Бердянський район, с. Роза. Відповідно до положень ч.2 ст.49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. Згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті. Наявні у заявника документи не створюють правових наслідків та не дозволяють безпосередньо вчинити державну реєстрацію смерті органом РАЦС. Положеннями ст.3, ст.8, ст.9 Конституції України\~визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Питання ж про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Разом з тим, при вирішення питання щодо оцінки доказів у справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, згідно висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема,\~«Loizidou\~v.\~Turkey», «Cyprus\~v.\~Turkey»),\~а також Молдови та Росії (зокрема,\~«Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others\~v.\~MoldovaandRussia»),\~ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії\~(Namibia case), ),\~ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті оцінки медичних документів про смерть фізичної особи громадянина України, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території, зразків, визначених законодавством України, можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України). Пунктами 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення факту, що надасть можливість заявникам реалізувати питання виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав заявників і припиняють можливість померлих осіб бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази в їх сукупності вказують на підставність заяви та можливість встановлення факту смерті. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що заяву про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України слід задовольнити, оскільки це буде необхідною умовою для відкриття спадкової справи. Згідно пункту 8 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. На підставі викладеного та

Outcome: approved