Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

22.11.2024р. АТ «ТАСКОМБАНК» звернулось до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №002/9827484-CK_SB від 29.03.2021р. в розмірі 38383,80 грн. В обгрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за вказаним договором. Ухвалою суду від 15 січня 2025 року відкрито провадження у даній справі та постановлено здійснити її розгляд в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, також в цій ухвалі роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Вказана ухвала та копія позовної заяви з додатками була надіслана представнику відповідача в електронному вигляді, яка доставлена до його електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» 24.03.2025 року та направлена відповідачу рекомендованим поштовим відправленням, яке було йому вручене 11.04.2025 року. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву від 08.04.2025 року, в якому він не погоджується з доводами позивача, викладеними у позовній заяві з наступних підстав. Надані позивачем документи, що містяться в матеріалах справи, категорично не визнаються [PERSON] , а в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки. При укладенні договору АТ «ТАСКОМБАНК» не дотримався вимог законодавства про повідомлення споживача щодо умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Тобто позивачем не надано підтвердження, з якими саме умовами укладення договору [PERSON] ознайомлений. Вважає, що позовні вимоги щодо сум заборгованостей, що виникли до 22.11.2021 є такими, що вийшли за межі строку позовної давності. За розрахунками представника відповідача оборот коштів протягом періоду з 30.11.2021 по 04.07.2022 за критерієм зарахування складав 16659,57 грн, а витрати складали 15686,20 грн, тобто реальна заборгованість за вказаний період відсутня. Отже вважає, що вимога щодо заборгованості по тілу кредиту не підлягає задоволенню. Обгрунтовуючи підстави нарахування відсотків, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач посилається на Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в АТ «ТАСКОМБАНК» при наданні банківських послуг щодо карткового продукту «IZIBank», як невід`ємну частину кредитного договору. Представник відповідача зазначає, що вказані документи мають мінливий характер, а тому не можна їх вважати складовою кредитного договору та відповідно АТ «ТАСКОМБАНК» неправомірно нарахувало проценти по заборгованості за кредитним договором. Тому просить застосувати до позовної заяви наслідки спливу позовної давності та у задоволенні позовних вимог до [PERSON] відмовити повністю, поклавши на позивача судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України. Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходили. За відсутності таких клопотань, суд, у відповідності до ч. 13 ст. 7, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу за наявними у ній матеріалами. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що до АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся [PERSON] з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 29.03.2021 року АТ «Таскомбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 002/9827484-CK_SB, у відповідності до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання відповідачем заяви-договору про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщені на сайті https: //izibank.com.ua) /а.с. 7/. Відповідно до даної заяви-договору відповідач просив відкрити поточний рахунок [NUMBER] у національній валюті. За доводами позову, позичальнику було встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми, а саме надані кредитні кошти в сумі 27000 грн з процентною ставкою 37%, строк користування - 12 місяців з автоматичною пролонгацією до 28.03.2024 року. Також на підтвердження факту укладення кредитного договору банком надано Тарифи банку щодо відкриття та закриття рахунків, обслуговування картки в межах проєкту «IZIBank», витяг з публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, у якому відсутні дані про ознайомлення із вказаними документами [PERSON] під час підписання 29.03.2021 року заяви про приєднання /а.с. 9-12, 14-29/. З довідки т.в.о.керівника операційного центру банку вбачається, що [PERSON] з 29.03.2021 є власником поточного рахунку у валюті гривня, який відкритий відповідно до заяви-договору та має картку № [NUMBER] /а.с. 8/. Згідно з банківською випискою по рахунку за період з 29.03.2021 по 06.11.2024 [PERSON] вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, періодично проводив погашення кредиту, поповнював банківську картку /а.с. 32-64/. Даний факт стороною відповідача не спростовано. Згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору №002/9827484-CK_SB від 29.03.2021р., укладеного із [PERSON] , останній станом на 06.11.2024 року, має заборгованість 38383 грн 80 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 27014 грн 50 коп.; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) 11369 грн 30 коп. /а.с. 30-31/. Вирішуючи заявлені вимоги, перевіряючи заперечення представника відповідача, суд вважає за необхідне дослідити умови вказаного договору, виходячи з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ТАСКОМБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві-договорі від 29.03.2021 р. процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором від 29.03.2021 року, посилався на тарифи користування картками IZIBank, витяг з публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, як невід`ємні частини спірного договору. Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження, що саме той витяг з публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Тарифи Банку розумів [PERSON] та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-договір на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання Позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах розміру і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11.03.2015 провадження №6-16цс15. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «ТАСКОМБАНК» в період - з 29 березня 2021 року (підписання відповідачем заяви-договору) до листопада 2024 року (звернення до суду з позовом), тобто кредитор міг додати до позовної заяви тарифи та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Надані АТ «ТАСКОМБАНК» умови публічної пропозиції (оферти) на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг і Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в Банку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в документі про умови кредитування, який безпосередньо підписаний позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-договорі домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком тарифи та витяг з умов (публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК») не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не підписані відповідачем. З наведених підстав, суд дійшов висновку про те, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи заяву-договір позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. За таким обставин, суд погоджується з доводами представника відповідача, що позивачем не було доведено правомірність нарахування відсотків за користування кредитними коштами, тому суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача нарахованих банком відсотків у сумі 11369,30 грн. Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «ТАСКОМБАНК» також просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 27014 грн 50 коп. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті позивачу, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту, проте не в зазначеній позивачем сумі. Як вбачається з дослідженого розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідача, банком були списані відсотки у сумі 10535,06 грн з [PERSON] . Тому, оскільки між сторонами не узгоджено умови кредитування про стягнення відсотків, суд вважає, що з [PERSON] на користь АТ «ТАСКОМБАНК» підлягає стягненню 16479,44 грн (27014,50-10535,06) заборгованості за тілом кредиту. Слід зазначити, що п.19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції на момент звернення позивача до суду з позовом), визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Тому суд відхиляє доводи представника відповідача щодо застосування позовної давності, у зв`язку з чим і не приймає до уваги наданий ним розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого заборгованість у [PERSON] була відсутня. Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частина 2 ст. 13 ЦПК України визначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідач та його представник в даній справі не надав суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог у повному обсязі. Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає за правомірне позовні вимоги задовольнити частково у вищевказаній сумі. Крім того, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та заявлену вимогу представника відповідача про стягнення судових витрат з позивача, суд виходить з наступного. Так представником відповідача у відзиві на позовну заяву заявлено до стягнення судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу адвоката орієнтовно в розмірі 10000 грн. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Постановою Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи викладене, оскільки стороною відповідача не надано договору про надання правової допомоги, належних та допустимих доказів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, які б засвідчували факт того, що відповідач дійсно поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн., суд не вбачає підстав для відшкодування відповідачу заявлених ним витрат на правову допомогу. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного, вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно обсягу задоволених вимог у розмірі 1039,94 грн.

Outcome: partial