Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

03.11.2025 позивач звернувся до Олександрівського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування своїх вимог зазначає, що 26.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан » та [PERSON] було укладено кредитний договір № 101919430, згідно умов якого позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу грошові кошти (фіксований кредит) в сумі 10300,00 гривень. ТОВ «МІЛОАН» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору. Кредитні кошти було надано кредитодавцем шляхом переказу на картковий рахунок позичальника. 10.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір №10-02/2022-50, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» право грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики №101919430 від 26.10.2021, що укладений між ТОВ « Мілоан» та [PERSON] 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача. На підставі вищевикладеного позивач просить стягнути з відповідача 53302,50 грн, з яких: 10300,00 грн., заборгованість за тілом кредиту; 41972,50 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, заборгованість за комісіями 1030,00 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 16 000,00 грн. Ухвалою суду від 05.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи проводити без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток поштовим повідомленням з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за зареєстрованим місцем проживання. Заяв про поважність неявки в судове засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву не надав. На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 26.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан » та [PERSON] було укладено кредитний договір №101919430, згідно умов якого позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу грошові кошти (фіксований кредит) в сумі 10300,00 гривень зі строком кредитування на 30 днів; дата повернення кредиту 25.11.2021; сума до повернення: 15192.50 грн. Складові частини сукупної вартості кредиту: Комісія за надання кредиту: 1030.00 грн. Нараховується одноразово за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту за договором; Проценти за користування кредитом: 3862.50 грн. Нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Кредитні кошти в сумі 10300,00 грн. були перераховані ТОВ «Мілоан» на картковий рахунок позичальника № [NUMBER] , про що свідчить квитанція ТОВ «Єлаєнс» від 26.10.2021 року. Відповідно до розрахунку первісного кредитора заборгованість відповідача станом на 24.01.2022 року складає 46092,50 грн, в тому числі відсотки за користування кредитом в розмірі 34762,50 грн. 10.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір №10-02/2022-50, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» право грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики № 101919430 від 26.10.2021, що укладений між ТОВ « Мілоан» та [PERSON] 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача. Відповідно до розрахунку проведеного ТОВ «Вердикт Капітал» ззаборгованість відповідача за кредитним договором розрахована до 23.02.2022 року та складає 53302,50 грн., з яких 10300,00 грн тіло кредиту та 41972,50 грн нарахованих відсотків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відповідно до умов договору позики № 101919430 від 26.10.2021 отримав грошові кошти в розмірі 10300,00 грн. Відповідно до наданих розрахунків заборгованість по договору позики №101919430 від 26.10.2021 року, складає 53302,50 грн, з яких: 10300,00 грн., заборгованість за тілом кредиту; 41972,50 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, заборгованість за комісіями 1030,00 грн. Відповідно до наданих розрахунку заборгованості по договору позики №101919430 від 26.10.2021 року, проведеного первісним кредитором ТОВ «Мілоан» нарахування процентів здійснювалось з 26.10.2021 року по 24.01.2022 року. Відповідно до розрахунку ТОВ «Вердикт Капітал» нарахування процентів здійснювалось з 10.02.2022 по 23.02.2022, тобто кредиторами нараховані проценти відповідачу, які перевищують строк на який надавалась позика до 25.11.2022 рок. Водночас доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у Постанові Великої Палати від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. У зв`язку з цим, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом за межами строку кредитування відсутні. Судом проведено перерахунок заборгованості відповідача відповідно до умов кредитного договору, а саме 10300,00 грн х 1,25 % х 30 днів = 3862,50 грн. Таким чином з відповідача підлягає стягненню заборгованість в сумі 15192,50 грн, з них 10300,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 3862,50 грн заборгованість за відсотками та 1030,00 грн заборгованість за комісією. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив умови договору позики, добровільно заборгованість не сплатив, тому позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь ТОВ «Колект Центр» заборгованість за договором позики в сумі 15192,50 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 15 192,50 грн, що складає 28,50 %, то у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України на відповідача слід покласти відшкодування на користь позивача сплаченого судового збору у розмірі пропорційно до задоволених позовних вимог, що складає 690,38 грн. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За ре-зультатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають роз-поділу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судо-вих витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару ад-воката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг поміч-ника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допо-моги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою осо-бою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необ-хідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 від 03.10.2019 року. Судом встановлено, що 02.09.2024 року між ФОП [PERSON] та ТОВ «Коллект Центр» був укладений договір про надання правової допомоги №02-09/2024-8. Надана заявка на надання юридичної допомоги №29 від 01.09.2025 року на суму 16000 грн, витяг з акту №13 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 року. Пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справ №755/9215/15-ц, зазначено що, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) по-ведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне тверд-ження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудо-вого вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На думку суду, понесені ТОВ «Коллект Центр» витрати на правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн є неспівмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову та значення справи для сторони, з відповідача на користь позивача слід стягнути 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного і

Outcome: partial