Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

07.08.2025 до Холодногірського районного суду м.Харкова за підсудністю з Новобаварського районного суду міста Харкова надійшла цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання прав споживача послуг порушеними та стягнення моральної шкоди, в якій позивач [PERSON] просить суд визнати порушеними його права споживача на отримання якісних послуг поштового зв`язку, стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Укрпошта» на його користь моральну школу 40 000,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. В обґрунтування поданого позову зазначає, що 27.08.2024 року набрало законної сили рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 року про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України (Центральна медична військово-лікарська комісія), скорочена назва ДУ ГМЦ МВС України, яким зобов?язано відповідача розглянути скаргу [PERSON] від 26.02.2024 року про перегляд довідки військово-лікарської комісії Державного управління «Територіальне медичне об`єднання МВС України у Харківській області № 74 від 19.01.2024 року. 13.09.2024 року позивач звернувся з заявою про примусове виконання судового рішення на адресу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. 20.09.2024 року державним виконавцем Пилипчуком К.Р. було відкрито виконавче провадження, про що позивач був повідомлений листом за № 24145/31-31, отриманим поштовим зв?язком 27.09.2024 року. 18 жовтня 2024 року поштовим зв`язком отримано листа за № 33/4-2949 від 10.10.2024 року з Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України, скорочена назва ДУ ГМКЦ МВС України, (раніше Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України) за підписом начальника установи Івана Яворського, відповідно якого листом від 13.08.2024 року за № 33/4-2224 ДУ ГКМЦ МВС України повідомило, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 року у справі № 520/13287/ 24 Центральна медична (військово-лікарська комісія ДУ ГКМЦ МВС України повторно розглянула скаргу від 26.02.2024 року про перегляд довідки медичної (військово-лікарської комісії Державної установи «Територіально-медичне об» єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області від 19.01.2024 року № 74 та проведення контрольного медичного огляду з метою вирішення питання придатності до військової служби. За результатами розгляду позивачу було запропоновано прибути до ЦМ/ВЛК для проведення контрольного медичного обстеження в умовах госпіталю ДУ ГМКЦ МВС України. Також проінформовано, що для проведення військово-лікарської експертизи необхідно надати з підрозділу за місцем служби направлення на медичний огляд, медичну та службову характеристики, іншу медичну документацію, складену щодо мене на час проходження військової служби. Вищевказаний лист був направлений позивачу через відділення АТ «Укрпошта» 14.08.2024 року (трекінг відправлення № 0411600022784.) Однак поштове відправлення повернуто на адресу Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України за закінченням терміну зберігання. У зв?язку з неявкою позивача до Центральної медичної військово-лікарської комісії 04.10.2024 року, її засідання було проведено без обстеження позивача, та прийнято рішення не на його користь, а саме: про відсутність підстав для перегляду рішення М(ВЛК) від 19.01.2024 року № 74. Рекомендований лист № 04160022784 прийнятий до пересилання 14.08.2024 року у відділенні № 116 м. Київ з індексом 04116 на ім?я [PERSON] (м. Харків, 61093), надійшов до відділення № 93 м. Харків з індексом 61093 28.08.2024 року. З роздруківки підтвердження стосовно руху листа з трекінгом відправлення №0411600022784 вбачається, що дійсно таке відправлення було прийнято поштовим відділенням 04116 у м.Києві 14.08.2024 року та 28.08.2024 року прибуло до відділення 61093 у місті Харкові. Надалі зазначено, що у цей же день 28.08.2024 року відділенням 61093 була невдала спроба вручення, після цього 11.09.2024 року поштовим відділенням 61093 відправлення було повернуто відправнику у зв?язку із закінченням встановленого терміну зберігання. Оскільки позивача у період з 28.08.24 по 11.09.2024 жодним чином не було повідомлено про надходження на вказану адресу відправлення з трекінгом № 0411600022784, то воно дійсно не було отримано. Позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків щодо доставки надісланого йому поштового відправлення і небажання визнавати свої помилки, були порушені норми Закону України «Про захист прав споживачів», заподіяна моральна шкода, оскільки у зв`язку з неотриманням рекомендованого листа про виклик для повторного проходження військово - лікарської комісії, право на який було підтверджено судовим рішенням, не було реалізовано право на звільнення зі служби за станом здоров`я. Крім того, позивач був змушений витрачати власні ресурси на юридичну допомогу, довготривалі переписки що призвело до появи переживань та загострення хронічних хвороб. Позивач просить суд визнати порушеними його права споживача на отримання якісних послуг поштового зв`язку та стягнути з відповідача АТ«Укрпошта» на його користь моральну школу 40 000,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. Ухвалою Холодногірського районного суду м.Харкова від 08.08.2025 вищевказану цивільну справу прийнято до провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.66). 15 вересня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Нікітенка Д.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у повному обсязі в задоволенні позовної заяви [PERSON] у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю. Вважає вимоги Позивача такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони є безпідставними та незаконними, а обставини, на які посилається Позивач, недоведеними та необґрунтованими (а.с.73-79). Відзив обґрунтований тим, що відправлення було прийнято, за документами трекінгу видно, що лист пройшов через відділення, прибув до відділення призначення. Якщо адресат не з`явився, але вручення не відбулося - це не є порушенням оператора, за умови що повідомлення або бланк повідомлення про надходження були надіслані або вкладені, як передбачено правилами надання поштових послуг. Згідно з постановою КАС ВС у справі № 520/25250/21 від 8 червня 2023 року, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця, за винятком коли спеціально передбачено коротший строк (для „Судової повістки" - 5 днів). Отже, повернення поштового відправлення „за закінченням терміну зберігання" після закінчення цього строку не порушує правил, якщо строк та порядок зберігання дотримані. Зазначає, що позивачем не надано достатньо доказів спричинення моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку та вини. Якщо немає належного повідомлення про надходження або про причини невручення, або якщо адресат не звернувся за кореспонденцією після повідомлення - то відповідач має право стверджувати, що порушення було не з його вини чи у межах допустимого за правилами. Стаття 23 ЦК України чітко встановлює, що моральна шкода відшкодовується лише за умови доведення таких обставин. суми морального відшкодування у подібних випадках, коли є просте невручення листа через закінчення строку зберігання, без доведених суттєвих душевних чи фізичних страждань, - встановлюються значно нижче, ніж заявлені 40 000 грн. До того ж, позивачем не доведено, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Позивачем не зазначено, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно та з яких міркувань Позивач виходив визначаючи розмір моральної шкоди, перелік документів та\\або інших доказів, якими вона обґрунтовує заподіяння їй моральної шкоди та не вказує на причинно-наслідковий зв`язок саме дій посадових осіб АТ «Укрпошта» та понесеними моральними стражданнями. Також представник відповідача вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові. Так, позивачем у своїй заяві було обрано такий спосіб захисту як визнання порушеними його прав як споживача на отримання якісних послуг поштового зв`язку. Але, сутність цього способу захисту цивільних прав полягає у можливості вимагати від особи, яка неналежним чином виконує зобов`язання або інші дії неправового характеру, припинення порушення суб`єктивного права учасників цивільних правовідносин. Як правило, такий спосіб захисту цивільних прав застосовується при триваючому порушенні і при цьому особа, яка виступає потерпілою стороною, такого права не позбавляється повністю, а лише потерпає від неналежної реалізації свого права. Визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб характеризується тим, що чітко зазначений суб`єкт порушення суб`єктивного цивільного права, але при цьому є певна особливість, що такі спори не є суто цивільно-правовими, а розглядаються в порядку адміністративного судочинства. Такий спосіб захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб`єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі. АТ «Укрпошта» не є держаним органом, посадовою чи службовою особою, відповідно обраний Позивачем спосіб захисту його прав є неналежним. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору. АТ «Укрпошта» не було порушено Правил надання поштових послуг, а Позивачем не було доведено протиправність дій АТ «Укрпошта», оскільки навіть не було чітко зазначено, які норми законів «Про захист прав споживачів», «Про поштовий зв`язок» та Правил надання поштових послуг було порушено АТ «Укрпошта», внаслідок яких дії АТ «Укрпошта» є неправомірними, та те, що Позивачем не було доведено того факту порушень АТ «Укрпошта» законодавства у сфері надання послуг поштового зв`язку, позов про захист прав споживачів є безпідставним та недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити. Також Відповідач заперечує проти попереднього розрахунку судових витрат Позивача, оскільки позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими та Позивач не надав належного розрахунку понесених вказаних витрат з погодинним розподілом відповідно до конкретно наданих послуг. 06 жовтня 2025 до суду від представника позивача - адвоката Матюшко Л.І. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно якої просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.95-102). В судовому засіданні 22.10.2025 представник позивача просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Допитано в якості свідка [PERSON] (а.с.105-107), яка пояснила, що є дружиною позивача [PERSON] , який наразі є військовослужбовцем, проходить військову службу в лавах ЗСУ. Пояснила, що чоловік є добровольцем, хоча до війни був особою, яка є обмежено придатною до військової служби, пішов захищати Батьківщину добровільно. Під час несення військової служби отримав тяжке поранення, але після лікування отримав висновок медичної комісії, що придатний. У зв`язку з чим [PERSON] оскаржив рішення ВЛК через суд. Рішенням суду було зобов`язано відповідача розглянути скаргу [PERSON] від 26.02.2024 року про перегляд довідки військово-лікарської комісії Державного управління «Територіальне медичне об`єднання МВС України у Харківській області № 74 від 19.01.2024 року. У зв`язку з чим [PERSON] повинен був пройти повторно ВЛК для визначення його придатності до служби у зв`язку з пораненням. Так як чоловік весь час перебуває на фронті, свідок особисто звернулася до поштарки Оксани з проханням, що її родина дуже чекає листа про виклик на медичну комісію, щоб не пропустити його. Свідок постійно особисто ходила на пошту до відділення 61093 в м.Харкові, щоб дізнатися, чи не прийшов лист з ДУ ГМЦ МВС України. Всі співробітники на пошті знали, що наша родина дуже чекає листа. Але, вже в жовтні 2024 прийшов лист ДУ ГМЦ МВС України, що у зв`язку з неявкою [PERSON] до медичної комісії вирішено відсутність підстав для перегляду рішення ВЛК від 19.01.2024 № 74. У зв`язку з тим, що співробітники АТ «Укрпошта», відділення 61093 не вручили повідомлення про виклик на комісію [PERSON] , йому було відмовлено у перегляді рішення ВЛК, психологічний стан її чоловіка дуже тяжкий, пригнічений, він продовжує захищати Батьківщину, хоча мав тяжке поранення, йому зроблено кілька операцій, наразі загострилися його інші хронічні захворювання, на підставі яких його було визнано непридатним до військової служби у мирний час. Свідок [PERSON] (а.с.124-126) повідомила суду, що працює оператором у відділенні 61093 АТ «Укрпошта» в м.Харкові. В її обов`язки входить обслуговування клієнтів на касі, які звертаються до пошти, прийом відправлень, кореспонденції. Вона бачить тільки ті листи, які підлягають поверненню. Повідомлення про відправлення листа надсилається автоматично тим відділенням, з якого кореспонденція відсилається і за умови зазначення номеру телефону отримувача. Якщо номеру телефону отримувача не зазначено, надходження листів друкується в формі №8, реєстр якої веде начальник або заступник начальника відділення АТ «Укрпошти», потім видається листоноші. Якщо адресата не має дома, такий лист записується в форм № 22, через два дня направляють адресату повторне повідомлення про надходження листа на відділення, його виписує листоноша. Якщо адресат не з`явився до відділення для отримання листа, такий лист повертається відправнику за строком зберігання. [PERSON] особисто не знає, але часто її бачить на відділенні, коли вона спілкується з листоношою. Чула, що був якийсь конфлікт на відділенні. Зазвичай на відділенні працює одна листоноша Оксана. Коли вона хворіє або у відпустці, зазвичай присилають заміну на декілька днів (1 раз в три дні), але не завжди. Може бути таке, що лист нікому вручити або повідомити адресата. Свідок [PERSON] (а.с.127-129) повідомила суду, що є начальником відділення № 61093 в м.Харкові, реєструє вхідну кореспонденцію у формі № 8, потім віддає її листоноші, контролює листоношу та операторів на пошті. На відділенні працює одна листоноша Оксана. Коли вона хворіє або у відпустці, зазвичай присилають заміну, або хтось може замінити. Бувають випадки, що нікому носити пошту та повідомлення про надходження кореспонденції. Відповідальність за доставку кореспонденції несе листоноша. Свідок [PERSON] (а.с.138-140) зазначила суду, що працює заступником відділення 61093 АТ «Укрпошта» в м.Харкові. Зранку достає всю вхідну кореспонденцію, приймає та вносить у форму 8, потім надає її листоноші. Якщо адресата не має, кидає в скриньку адресата повідомлення про надходження кореспонденції, через 2 дні повторює ці дії. Якщо адресат відсутній, кореспонденції повертається відправнику. На дільниці 1 листоноша, якщо вона відсутня, дають заміну раз в два дні. Не відомо, з яких причин адресат може не отримати повідомлення про надходження кореспонденції. Свідок [PERSON] (а.с.141-143) пояснила суду, що працює листоношою на відділенні 61093 «Укрпошти» в м.Харкові. Начальник відділення видає їй листи та форму 8, вона пише повідомлення в формі 22 і відмічає в формі 8, ставить дату. Якщо не має поштової скриньки, повертає лист на відділення, через 2 дні повторно повідомляю адресата про надходження листа. Намагається повідомити завжди. Лист знаходиться на відділення 3 дні, а потім повертається відправнику. Бувають такі випадки, що не ходить на адресу, так як не встигає, на відділенні працює одна. В 2024 році була у відпустці з 21.08 по 04.09. Не відомо, чи була заміна. Зазначила, що дійсно [PERSON] давала їй номер телефону, щоб вона повідомила, коли прийде лист, але вона в цей період була у відпустці, тому їй не відомо, чи було вручено лист, який вона так чекала. По інструкції повинна кожного дня здавати роботу начальнику відділення, але не завжди це робить, так як дуже багато роботи, а вона одна. Представник позивача - адвокат Матюшко Л.І. в судове засідання 25.12.2025 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити (а.с.150). Представник відповідача - адвокат Нікітенко Д.Ю.в судове засідання 25.12.2025 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, заперечує проти позовних вимог [PERSON] в повному обсязі (а.с.155). Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.12 ЦПК України та відповідно до ч.ч.1,5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] є діючим військовослужбовцем, учасником бойових дій (а.с.16). Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 адміністративний позов [PERSON] до ДУ «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України (Центральна медична військово-лікарська комісія), третя особа: ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ДУ «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України (Центральна медична військово-лікарська комісія) щодо здійснення належного розгляду скарги [PERSON] від 26.02.2024 про перегляд довідки військово-лікарської комісії Державного управління «Територіальне медичне об» єднання МВС України у Харківській області № 74 від 19.01.2024 року. Зобов`язано ДУ «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України (Центральна медична військово-лікарська комісія) розглянути скаргу [PERSON] від 26.02.2024 про перегляд довідки військово-лікарської комісії Державного управління «Територіальне медичне об» єднання МВС України у Харківській області № 74 від 19.01.2024 року (а.с.17-20,22). Рішення суду набрало законної сили 27.08.2024. 13.09.2024 року позивач [PERSON] звернувся з заявою про примусове виконання судового рішення на адресу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (а.с.21). Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, 20.09.2024 року державним виконавцем Пилипчуком К.Р. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] на підставі виконавчого листа № 520/13287/24 від 12.09.2024, видано Харківським окружним адміністративним судом (а.с.24) Державним виконавцем Пилипчуком К.Р. було повідомлено позивача [PERSON] листом за № 24145/31-31, який він отримав поштовим зв`язком 27.09.2024 року (а.с.23, 25) Листом начальника Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України Яворського І. за № 33/4-2949 від 10.10.2024 року повідомлено [PERSON] , що листом від 13.08.2024 року за № 33/4-2224 ДУ ГКМЦ МВС України повідомляло його, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 року у справі № 520/13287/24 Центральна медична (військово-лікарська комісія ДУ ГКМЦ МВС України повторно розглянула скаргу позивача від 26.02.2024 року про перегляд довідки медичної ( військово-лікарської комісії Державної установи «Територіально-медичне об» єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області від 19.01. 2024 року № 74 та проведення контрольного медичного огляду з метою вирішення питання придатності до військової служби. За результатами розгляду [PERSON] було запропоновано прибути до ЦМ/ВЛК для проведення контрольного медичного обстеження в умовах госпіталю ДУ ГМКЦ МВС України. Також проінформовано, що для проведення військово-лікарської експертизи необхідно надати з підрозділу за місцем служби направлення на медичний огляд, медичну та службову характеристики, іншу медичну документацію, складену щодо мене на час проходження військової служби (а.с.28-29). Вищевказаний лист був направлений позивачу через відділення АТ «Укрпошта» 14.08.2024 року (трекінг відправлення № 0411600022784.) Поштове відправлення повернуто на адресу Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України за закінченням терміну зберігання (а.с.28-29). Згідно протоколу № 39 засідання ЦМ/ВЛК ДУ ГМКЦ МВС України від 04.10.2024 у зв?язку з неявкою [PERSON] до Центральної медичної військово-лікарської комісії 04.10.2024 року, її засідання проведено без обстеження позивача та прийнято рішення про відсутність підстав для перегляду рішення М(ВЛК) від 19.01.2024 року № 74 (а.с.30-31). Відповідно роздруківки-підтвердження стосовно руху листа з трекінгом відправлення №0411600022784 вбачається, що дійсно відправлення з трекінгом № 0411600022784 було прийнято поштовим відділенням 04116 у м.Києві 14.08.2024 року та 28.08.2024 року прибуло до відділення 61093 у місті Харкові. 28.08.2024 року відділенням 61093 була невдала спроба вручення, після цього 11.09.2024 року поштовим відділенням 61093 відправлення було повернуто відправнику у зв?язку із закінченням встановленого терміну зберігання (а.с.33-34). Згідно відповіді АТ «Укрпошта» від 18.12.2024 на адвокатський запит Матюшко Л.І. , АТ «Укрпошта» повідомила, що за повідомленням відповідних структурних підрозділів Укрпошти та інформації, зазначеній в автоматизованій системі Укрпошти, рекомендований лист № 04160022784 прийнятий до пересилання 14.08.2024 року у відділенні № 116 м. Київ з індексом 04116 на ім?я [PERSON] ( м. Харків, 61093) надійшов до відділення № 93 м. Харків з індексом 61093 28.08.2024 року. Доставлявся згідно вказаної на листі адреси, але не вручений, оскільки двері будинку ніхто не відчинив. Оскільки у адресата відсутня абонентська поштова скринька, залишити повідомлення про надходження листа не надалось можливим. Лист 11.09.2024 року за закінченням терміну зберігання повернуто на адресу відправника та вручено на підставі довіреності уповноваженій особі на одержання поштових відправлень ДУ «Головного медичного центру Міністерства внутрішніх справ України» 20.09.2024 року під підпис». Надати підтверджуючий документ про вжиті заходи щодо вручення рекомендованого листа №04160022784 (повідомлення про надходження поштового відправлення ф.22) не вбачається можливим (а.с.41-42). Відповідачем під час розгляду справи не надано суду жодних доказів щодо належного вручення рекомендованого повідомлення [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у період з 28.08.24 по 11.09.2024 року, як не надано суду і доказів того, що позивач був належним чином повідомлений про надходження на вказану адресу відправлення з трекінгом № 0411600022784. Згідно медичної документації, стан здоров`я позивача [PERSON] значно погіршився, відбулося загострення хронічних хвороб, позивач на даний час потребує тривалого лікування (а.с.43-47). Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК). Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Надання послуг поштового зв?язку проводиться об?єктами поштового зв?язку Укрпошти згідно з вимогами Правил надання послуг поштового зв?язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2023 року № 1071), Закону України «Про поштовий зв?язок». Закон України «Про поштовий зв?язок» визначає правові, соціально-економічні та організаційні основи діяльності у сфері надання послуг поштового зв?язку, а також регулює відносини між органами державної влади та органами місцевого самоврядування, операторами поштового зв?язку і користувачами їхніх послуг. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 січня 2002 року № 10-р «Про національного оператора поштового зв?язку» АТ «Укрпошта» виконання функцій національного оператора поштового зв?язку покладено на акціонерне товариство "Укрпошта». Відповідно до умов пункту 3.5. Статуту АТ «Укрпошта», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 14 грудня 2018 року № 611 (нова редакція з датою оприлюднення 01.01.2025 року). Товариство є юридичною особою приватного права, може набувати майнових та особистих немайнових прав, обов?язків і здійснювати їх, вчиняти правочини відповідно до вимог законодавства та цього Статуту. Згідно п.6 Статуту Товариство має право виступати заявником, позивачем, відповідачем, третьою особою, учасником у судах загальної юрисдикції, судах конституційної юрисдикції, міжнародних комерційних та інших судах у тому числі в судах іноземних держав та у міжнародних організаціях, уповноважених розглядати спори), а також мати інші права та обов?язки, що надаються юридичній особі. Послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості (ч.2 ст.13 Закону України «Про поштовий зв`язок»). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець немає права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необгрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Умови публічного договору, які суперечать части другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідач надає поштові послуги за певну плату, а позивач хотів скористався цими послугами, чекав на поштове відправлення від ДУ «Головного медичного центру Міністерства внутрішніх справ України», суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено договір про надання поштових послуг. Відповідно до п.9 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України№ 270 від 05.03.2009 року оператори поштового зв`язку зобов`язані забезпечувати: - надання послуг поштового зв`язку встановленого рівня якості відповідно до нормативно-правових актів, що регламентують діяльність операторів поштового зв`язку, умов договору; - пересилання поштових відправлень, що належать до універсальних послуг поштового зв`язку, у нормативні строки; - пересилання поштових відправлень, що не належать до універсальних послуг поштового зв`язку, поштових переказів у строки, визначені відповідно до укладеного договору про надання послуг поштового зв`язку та інше. У відповідності до ст. 1 Закону України "Про поштовий зв`язок" послуги поштового зв`язку - продукт діяльності оператора поштового зв`язку з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів банківських операцій, спрямований на задоволення потреб користувачів. Оператор поштового зв`язку (оператор) - суб`єкт підприємницької діяльності, який в установленому законодавством порядку надає послуги поштового зв`язку. На підставі ст. 3 Закону України "Про поштовий зв`язок" основними засадами діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку, зокрема, є забезпечення надання послуг поштового зв`язку встановленого рівня якості. Дійсно, відповідно з п.4 Правил для одержання адресатом (одержувачем) простих поштових відправлень, періодичних друкованих видань, повідомлень про надходження поштових відправлень, поштових переказів в операційних залах об?єктів поштового зв?язку можуть встановлюватися абонементні скриньки. Згідно з п.15 Правил Внутрішні реєстровані поштові відправлення, поштові перекази можуть прийматися для пересилання з повідомленням про їх вручення через текстове повідомлення технічних засобів оператора поштового зв?язку або повідомленням, що підтримується засобами Інтернету, на вибір користувача. Відповідно до п.18 Правил адресат реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу інформується про надходження адресованого йому поштового відправлення, поштового переказу шляхом надсилання текстового повідомлення з використанням технічних засобів оператора поштового зв?язку, повідомленням, що підтримується засобами Інтернету, або повідомленням у паперовій формі за встановленою оператором поштового зв`язку формою. Згідно з п.73 Правил Інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді текстового повідомлення за номером телефону мобільного зв?язку, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а в разі відсутності номера телефону мобільного зв?язку - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланка повідомлення про надходження поштового відправлення або в інший спосіб, встановлений оператором поштового зв`язку. Відповідно з ч.2 п.75 Правил прості та реєстровані поштові відправлення, повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів можуть доставлятися з використанням абонентської поштової скриньки або в інший спосіб, який визначає оператор поштового зв?язку. Згідно з п.77 Правил у разі відсутності або несправності абонентської поштової скриньки, невиконання вимог щодо її встановлення, відсутності відповідного договору з оператором поштового зв?язку про доставку поштових відправлень, періодичних друкованих видань оператор поштового зв?язку зобов?язаний повідомити користувача послуг поштового зв?язку про свою відмову від доставки адресованих йому поштових відправлень, періодичних друкованих видань. Згідно п.81 Правил рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка"), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об?єкті поштового зв?язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім?ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (одержувача) або повнолітніх членів його сім?ї про надходження поштового відправлення, поштового переказу адресат (одержувач) інформується у спосіб, визначений оператором поштового зв`язку. Статтею 32 Закону України «Про поштовий зв`язок» передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання послуг з пересилання внутрішніх поштових відправлень, доручень користувачів щодо поштових переказів оператори поштового зв`язку несуть перед користувачами таку визначену вказаною спеціальною нормою відповідальність за несвоєчасну доставку рекомендованих поштових відправлень усіх видів штраф у розмірі 25% вартості послуги поштового зв`язку. Інша відповідальність законодавством не передбачена. Згідно до п.112 Правил користувач має право на подання звернень (скарг) щодо надання послуг поштового зв`язку оператору поштового зв`язку, національному регулятору, іншим органам державної влади відповідно до компетенції, а також на їх розгляд щодо поновлення його прав і захисту законних інтересів відповідно до законодавства. Подання, розгляд звернень (скарг) користувачів та усунення порушень їх прав здійснюється відповідно до Законів України "Про поштовий зв?язок", "Про захист прав споживачів", "Про звернення громадян", цих Правил та інших нормативно-правових актів. Відповідно до п.114 Правил, оператор поштового зв?язку за невиконання чи неналежне виконання послуг поштового зв?язку несе відповідальність перед користувачами послуг поштового зв?язку згідно із законом. Спори щодо відшкодування завданих користувачеві фактичних збитків, моральної шкоди, втраченої вигоди через неналежне виконання оператором поштового зв`язку своїх зобов`язань, а також інші спори між користувачем та оператором поштового зв`язку вирішуються у судовому порядку. Суду надано належні докази, що позивачу [PERSON] дійсно через відділення АТ «Укрпошта» 14.08.2024 року було надіслано рекомендоване повідомлення №0411600022784 щодо його виклику на засідання до Центральної медичної військово-лікарської комісії 04.10.2024 року. Але, вказане поштове відправлення №0411600022784 не було ані вручено позивачу, ані повідомлено у будь-який спосіб про його надходження до відділення АТ «Укрпошта» №61093, у зв`язку з чим було повернуто на адресу Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України за закінченням терміну зберігання. Згідно пояснень свідків, які є співробітниками відділення 61093 АТ «Укрпошта» та були допитані судом в судовому засіданні, письмове повідомлення №0411600022784 дійсно не було виписане та не вручене листоношею на ім?я Оксана, так як листоноша на той час перебувала у відпустці. У зв`язку з неявкою [PERSON] до Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України, Центральною медичною військово-лікарською комісією встановлено відсутність підстав для перегляду рішення М(ВЛК) від 19.01.2024 року № 74, що привело до значного нервового зриву та погіршення здоров`я позивача. Суд відноситься критично до твердження відповідача про те, що АТ «Укрпошта» належним чином виконала послуги поштового зв`язку за своєчасне доставлення відправлення. Відповідно до частин 3,6 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1)безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Відповідно до Постанови Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 (з наступними доповненнями та змінами), моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з роз?ясненнями, які містяться у п.1 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної ( немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. У п.9 вищевказаної постанови роз?яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд приймає до уваги доводи позивача щодо завдання йому моральної шкоди через протиправну поведінку відповідача внаслідок неналежного виконання відповідачем АТ «Укрпошта» своїх обов`язків щодо пересилання та вручення поштового відправлення, а саме: неналежне виконання взятих на себе обов?язків АТ «Укрпошта» призвело до непоінформованості позивача щодо необхідності його явки для проведення контрольного медичного обстеження в умовах госпіталю ДУ ГМКЦ МВС України, внаслідок цього позивач отримав відмову у вирішенні мого питання щодо повторного проходження ВЛК, що фактично нівелювало можливість виконання судового рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2024, постановленого на його користь. Крім того, внаслідок неналежного виконання відповідачем АТ «Укрпошта» своїх обов`язків, стан здоров`я [PERSON] значно погіршився, зокрема загостренням хронічних хвороб, що підтверджується належними медичними висновками, відповідно яких відповідач потребує тривалого лікування, і лише після його проходження у нього буде змога повторно отримати направлення на ВЛК, між тим така можливість була упущена. Суд не погоджується з позицією відповідача, про те, що позивачу не спричинена моральна шкода, так як факт порушення його прав знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та примусив звертатись за захистом до суду, що вимагає докладання додаткових зусиль до поновлення у правах та доведення факту порушення. Як встановлено в судовому засіданні, працівником відповідача зазначені вимоги законодавства, що регулюють відносини по наданню поштових послуг, не були дотримані, права позивача на надання якісних послуг поштового зв`язку порушені, а тому вони підлягають відновленню шляхом відшкодування заподіяної шкоди. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що діями відповідача позивачеві було завдано моральної шкоди, оскільки ПАТ «Укрпошта» не дотримано принципу на повагу до особистого життя позивача шляхом несвоєчасного надіслання його кореспонденції. Але, усвідомлення взаємозв?язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту, вочевидь, має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що, зазвичай, виникає за подібних життєвих обставин. У цьому контексті слід враховувати визнання Європейським Судом з Прав Людини існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини. Зокрема в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі «Абдулазаз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, спричинена моральна шкода не завжди може предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особа, які зіткнулися з проблемами, можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог 4.3 ст.23 ЦК України, згідно якої розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в залежності від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Але при цьому суд враховує, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення. За таких обставин з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивача, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд визначає відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи питання про відшкодування відповідачу витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Як передбачено ст.15 ЦПК України - учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, та становлять одну із складових судових витрат ч.1 ст.133 ЦПК України. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. За змістом ст. 137 ЦПК України (1) витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. (2) За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. (3) Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (4) Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (5) У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (6) Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року за № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного встановлено, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Так, суду надано Договір № 24 про надання професійної правничої допомоги від 04.11.2024, Договір № 30 про надання професійної правничої допомоги від 05.11.2025, укладений між [PERSON] та адвокатом Матюшко Л.І., Додаткову Угоду № 1 до Договору № 24 про надання професійної правничої допомоги від 04.11.2024, Акт прийому передачі наданих послуг за договором № 24 про надання професійної правничої допомоги від 04.11.2024, відповідно до якого загальний розмір наданої правової допомоги складає 11 000 грн., сторони погодили до сплати 10 000 грн., квитанцію № 1 від 16.01.2025 про сплату 10 000 грн. за надання правової допомоги. Суду не надходили клопотання представника відповідача щодо зменшення витрат на правову допомогу, а отже, суд прийшов до висновку про стягнення з АТ «Укрпошта» на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. Статтею 89 ЦПК України закріплено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відсутність позиції відповідача по суті позову не є підставою для задоволення позовних вимог, якщо вони не обґрунтовані та доказово не підтверджені. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). З огляду на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Акціонерного товариства "Укрпошта" про визнання прав споживача послуг порушеними та стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Згідно ч.2 п. ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн. на момент подання позову до суду) Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача. Враховуючи викладене та

Outcome: partial