Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Перший заступник прокурора Миколаївської області 04 жовтня 2017 року звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Березанської районної державної адміністрації, [PERSON] та [PERSON] , у якому просив: - визнати незаконним і скасувати розпорядження Березанської районної державної адміністрації №13 від 04 січня 2012 року, яким затверджено проєкт землеустрою та надано у власність [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 4820983900:09:000:1519 для індивідуального дачного будівництва за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району; - визнати недійсним державний акт серії ЯК № 819763 на право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 4820983900:09:000:1519 площею 0,1 га для індивідуального дачного будівництва, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 482090001000008; - витребувати вказану земельну ділянку вартістю 55200,00 грн. від [PERSON] ; - стягнути з відповідачів на користь прокуратури Миколаївської області сплачений судовий збір за подачу позову. На обґрунтування заявлених вимог прокурор посилався на те, що розпорядженнями Березанської районної державної адміністрації № 415 від 13 липня 2011 року, № 552 та №553 від 16 вересня 2011 року, які визнані незаконними та скасовані рішенням Господарського суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року, припинено право постійного користування ДП "Очаківське лісомисливське господарство" земельними ділянками загальною площею 2.49 га, розташованими в урочищі "Рибаківка" Березанського лісництва, квартал 43, виділи 2, 4, та квартал 45, виділи 1, 2. У подальшому за рахунок зазначених земель розпорядженням Березанської РДА від 16 вересня 2011 року № 554 (зі змінами, внесеними розпорядженням від 11 листопада 2011 року № 680) [PERSON] , серед інших осіб, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) площею 0,1 га із земель державної власності (запасу) в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області, а розпорядженням Березанської районної державної адміністрації №24 від 04 січня 2012 року затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 4820983900:09:000:1519 для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області. На підставі вказаного розпорядження [PERSON] 18 січня 2012 року видано державний акт серії ЯК № 819763 на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 4820983900:09:000:1519, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 482090001000008. У подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 02 листопада 2016 року [PERSON] відчужив спірну земельну ділянку на користь [PERSON] , про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 17239358. Прокурор вважав, що розпорядження Березанської РДА №13 від 04.01.2012 року прийняте з порушенням вимог законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним та скасуванню з одночасним визнанням недійсним та скасуванням виданого на його підставі державного акта на право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку та витребуванням земельної ділянки від кінцевого власника [PERSON] на підставі п.3 ч.1 ст.388 ЦК України як такої, що вибула з власності держави без волі власника, повноваження якого належать Миколаївській обласній державній адміністрації. Прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка розташована в зоні рекреації та входить до пляжної зони в межах прибережної захисної смуги (3-кілометрової зони узбережжя) Чорного моря, а тому на ній відповідно до містобудівної документації та державних будівельних норм і правил заборонено індивідуальне будівництво, та відповідно до ст.ст.85, 88 Водного кодексу України, ст.ст.59, 84 ЗК України спірна земельна ділянка може перебувати виключно у державній та комунальній власності і надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей; крім того, відповідно до ч.4 ст.84 ЗК України встановлено заборону на передачу у приватну власність земель державної власності лісогосподарського призначення. 25 жовтня 2017 року суд відкрив провадження у вказаній справі у порядку, визначеному ЦПК України (2004 року). Ухвалою суду від 25 жовтня 2017року заяву прокурора про забезпечення позову задоволено повністю, накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 4820983900:09:000:1519, розташовану на території Рибаківської сільської ради та заборонено відділу з питань державної реєстрації Березанської райдержадміністрації здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки (у тому числі у разі її поділу чи об`єднання з іншими ділянками), заборонено Березанській районній державній адміністрації приймати рішення про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення зазначеної земельної ділянки та заборонено [PERSON] вчиняти із зазначеною земельною ділянкою дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї, а також проводити на ній будь-які будівельні роботи. Ухвалою від 19 березня 2018 року продовжено розгляд справи у порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. 07 березня 2019 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. 14 вересня 2021 року суд залучив до участі у справі Миколаївську районну державну адміністрацію як правонаступника позивача Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області. 29 липня 2025 року суд задовольнив клопотання прокурора про закриття провадження у справі, провадження у частині вимог першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Миколаївської районної державної адміністрації, [PERSON] та [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта закрив у зв"язку з відмовою позивача від позову (п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України). У судовому засіданні прокурор Мішустін А.М. заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Інші учасники справи у судове засідання, у якому ухвалено рішення, не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. На підставі ст.223 ЦПК України зі згоди прокурора суд розглянув справу за відсутності вказаних осіб. Встановлені судом обставини з посиланням на докази, що їх підтверджують З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Березанської районної державної адміністрації №554 від 16 вересня 2011 року (зі змінами, внесеними розпорядженням № 680 від 11 листопада 2011 року) двадцяти чотирьом громадянам України, у тому числі відповідачу [PERSON] , надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність загальною площею 2,50 га пісків для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) із земель державної власності (запасу) в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області площею кожному окремо по 0,10 га (т.1, а.с.15). Розпорядженням Березанської районної державної адміністрації № 13 від 04 січня 2012 року затверджено проект землеустрою та надано у власність відповідачу [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,1000 га відкритих земель без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом, в тому числі пісків, для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області (т.1, а.с.16). 18 січня 2012 року на підставі вказаного розпорядження [PERSON] видано державний акт серії ЯК № 819763 на право власності на вказану земельну ділянку, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 482090001000008 (т.1, а.с.23). Місцезнаходження, розмір та склад земель земельної ділянки підтверджено витягом з проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, висновком про погодження проекту землевпорядної документації, експлікацією земельних угідь та матеріалами поземельної книги (т.1, а.с.17-22). Згідно з повідомленням управління містобудування та архітектури Миколаївської ОДА (т.1, а.с.24), надана у власність [PERSON] земельна ділянка розташована в зоні рекреації, встановленій проектом планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затвердженим постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985 року № 112 (т.1, а.с.25-27). Як вбачається з інформації відділу Держгеокадастру у Березанському районі, відповідно до даних Національної кадастрової системи, приблизна відстань спірної земельної ділянки до урізу води проливу між Чорним морем та Березанським лиманом становить 20-30 м. до найближчого краю та 60-80 м. до віддаленого краю (т.1, а.с.30). Спірна земельна ділянка обліковувалась як земля державного лісового фонду кв.43 вид.1,2 Березанського лісництва ДП Очаківське ЛМГ; при виконанні польових лісовпорядних робіт у 2013 році територія, де розміщена спірна земельна ділянка, була вилучена із складу земель державного лісового фонду на підставі рішення місцевих органів влади, що вбачається з повідомлення Державного агентства лісових ресурсів України від 26 липня 2016 року зі схемою орієнтування фрагмента кадастрової карти України з нанесеними межами частини кварталу №43 та №45 Березанського лісництва ДП Очаківське ЛМГ (т.1, а.с.31). З листа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області від 15 вересня 2017 року вбачається, що в базах даних, зареєстрованих Управлінням документів дозвільного та декларативного характеру, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відсутні записи щодо об`єктів будівництва, замовниками яких є [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.32). Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року у справі № 915/839/16 за позовом заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Березанської районої державної адміністрації, третя особа без самостійних вимог Державне підприємство «Очаківське лісомисливське господарство», про визнання незаконними та скасування розпоряджень позов прокурора задоволено повністю, визнано незаконними та скасовано розпорядження Березанської районної державної адміністрації від 13.07.2011 року № 415, від 16.09.2011 року № 552 та від 16.09.2011 року № 553 про припинення права постійного користування ДП Очаківське ЛМГ земельними ділянками загальною площею 2,49 га за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області (т.1, а.с.34-36). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказаним рішенням суду у справі № 915/839/16 встановлено, що розпорядженнями Березанської районної державної адміністрації від 13 липня 2011 року № 415, від 16 вересня 2011 року № 552 та від 16.09.2011 року № 553 припинено право постійного користування ДП "Очаківське лісомисливське господарство" земельними ділянками державного лісового фонду загальною площею 2.49 га, що знаходились в урочищі "Рибаківка" Березанського лісництва, квартал 43, виділи 2, 4 та квартал 45, виділи 1, 2, на що Березанська районна державна адміністрація не мала повноважень в силу ст.149 ЗК України; у подальшому за рахунок зазначених земель розпорядженням Березанської РДА від 16 вересня 2011 року № 554 (зі змінами, внесеними розпорядженням від 11 листопада 2011 року № 680) надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок 24 громадянам України загальною площею 2.4 га пісків у власність для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) із земель державної власності (запасу) в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району, а розпорядженнями Березанської районної державної адміністрації №№5-29 від 04 січня 2012 року затверджено проект землеустрою та передано у власність громадянам зазначені вище земельні ділянки загальною площею 2.4 га для індивідуального дачного будівництва, тобто для цілей, не пов"язаних з веденням лісового господарства. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 4820983900:09:000:1519 на підставі договору купівлі-продажу № 1170, виданого 02.11.2016 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А., право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] , про що 02 листопада 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором внесено запис №17239358 (т.1, а.с.37-38). Норми права, які застосував суд Щодо дотримання водного законодавства За положеннями ст.60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту. Землі, зайняті прибережними захисними смугами, віднесено до земель водного фонду (ст. 58 ЗК України). У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води (ч.10 ст.88 Водного кодексу України). З урахуванням зазначених нормативних розмірів, наявні підстави вважати, що спірна земельна ділянка розташована в межах пляжної зони прибережної захисної смуги. Землі, зайняті прибережними захисними смугами, віднесено до земель водного фонду (ст. 58 ЗК України). Як передбачено ч.4 ст.59 ЗК України, земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися громадянам та юридичним особам на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Передача земельних ділянок прибережних захисних смуг у приватну власність та для потреб, не зазначених у ч.4 ст.59 ЗК України, законодавством України не передбачено. Отже, за змістом ст.59 ЗК України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей. Частиною третьою статті 62 ЗК України, ч.3 ст.90 ВК України у межах пляжної зони прибережних захисних смуг заборонено будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних. Щодо дотримання вимог містобудівної документації, будівельних норм і правил Відповідно до ст.17 Закону України Про основи містобудування основою для вирішення питань про вилучення (викуп), передачу (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація. Абзацом 2 ст.48 Закону України Про охорону земель передбачено, що розміщення і будівництво об`єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів. Містобудівною документацією, що діяла на момент прийняття спірних рішень, є Проект планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затверджений постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23 жовтня 1985 року №112, в розділі 4 якого зазначено, що в межах 3-кілометрової зони узбережжя в Березанському районі відповідно до Постанови РМ УРСР №272 від 22 квітня 1969 року заборонено будівництво промислових об`єктів, які не пов`язані з розвитком та обслуговуванням курорту, а також індивідуальне будівництво; у межах зони рекреації зазначеним Проектом дозволяється розміщення баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів праці і відпочинку, пляжів, пам`яток археології, заказників пам`ятників культури. Спірна земельна ділянка розташована у зоні рекреації, її використання для індивідуального дачного будівництва не відповідало вимогам зазначеної містобудівної документації. Пунктом 10.17 ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування №44 від 17.04.1992 р., у трикілометровій зоні узбережжя Азовсього і Чорного морів забороняється будівництво індивідуальних будинків. Отже, надання спірної земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва суперечить земельному і водному законодавству, містобудівній документації та діючим будівельним нормам, державним стандартам і правилам. Щодо порушення права власності держави на земельні ділянки лісогосподарського призначення Відповідно до ст.84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Згідно з п."ґ" частини 4 зазначеної статті, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. Частинами 2, 3 ст.56 ЗК України установлено, що громадянам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Таким чином, передача земель лісогосподарського призначення у власність громадян заборонена законом. Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, є підставою для відмови у дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч.7 ст.118 ЗК України). Крім того, частиною третьою статті 122 Земельного кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) передбачалось, що районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) з урахуванням вимог частини шостої цієї статті, крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті. Отже, передача у власність земельної ділянки державної власності за межами населеного пункту для індивідуального дачного будівництва не входила до повноважень районних державних адміністратрацій, а на підставі частини третьої статті 122 ЗК України належала до повноважень обласної державної адміністрації. Виходячи з викладеного, розпорядження Березанської районної державної адміністрації № 13 від 04 січня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідача [PERSON] для індивідуального дачного будівництва із земель державної власності, які не надані у власність або користування в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області та надання у власність земельної ділянки, суперечить вимогам земельного та водного законодавства та прийняте з перевищенням повноважень районної державної адміністрації. Щодо правомірності втручання у право особи на мирне володіння майном Європейський суд з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес, чи є таких захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Законність як критерій втручання у право власності особи означає, що таке втручання повинно здійснюватися в межах та на підставі закону, у відповідності з принципом верховенства права, що включає свободу від свавілля. Законність втручання вимагає не лише того, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному законодавстві, але щоб таке законодавство відповідало вимогам якості, необхідними елементами якоі є: а) доступність; б) передбачуваність; в) достатнє чітке встановлення дискреційних повноважень, наданих органам влади, та спосіб їх здійснення. Поняття «суспільний інтерес» в обов`язковому порядку має тлумачитися широко, тим самим надаючи державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначає, що поняття «суспільний інтерес» обов`язково підлягає розширювальному тлумаченню. А отже, широкі межі розсуду, які надаються законодавцям для здійснення соціальної та економічної політики, і ґрунтуються на розумних міркуваннях, Суд вважає природним. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «Пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. У справах «Рисовський проти України», «Кривенький проти України», пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, встановивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю. У цій справі суд не вбачає невідповідності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Так, повернення державі земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного та державного лісового фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Велика Палата Верховного Суду у п. 117 постанови від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц зазначила, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України ). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт а частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України). Як встановлено судом, набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку є неможливим в силу закону та порушує право власності держави. Відповідач [PERSON] мала доступ до законодавства України та у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, могла і повинна була знати про те, що ділянка на момент її відчуження первісному набувачу перебувала у межах пляжної зони прибережної захисної смуги, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить під обґрунтований сумнів добросовісність відповідача під час набуття земельної ділянки у власність. Крім того, з відкритих джерел, зокрема, Державного земельного кадастру, актів законодавства відповідач [PERSON] , проявивши розумну обачність та за необхідності скориставшись допомогою спеціаліста, мала можливість з"ясувати наявність існуючих на вказаний час обмежень щодо використання земельної ділянки, у тому числі встановлених містобудівною та землевпорядною документацією, а також правомірність набуття права власності [PERSON] , у зв`язку з чим суд погоджується з посиланнями прокурора на відсутність підстав вважати відповідача [PERSON] добросовісним набувачем. За вказаних обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з позовом про витребування спірної земельної ділянки є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - передачі у користування громадянам земель водного та державного лісового фонду, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, відновлення правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади, відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення державі земельної ділянки, забезпечення охорони лісів та водних об`єктів від забруднення, засмічення, та інших дій, які можуть погіршити їх природний стан, завдавати шкоди здоров`ю людей, завдати інших екологічних проблем. Тому повернення спірної земельної ділянки у власність держави не порушуватиме принцип пропорційності втручання в її право власності. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)). Водночас не вбачається порушення справедливого балансу у разі витребування майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб. Отже, витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Суд зазначає, що витребування спірної земельної ділянки від [PERSON] відповідає критерію законності, оскільки воно здійснюється на підставі норми статті 387 ЦК України у зв`язку з порушенням органом державної влади вимог Земельного та Водного кодексу України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь прокуратури сплачені судові за задоволеною позовною вимогою майнового характеру та за подання заяви про забезпечення позову у сумі 1600,00 грн.+800,00 грн.=2400,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved