Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

10 вересня 2025 року [PERSON] звернувся до Холодногірського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на свою користь помилково сплачені кошти у розмірі 213 791,80 грн, а також судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 26 000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у травні 2022 року в месенджері «Телеграм» він побачив оголошення про продаж військового екіпірування та здійснив замовлення військової амуніції у продавця, який представився як [PERSON] . Повідомив, що за замовлений товар він перерахував грошові кошти у загальному розмірі 205 375 грн, що за курсом НБУ станом на травень 2022 року становить 6 738 євро, а також сплатив комісію за здійснені перекази у розмірі 6 777 грн. Оплату за товар здійснював в іноземній валюті. До теперішнього часу відповідач товар так і не передав позивачу, а сплачені за товар грошові кошти не повернув. Загальна сума сплачених позивачем коштів за товар становить 213 791,80 грн, що за курсом НБУ станом на 27 серпня 2025 року становить 4 430 євро. 27 вересня 2022 року у зв`язку з неотриманням сплачених за товар грошових коштів він звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Відповідач порушив умови укладеного між ними договору та не повернув йому сплачені за товар кошти. На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача безпідставно набуті ним грошові кошти у розмірі 213 791,80 грн. Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2025 року справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів передано на розгляд до Київського районного суду м. Харкова за підсудністю. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 жовтня 2025 року вищевказану цивільну справу передано в провадження суді Київського районного суду м. Харкова Демченко С.В. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2025 року справу прийнято до провадження, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Позивач у судове засідання не з`явився, на адресу суду надав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ухвали суду від 10 жовтня 2025 року, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що у травні 2022 року [PERSON] за допомогою месенджеру «Telegram» замовив у [PERSON] товар (військову амуніцію). З наданих позивачем скриншотів листування вбачається, що [PERSON] та [PERSON] у період часу з травня по червень 2022 року обмінювались повідомленнями у месенджері «Telegram» з приводу замовленого товару (військової) амуніції та щодо здійснення розрахунків за замовлений товар. Як вбачається з долучених до справи матеріалів, 27 вересня 2022 року за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022221170003055 від 27.09.2022 внесені відомості за фактом шахрайських дій стосовно [PERSON] . Під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12022221170003055 від 27.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України встановлено, що [PERSON] здійснював перекази грошових коштів зі свої банківської картки № [NUMBER] на банківські картки № [NUMBER] , 4441 1144 5600 4603, [NUMBER] , які належать [PERSON] . Відповідно до платіжних документів, що містяться в матеріалах справи, загальна сума перерахованих [PERSON] на банківські рахунки, відкриті на ім`я [PERSON] , грошових коштів становить 205 375 грн. Також за перерахування зазначених коштів [PERSON] сплатив комісію у розмірі 6 777 грн. З долучених до справи матеріалів вбачається, що [PERSON] повернув [PERSON] частину коштів у розмірі 28 632 грн. Частиною 1 статті 4 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, такий захист здійснюється у спосіб, передбачений ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. За змістом ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. У ст. 663 ЦК України зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Згідно зі ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ЦК України). Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. З досліджених у судовому засіданні письмових матеріалів суд встановив, що фактично між позивачем та відповідачем існували договірні відносини, за якими позивачу було запропоновано придбати товар. За запропонований відповідачем товар позивач здійснив відповідну оплату на розрахункові рахунки відповідача, що підтверджується матеріалами справи. Разом з тим відповідач замовлений позивачем товар не надав та грошові кошти, сплачені позивачем за відповідний товар, не повернув, а тому подальше утримання відповідачем суми коштів, перерахованих позивачем, дійсно є безпідставним, внаслідок чого відповідно до ст. 1212 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути позивачу ці кошти. Позивач, звертаючись до суду, заявив вимогу про стягнення з відповідача на свою користь помилково сплачені кошти у розмірі 213 791,80 грн, посилаючись на те, що він здійснював перерахування коштів в іноземній валюті євро. Разом з тим, з наданих суду письмових доказів вбачається, що сума безпідставно набутих відповідачем коштів становить 183 520 грн, з урахуванням того, що відповідач частину коштів повернув позивачу (205 375 + 6 777 28 632 = 183 520 грн). У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивач здійснював перерахування коштів у євро, а навпаки підтверджується факт перерахування коштів у національній валюті гривні. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 183 520 грн. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає частковому стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 1835,20 грн. При визначенні розміру витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом суд виходить з такого. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду договір про надання правової допомоги/юридичних послуг № 28072502/б від 28 липня 2025 року, договір про надання правової допомоги/юридичних послуг № 18062507/б від 18 червня 2025 року, акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг № 28072502/6 від 28 липня 2025 року, акт приймання-передачі наданих послуг № 18062507/б до договору про надання юридичних послуг/правової допомоги № 18062507/б. Відповідно до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг № 18062507/б від 18 червня 2025 року вартість послуг, а саме підготовка та подача досудової претензії становить 14 000 грн.Відповідно до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг № 28072502/б від 28 липня 2025 року вартість послуг, а саме підготовка та подача позовної заяви становить 12 000 грн. Суд враховує, що складання позовної заяви не потребувало аналізу великої кількості документів, а у справах даної категорії наявна усталена судова практика, адвокат не вивчав додаткові джерела права, законодавства, що регулює спір у справі, справа розглядається у спрощеному провадженні, сторони у судове засідання не з`явилися, тобто надання правничої допомоги в даній справі зводилося до складання позовної заяви. Враховуючи предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 10 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial