Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, у якому просила стягнути з відповідача аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви та до повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначила, що вона спільно проживала без реєстрації шлюбу в органах Державної реєстрації актів цивільного стану з [PERSON] . У результаті проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] . Указане підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого Бучанським міським відділом ДРАЦС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) від 23.02.2021. У свою чергу батько [PERSON] ухиляється від покладеного на нього у відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати свою дитину. Він відмовляється добровільно надавати кошти на її утримання, а саме: придбання, одягу, продуктів харчування, медикаментів, тощо, в тому числі інтересами своє доньки не цікавиться. Відповідач працездатний (працює не офіційно) та інвалідності не має і тому має реальну змогу сплачувати аліменти на дочку. Водночас, дочка [PERSON] повністю знаходяться на утриманні матері [PERSON] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади №2025/009786048 від 18.07.2025 та №2025/009786209 від 18.07.2025. Усі обов`язки щодо утримання та виховання малолітньої дочки Позивач несе самостійно. Угоди про добровільну сплату аліментів між [PERSON] та [PERSON] не досягнуто, коли в свою чергу донька росте, потребує харчування, одягу, хворіє, до цього ще потрібно сплачувати комунальні послуги й нести інші витрати пов`язані із утриманням та вихованням дитини. З огляду на указані обставини, Позивачка просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену цивільну справу передано судді Ірпінського міського суду Київської області Білогруд О.О. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 09.09.2025 відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено засідання на 29.10.2025. Копію указаної ухвали разом із копією позовної заяви з доданими до неї матеріалами направлялися на адресу останнього відомого місця проживання місцезнаходження майна відповідача, однак поштове рекомендоване повідомлення повернуто до суду 14.10.2025 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Засідання відкладено на 09.12.2025. Відповідачу повторно направлено копію указаної ухвали разом із копією позовної заяви з доданими до неї матеріалами за адресою останнього відомого місця проживання та місцезнаходження його майна, однак поштове повідомлення повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Додатково на сайті Ірпінського міського суду Київської області розміщувалися оголошення про виклик [PERSON] у судове засідання відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України. Також на офіційному сайті «Судова влада України» у режимі он-лайн фіксуються дата і час кожного судового засідання всіх справ, які розглядаються судами України, за допомогою якого будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи та стадії її розгляду. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Близькі за змістом висновку містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (частина п`ята статті 279 ЦПК України). Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, є підстави для проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням статей 223, 280 - 282 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). За частиною четвертою статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України). За таких умов відмінність між датою судового засідання про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників справи про час та місце проведення судового засідання, що узгоджується з позицією Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11 (провадження 61-175сво21). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 28.02.2021, у якому батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з укладенням шлюбу 28.10.2023 у Ірпінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області [PERSON] змінила прізвище на " [PERSON] ". Факт спільного проживання дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується копіями витягів з реєстру територіальної громади № 2025/010249709 від 27.07.2025 та № 2025/010249701 від 27.07.2025. Відповідно до банківських платіжних інструкцій від 03.01.2024, 04.12.2023, 15.02.2024, 07.03.2024, 08.04.2024, 10.05.2024 та 17.09.2024 [PERSON] здійснювала оплату за перебування [PERSON] у дошкільному навчальному закладі. Відповідно до частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995, та статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано (частина друга статті 27 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995) Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (статті 141 СК України). Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частини перша, друга статті 155 СК України). Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Тобто обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України). Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги статтей 182 та 183 СК України. Суд зважає, що обов`язок з утримання дитини покладено на обох батьків. Враховуючи, що відповідач працездатного віку, а батьки зобов`язані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним, суд вважає, що відповідач спроможний надавати позивачці аліменти на спільну дитину у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Щодо судових витрат, то суд зазначає, що судовий збір в сумі 1211,20 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивачка при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі положень Закону України "Про судовий збір". Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved