Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛТ КЕДИТ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.01.2024 між ТОВ «КЛТ КЕДИТ» та [PERSON] укладено договір кредиту №4163 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі. Відповідно до умов договору ТОВ «КЛТ КЕДИТ» надало позичальнику кредит у сумі 5000 гривень на умовах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та повернути проценти за користування кредитом. ТОВ «КЛТ КЕДИТ» виконало умови кредитного договору та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 5000 гривень на вказану останнім банківську картку [NUMBER] . В свою чергу позичальник не виконав умови договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість в загальному розмірі 64875 гривні, яка складається з тіла кредиту в розмірі 5000 гривень, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 59875 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при подачі позову надав заяву, згідно якої просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поважних причин своєї неявки суду не повідомив і від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи, в зв`язку з чим, згідно з ухвалою суду розгляд цивільної справи проводився заочно. Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, встановив наступне. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних бо оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 26.01.2024 між ТОВ «КЛТ КЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір №4163 відповідно до умов якого ТОВ «КЛТ КЕДИТ» надав позичальнику кредит у сумі 5000,00 грн на вказану останнім банківську картку [NUMBER] , емітовану АТ «А-БАНК», строком на 365 днів з фіксованою відсотковою ставкою 2,5% в день (912,5% річних). Договір кредиту укладений з відповідачем в електронній формі (одноразовий ідентифікатор 951555) відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. Відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов щодо суми кредиту, строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, розмір і тип процентної ставки та уклали в належній формі кредитний договір. Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти та сплатити проценти до закінчення строку надання кредиту. Факт отримання позичальником грошових коштів підтверджується випискою з особового рахунку про рух коштів по банківській картці, яка надана на ухвалу суду АТ «А-Банк». Позичальник не виконав умови договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості складає в загальному розмірі 64875 гривні, яка складається з тіла кредиту в розмірі 5000 гривень, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 59875 гривень. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України регламентує, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом ч.1 та ч.2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого в нього утворилася заборгованість, чим порушені майнові права позивача, тому суд вважає позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується доводів позивача про відповідність вимогам законодавства погодженої сторонами денної відсоткової ставки в розмірі 2,50% по кредитному договору, суд виходить з наступного. Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Разом з цим, 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023. Указаним Законом ( п.п.6 п.5 розділу I) внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема статтю 8 доповнено частиною п`ятою такого змісту «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %». При цьому, відповідно до ч.17 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що на перехідний період а саме: починаючи з 24.12.2023 по 22.04.2024 включно, денна процентна ставка має бути не більше 2,5% на день; з 23.04.2024 по 20.08.2024 - не більше 1,5% на день; з 21.08.2024 і надалі не більше 1% на день. Також, ч.2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ встановлено, що дія п.п.6 п.5 розділу I цього Закону (максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %) поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір №4163 між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» до [PERSON] укладено 26.01.2024, тобто після набрання чинності 24.12.2023 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», відтак на нього не розповсюджується ч.17 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» і станом на дату укладення договору кредитодавець мав застосовувати максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений Законом України «Про споживче кредитування» лише у розмірі 1%. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача за процентами нараховувалась за відсотковою ставкою 2,5 %, що суперечить вимогам вищезазначених норм законодавства. Відповідно до ч.4 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК) / t ? 100 %, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Відтак, за період із 26.01.2024 до 25.01.2025, з урахуванням положень ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», розрахунок заборгованості за відсотками за договором про надання споживчого кредиту слід проводити з урахуванням максимальної денної процентної ставки 1% визначеної ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» і заборгованість відповідача по несплачених відсотках за договором про надання споживчого кредиту №4163 від 26.01.2024 становить та підлягає задоволенню в сумі 18250,00 грн. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд виходить з такого. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представником позивача долучено до матеріалів справи копії свідоцтва про права на зайняття адвокатською діяльністю, довіреності, якою уповноважено адвоката Руденка К.В. представляти інтереси позивача, договір про надання юридичних послуг №16/09/2024 від 16.09.2024, акт приймання передачі наданих послуг №2 до договору надання юридичних послуг №16/09/2024 від 06.01.2025, та витяг з реєстру №1 до вказаного акту на суму 10000,00 грн, платіжну інструкцію №8 від 07.01.2025. Разом з тим суд, враховуючи малозначність справи, та розгляд її в спрощеному позовному провадженні без участі сторін у судовому засіданні, тому вбачає необхідним зменшити понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу з огляду на співмірність з обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову, до суми 6000,00 гривень та стягнути такі витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. За приписами ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial