Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

В вересні 2025 року [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] з вимогами про стягнення з нього неустойки у формі пені за прострочення сплати аліментів на її утримання в розмірі 32528,27 грн за період з 01 лютого 2024 року по 01.09.2025 року. Свої вимоги Позивачка мотивує наступним. У відповідності до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.05.2021 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 02.03.2023 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Позивачка вказує, що на підставі вказаного рішення було розпочате виконавче провадження Першим відділом ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області , і станом жовтень 2024 року за відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 32860,49 грн. З розрахунку заборгованості, наданого державним виконавцем, вбачається що платних сплачував аліменти регулярно, але не завждив повному обсязі. Вказана заборгованість, як вважає позивачка, виникла саме з вини відповідача, який мав можливість сплачувати аліменти, проте ухилявся від своїх обов`язків. У зв`язку з простроченням сплати аліментів на підставі ст. 196 Сімейного кодексу України Позивачка просить стягнути з Відповідача пеню за прострочення сплати аліментів. За її розрахунком загальний розмір пені складає 32528,27 гривень, і цю суму вона просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. 17 листопада 2025 року до суду надійшов відзив представника відповідача адвокатки Максименко В.В., в якому в обгрунтування заперечень посилається на те, що позивач просить стягнути пеню за період з 01.02.2024 по 01.09.2025. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 20.08.2025 за період з 01.02.2024 по 01.09.2025 нараховано заборгованість у розмірі 10547,2 грн. Таким чином, оскільки пеня нараховується на заборгованість, яка утворилася з 01.02.2024р. по 01.09.2025р. у розмірі 10547,2 грн, а тому розмір пені не може перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховувалась за період з 01.02.2024р. по 01.09.2025р. 10547,2 грн Взяття за основу нарахування пені до 100 відсотків загальної суми заборгованості у сумі 32 528,27 грн є неправильним, оскільки така утворилась до 01.02.2024 року, що виходитиме за межі позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Отже, розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, утвореної за період 01.02.2024 по 01.09.2025, а саме 10547,2 грн Відповідач просить суд зменшити розмір пені на підставі ч. 2 ст. 196 СК України. При вирішенні питання зменшення розміру пені просить суд врахувати , що починаючи з грудня 2023 року по теперішній час у відповідача відсутні доходи, що підтверджується відомостями з Державного реєстру про джерела/суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку (форма №25ДР), довідкою форми ОК-5 (індивідуальні відомості про застраховану особу) від 06.11.2025, довідкою форми ОК-7 (індивідуальні відомості про застраховану особу) від 06.11.2025. Відповідач та [PERSON] , [INFO] (далі цивільна дружина) з серпня 2023 року фактично проживають однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою [ADDRESS] (копія акту обстеження фактичного місця проживання від 03.11.2025 додається) [INFO] у них народилася донька [PERSON] (копія свідоцтва про народження додається). Разом з ними також проживає донька цивільної дружини [PERSON] , яка народилась [INFO] від шлюбу з [PERSON] . Відповідач власного житла та транспортних засобів не має, проживає разом з сім`єю в квартирі своєї матері - [PERSON] . Діти знаходяться на утриманні відповідача (копія акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї; інформаційна довідка з ДРРПНМ № 452152164) . Відповідач також виконує обов`язок по утриманню та піклування за своїм непрацездатним батьком [PERSON] , [INFO] , який є пенсіонером за віком, учасником бойових дій, має проблеми зі здоров`ям, не працює. Відповідач, враховуючи свої фінансові можливості та сімейні обставини щомісяця здійснював часткову оплату аліментів на утримання позивачки, одночасно з цим відповідач також сплачував аліменти на утримання своєї доньки [PERSON] та станом 10.10.2024 року у відповідача була відсутня заборгованість по аліментам, а у позивачки були відсутні претензії до відповідача по виплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини (постанова про відкриття ВП 71609614, копія довідки від 10.10.2024; копія заяви [PERSON] від 10.10.2025 року; додаються). Таким чином, розмір пені у 100% від суми заборгованості по аліментам за період з 01.02.2024р. по 01.09.2025р. - 10547,2 грн становить для відповідача та його сім`ї надмірне фінансове навантаження, враховуючи обставини його матеріального та сімейного стану, а саме відсутність у нього доходів, власного житла, транспортних засобів, народження у нього дитини, перебування на його утриманні двох дітей, непрацездатного батька, часткову сплату аліментів на утримання позивачки щомісяця (від 1200 грн до 2 685 грн з визначених 3 017,22 грн державним виконавцем із середньої зарплати по місцевості через відсутність у відповідача доходів), в період сплати яких відповідач також сплачував позивачці аліменти на утримання їхньої малолітньої доньки [PERSON] , що також має бути врахованим при з`ясуванні матеріального стану відповідача станом на час утворення заборгованості. А тому відповідач просить суд застосувати положення ч. 2 ст. 196 СК України та зменшити розмір пені до справедливого й розумного рівня - 5000 грн, що відповідатиме реальним фінансовим можливостям відповідача та зберігатиме стимулюючу функцію пені без створення надмірного тягаря для нього та його сім`ї. Позивачка у судове засідання не з`явилася, від до суду надійшло клопотання її представника адвокатки Савицької О.Е. про розгляд справи у її відсутність. Відповідач до суду також не з`явився, його представнки надала суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі відповідача та його представника за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. З 16.07.2021 року по 21.07.2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.05.2023 року по справі № 490/1571/23 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу)платника аліментів щомісячно, починаючи з 02.03.2023 року і до досягнення дитиною [PERSON] , трирічного віку, тобто до [INFO] . 28.09.2023 було відкрито виконавче провадження №72892984 за виконавчим листом № 490/1571/23 від 08.09.2023 року Центрального районного суму м. Миколаєва . Як вбачається з розрахунку заборгованості від 20.08.2025 року Першого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області у межах виконавчого провадження про стягненян з платника аліментів [PERSON] 16,6 % роміру аліментів- вона станом на день розрахунку складала 32 860,49 гривень. Вимагаючи стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату коштів на своє утримання, позивачка посилалася на норми ст. 196 СК України. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначені СК України. Обов`язок матері, батька утримувати дитину та виконання указаного обов`язку регламентовано нормами глави 15 СК України, до яких належать і норми ст. 196 Кодексу, якою передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені). Виходячи із системного аналізу Глави 15 і Глави 22 СК («Обов`язок по утриманню інших членів сім`ї та родичів»), зокрема статті 274 СК, норми положень Глави 15 СК до правовідносин, що врегульовані нормами інших глав СК, можуть застосовуватися лише у випадку прямого на це посилання. Іншим прикладом може бути те, що сімейне законодавство поширює положення статті 196 СК також на правовідносини, визначені главою 16 СК, якими встановлено обов`язки батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. Так, стаття 201 СК містить пряму вказівку на те, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Разом з тим, сімейне законодавство не містить положень, які поширюють дію статті 196 СК на правовідносини, визначені главою 17 СК, якими встановлено обов`язки повнолітніх дочки, сина утримувати батьків. В свою чергу, Глава 9 СК «Права та обов`язки подружжя по утриманню» не містить посилань на те, що визначення заборгованості по аліментам на одного із подружжя здійснюється відповідно до статей 194-197 СК, а тому положення статті 196 цього Кодексу на спірні правовідносини не поширюються. Отже, сімейне законодавство не містить положень, які поширюють дію норм ст. 196 СК України на правовідносини, визначені главою 17 СК України, якими встановлено права та обов`язки подружжя по утриманню, зокрема право дружини на утримання у разі проживання з нею дитини (ст. 84 СК України). З огляду на зазначене, суд вважає, що норми ст. 196 СК України передбачають відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки тільки при виникненні заборгованості за аліментами, які сплачуються на дітей, непрацездатних повнолітніх дочку або сина, а також тих із них, які продовжують навчання, і не розповсюджуються на правовідносини щодо сплати аліментів на утримання матері з якою проживає дитина до досягнення трирічного віку. Позивачка помилково посилається на можливість застосування норм ст. 196 СК України до правовідносин сторін, на які вони не поширюються. При цьому встановлена ч. 1 ст. 10 СК України аналогії закону не застосовується. Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленість (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Правовідносини подружжя по утриманню врегульовані главою 9 СК України, яка не містить норм про відповідальність у формі неустойки (пені) за невиконання таких зобов`язань, що не може розцінюватися, як неврегульованість правовідносин такого характеру. При цьому, згідно з ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Тобто особа, яка вважає свої права порушеними, за умови доведення такого порушення, має можливість захистити їх у спосіб, який передбачений чинним законодавством, зокрема ЦК України, що свідчить про відсутність підстав для застосування у даній справі аналогії закону, передбаченої ч. 1 ст. 10 СК України. Аналогічний підхід щодо дії статті 196 СК висловив і Верховний Суд у постанові від 27 червня 2019 року по справі № 635/6679/16-ц (провадження № 61-22926св18). Зокрема касаційна інстанція наголосила на тому, що вимоги статті 196 СК передбачають відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки, тільки при виникненні заборгованості за аліментами, які сплачуються на дітей, і не розповсюджуються на правовідносини щодо сплати аліментів на утримання батьків. Крім того Верховний Суд звернув увагу на неможливості застосування аналогії закону «розширивши» дію статті 196 СК України. Враховуючи, що до заборгованості по аліментах на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку можуть бути застосовані інші санкції майнового характеру, передбачені цивільним законодавством, які позивач не просила застосувати, в задоволенні її позовних вимог щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, слід відмовити. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed