Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія КЕШ ТУ ГОУ" звернулося до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.03.2020 між первісним кредитором ТОВ «Займер», правонаступником якого є ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 117290, відповідно до умов якого відповідачеві наданий кредит у розмірі 4 000,00 грн строком на 18 днів, стандартна процентна ставка 2,00 % в день. 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» був укладений договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, указаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 117290 від 12.03.2020. Станом на 13.01.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 19 920,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4 000,00 грн та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 15 920,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за спірним кредитним договором у розмірі 19 920,00 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн. Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, про що повідомлено сторони та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст.178-180,191,193, ч. 5 ст.279 ЦПК України. Відповідач була належним чином повідомлена про розгляд справи. Протягом визначеного судом строку подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позовні вимоги визнє частково. Вказує, що дійсно 12.03.2020 отримала від ТОВ "Займер" 4 000,00 грн строком на 18 днів. У документах, які їй кредитодавець надав для ознайомлення, було вказано, що повернути вона повинна 5 440,00 грн. У графіку платежів, який є невід`ємною частиною кредитного договору, указана сума процентів за весь період користування кредитом у розмірі 1 440,00 грн. Вважає, що визначений у позовній заяві розмір відсотків за користування кредитом у розмірі 15 920,00 грн є не доведеним позивачем, так як не підтверджується доказами. Зазначає, що кредитним договором передбачено пролонгацію кредиту, однак позивачем не надано суду жодного доказу про те, що така пролонгація відбулася. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом. Позивач надав суду відповідь на відзив. Щодо твердження відповідачки про безпідставність нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору, звертає увагу суду на те, що відповідно до умов укладеного Договору нарахування вдсотків здійснювалася саме за кожен день користуання кредитом. Умовами Договору не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання позичальником згідно із статтєю 625 ЦК України. Позичальник погодився на умови, визначені Договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідачки про незаконність нарахування процентів є необгрунтованим. Відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд установив таке. 12.03.2020 між ТОВ «Займер» первісний кредитор) та [PERSON] (Клієнт) укладено кредитний договір № 117290. Укладенню договору передувала ідентифікація відповідачки як клієнта. Їй було надано на вказаний нею номер телефону [NUMBER] одноразовий ідентифікатор для підписання договору KL6788, що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с.11).. Відповідно до умов Кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту 4 000,00 грн, строк кредиту 18 днів, стандартна процентна ставка 2,00% в день. Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної картки, вказаної клієнтом. Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 25.02.2025, на картковий рахунок відповідача, указаний у кредитному договорі, 12.03.2020 було перераховано кредитні кошти в сумі 4 000,00 грн, що підтверджує видачу відповідачці кредитних коштів. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Додатком №1 до Договору кредиту передбачений графік платежів. Відповідно до п. 3.3.3. договору Клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Зазначений договір підписано електронним підписом відповідача, який відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що підтверджує факт погодження відповідачкою умов кредитування. Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором, станом на 13.01.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 19 920,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 4 000,00 грн, та простроченої заборгованості за процентами - 15 920,00 грн. Відповідно до наданого позивачем разом з відповіддю на відзив Розрахунку заборгованості за Договором № 117290 від 12.03.2020, у період з 12.03.2020 до 26.09.2020 відповідачці нараховувалися відсотки за кредитом щоденно. При цьому станом на останній день строку кредитування 29.03.2020 позивач у цьому Розрахунку показує, що відсотки були відповідачкою сплачені у повному обсязі. У подальшому, починаючи з 30.03.2020 і до 26.09.2020, відсотки нараховувалися щоденно у розмірі 1440,00 грн. Суд зазначає, що указаний розрахунок був наданий суду після заперечення відповідачкою обставин пролонгації кредиту. При цьому позивач не надав суду належних доказів сплати відповідачкою відсотків за користування кредитними коштами у повному обсязі станом на останній день строку кредиту, передбаченого кредитним договором. Разом з тим, до позовної заяви позивач додав Витяг з реєстру боржників до договору факторингу (а.с. 10), у якому вказано, що дата закінчення договору - 29.03.2020. Відомості щодо пролонгації договору відсутні. Відповідач, визнавши обставини отримання нею кредитних коштів в розмірі 4 000,00 грн, не визнала, що мали місце підстави для пролонгації кредиту. Про погашення кредиту, у тому числі погашення заборгованості за відсотками, відповідачка нічого не вказує. Так само позивач не зазначає, що відповідачка коли-небуть сплачувала кошти у рахунок погашення кредиту чи в рахунок сплати відсотків. Відтак, суд вважає, що позивач, надавши суду тільки розрахунок заборгованості, не довів тих обставин, що мали місце передбачені договором підстави для пролонгації кредиту, а саме, що відповідачка відповідно до п.3.3.3. договору скористалася своїм правом на продовження строку надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, у повному обсязі нараховані проценти по кредиту. 28.10.2021 між ТОВ "Займер" та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до якого ТОВ «Займер» відступило право вимоги за кредитним договором № 117290 від 12.03.2020 на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». За умовами договору права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору та виконання вимог щодо оплати (п.6.2.3., 7.2.). Платіжними дорученнями підтверджується здійснення оплати за відступлення права вимоги. Відповідно до витягу з реєстру боржників до указаного договору факторингу залишок боргу відповідача на момент відступлення прав вимоги за кредитним договором №117290 від 12.03.2020 становить 19 920,00 грн, який складається з суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 000,00 грн та суми заборгованості за відсотками у розмірі 15 920,00 грн. Вирішуючи спір по суті, суд застосовує такі норми законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина другої статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19; від 16.12.2020 у справі № 561/77/19. Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Законом України "Про електронну комерцію", електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини третьої статті 11 Законом України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною восьмою статті 11 Законом України "Про електронну комерцію" встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 12.03.2020 між ТОВ «Займер» та відповідачем був укладений кредитний договір № 117290 в електронній формі, умови якого кредитодавцем були виконані. Також ці обставини відповідачка визнала у своєму відзиві. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором відступлення (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п.1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника (ст. 516 ЦК України). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Проаналізувавши вищевказані норми чинного законодавства та досліджені у справі докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 000,00 грн підлягають задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за процентами у розмірі 15 920,00 грн, суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Отже, позивач ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Як установлено судом, строк кредитування становить 18 днів, у межах якого повинні нараховуватися проценти, погоджені сторонами, загальний розмір таких процентів становить 1 440,00 грн, що відображено у додатку №1 до Договору (а.с.17). Тому суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню 4 000,00 грн суми позики, та 1 440,00 грн нарахованих процентів за 18 днів періоду кредитування, що разом становить 5 440,00 грн. Отже, позов підлягає задоволенню частково. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та оплати послуг правової допомоги у розмірі 10 500,00 грн. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявив позовні вимоги у розмірі 19 920,00 грн, які судом задоволені частково на суму 5 440,00 грн, що складає 27,31 % від ціни позову. Позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Отже, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 661,56 грн, що дорівнює 27,31 % від сплаченого судового збору. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав: договір про надання правової допомоги від 29.12.2023; додаткову угоду №1 від 27.12.2024 до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023; рахунок на оплату правничої допомоги та платіжну інструкцію № 39071 від 26.05.2025 про оплату правничої допомоги у розмірі 10 500,00 грн, акт про отримання правової допомоги від 26.05.2025, довіреність та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Outcome: partial