Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Представник позивача, повноваження якого підтверджено довіреністю від 01.08.2024 року, звернувся до суду з позовною заявою за змістом якої просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 4377522 в сумі 100 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.02.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» (далі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ») та [PERSON] в електронній формі укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4377522 (далі Договір № 4377522), який останньою підписано з використання одноразового ідентифікатора, відповідно до умов якого відповідач отримала в кредит грошові кошти в розмірі 10 000 грн. строком на 360 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом за узгодженою процентною ставкою кожні 30 днів. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» свої зобов`язання за Договором № 4377522 виконало та надало [PERSON] кредит у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 10 000 грн. на вказані нею реквізити платіжної картки [NUMBER] , а відповідач взяті на себе зобов`язання щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та повернення кредитних коштів взагалі не виконувала, як наслідок, в період з 11.02.2024 року по 23.09.2024 року виникла заборгованість в сумі 71 500 грн., з яких: 10 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 56 500 грн. заборгованість за процентами, 5 000 грн. штрафні санкції. На підставі договору факторингу від 23.09.2024 року № 23/09/2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» відступило ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» право вимоги заборгованості за Договором № 4377522 до [PERSON] ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» в період часу з 24.09.2024 року по 04.02.2025 року, в межах строку кредитування, визначеного Договором № 4377522, донараховано [PERSON] проценти за користування кредитом в сумі 33 500 грн., як наслідок, заборгованість відповідача за Договором № 4377522 становить 100 000 грн., з яких: 10 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 90 000 грн. заборгованість за процентами, про стягнення якої й заявлено позовну вимогу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви та поданих у подальшому клопотань просила розгляд справи провести за його відсутності на підставі наданих доказів, та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення в справі. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, в розумінні п. 4) ч. 8, ст. 11 ст. 128 ЦПК України, що узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року в справі № 800/547/17, а також постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року в справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року в справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року в справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 року в справі № 910/16249/19, від 18.03.2021 року в справі № 911/3142/19, від 19.05.2021 року в справі № 910/16033/20, від 07.02.2024 року в справі № 904/853/23, відзиву на позовну заяву не подала, в судові засідання неодноразово не з`явилась, поважність причин неявки не повідомила, заяв від її імені про відкладення розгляду справи чи з інших процесуальних питань до суду не надходило. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, зокрема в Рішенні від 16.02.2017 року в справі «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи, тобто неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для відповідних правових наслідків. З урахуванням вказаного та вимог ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, а також відсутності підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами в заочному порядку, про що 23.12.2025 року постановлено відповідну ухвалу. У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11.02.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] дистанційно в електронній формі укладено Договір № 4377522, який відповідачем підписано електронним підписом з використання одноразового ідентифікатора, невід`ємною частиною якого є Додаток № 1 (таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта) паспорт споживчого кредиту та графік платежів, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало [PERSON] кредит у розмірі 10 000 грн., шляхом перерахування коштів на платіжну картку № [NUMBER] , строком на 360 днів, а остання зобов`язалась повернути кредит 04.02.2025 року, а також кожні 30 днів сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 7 500 грн. (12 платежів), нараховані за ставкою в розмірі 2,50% в день від розміру кредиту, в разі не сплати до 14.03.2024 року коштів у сумі не менше першого платежу, визначеного графіком, а загалом сплатити 100 000 грн., з яких 90 000 грн. проценти за користування кредитом. Умовами п.п. 6.4, 6.5 Договору № 4377522 передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом товариство має право нарахувати, а клієнт зобов`язаний на вимогу товариства сплатити штраф: у розмірі 25% від суми невиконаного та/або неналежного виконання зобов`язання на кожен 7-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання. Фактом невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань Клієнтом є не здійснення ним сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу та/або повернення суми кредиту в строки сплати платежів, встановлені Договором (Графіком платежів/новим графіком платежів). У випадку, коли сума кредиту перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, загальна сума неустойка (нарахованого штрафу) та інших платежів, що підлягають сплаті Клієнтом за порушення виконання його зобов`язань на підставі Договору, не може перевищувати розміру половини суми кредиту. У будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів) та інших платежів, що нараховані за порушення Клієнтом зобов`язань за цим Договором, обмежується сумою, визначеною у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування» За змістом п. 5.1.3 Договору № 4377522 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», крім іншого, має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта. Факт перерахування ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» грошових коштів в розмірі 10 000 грн., з використанням послуг ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА», на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), підтверджується інформаційними довідками ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» та АТ КБ «ПриватБанк», а також платіжною інструкцією від 12.09.2023 року № 1375189039124 та випискою з банківського рахунку № [NUMBER] до якого емітовано вищевказану платіжну картку. Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 4377522 щоденно в період часу з 11.02.2024 року по 11.03.2024 року (30 дні) нараховувались проценти за користування кредитом в розмірі 125 грн., що відповідає зниженій процентній ставці 1,25% наданого кредиту, на загальну суму 3 750 грн., однак у зв`язку з не сплатою [PERSON] першого платежу на погашення нарахованих відсотків за зниженою процентною ставкою, їх перераховано за стандартною ставкою 2,5% в день, як наслідок, додатково 15.03.2024 року донараховано проценти на суму 3 750 грн., та в період часу з 12.03.2024 року по 23.09.2024 року (196 дні) щоденно нараховувались проценти в розмірі 250 грн. (2,5% в день від розміру кредиту) на загальну суму 49 000 грн. Відомості про сплату [PERSON] грошових коштів з метою виконання своїх зобов`язань відсутні. Також ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» нараховано [PERSON] штрафні санкції на суму 5 000 грн. (17.04.2024 року 3 750 грн., 17.05.2024 року 1 250 грн.) Таким чином, станом на 23.09.2024 року заборгованість [PERSON] становила 71 500 грн., з яких: 10 000 грн. за тілом кредиту, 56 500 грн. (3 500 + 3 500 + 49 000) за процентами за користування кредитом, 5 000 грн. штрафні санкції. Між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» 23.09.2024 року укладено оплатний договір факторингу № 23/09/2024 (далі Договір № 23/09/2024), за умовами якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» право грошової вимоги, строк виконання яких настав або виникне в майбутньому до боржників, вказаних у реєстрі, що є додатком до даного договору, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі. Згідно змісту п.п. 1.2, 3.3 Договору № 23/09/2024 перехід права вимоги заборгованості відбувається після підписання сторонами договору акту прийому-передачі реєстру боржників та надходження ціни продажу в повному обсязі (1 601 559,81 грн.). Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору № 23/09/2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступлено ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» право вимоги до [PERSON] (№ 3253) за Договором № 4377522 на загальну суму 71 500 грн., з яких: 10 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 56 500 грн. заборгованість за відсотками, 5 000 грн. заборгованість за пенею (штрафами). Акт прийому-передачі реєстру боржників до Договору № 23/09/2024 підписано 23.09.2024 року, однак ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» сплачено на користь ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» ціну Договору № 23/09/2024 року в розмірі 1 601 559,81 грн. лише 25.09.2024 року, а одержано та проведено банком 30.09.2024 року, що підтверджується копією платіжного доручення АТ «Сенс Банк» від 25.09.2024 року № 42. Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 4377522 ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» в період часу з 24.09.2024 року по 04.02.2025 року (134 дні) щоденно нараховувало [PERSON] проценти за користування кредитом в розмірі 250 грн., що відповідає 2,50% наданого кредиту, на загальну суму 33 500 грн. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо надання фінансових послуг у сфері кредитування, які врегульовано Цивільним кодексом України (далі ЦК України) та законами України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис». Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронною комерцією є відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис». Положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Згідно п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Положеннями ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, крім іншого, є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 515 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно ч. 3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Положеннями ч. 1 ст. 1080 ЦК України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1081, ч. 1 ст. 1082 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За вказаних обставин, суд вважає доведеним, що 11.02.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4377522, який останньою підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, в зв`язку з чим відповідачем на умовах строковості, поворотності та платності отримано в кредит грошові кошти в розмірі 10 000 грн., однак [PERSON] свої зобов`язання за Договором № 4377522 перед ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» не виконала, як наслідок, станом на 23.09.2024 року заборгованість становила 71 500 грн., з яких: 10 000 грн. за тілом кредиту, 56 500 грн. за процентами за користування кредитом, 5 000 грн. за штрафними санкціями, право вимоги якої 25.09.2024 року на підставі Договору № 23/09/2024 набуло ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», яке у період часу з 23.09.2024 року по 04.02.2025 року додатково нарахувало [PERSON] проценти за користування кредитом на суму 33 500 грн. Таким чином, станом на 04.02.2025 року заборгованість [PERSON] за Договором № 4377522 становила 105 000 грн., з них: 10 000 грн. за тілом кредиту, 90 000 грн. (56 500 + 33 500) за процентами за користування кредитом, 5 000 грн. за штрафними санкціями, однак представником позивача до стягнення з відповідача заявлено лише заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування ним. Відомості про те, що відповідач на час розгляду справи повністю чи частково виконала свої зобов`язання за Договором № 4377522 перед ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» чи ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» в частині сплати заборгованості за тілом кредиту, в суду відсутні, як наслідок, суд вважає, що наявні достатні підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 000 грн. з відповідача на користь позивача. Водночас перевіркою правильності розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, в частині нарахування процентів за користування кредитом в період часу з 23.09.2024 року по 04.02.2025 року, встановлено, що відповідно до умов Договору № 23/09/2024 позивач набув право вимоги до [PERSON] за Договором № 4377522 лише 30.09.2024 року, оскільки саме цього дня ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» одержано кошти, сплачені 25.09.2024 року ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» в якості ціни продажу прав вимоги, тож суд вважає, що нарахування процентів у період часу з 23.09.2024 року по 29.09.2024 року (7 днів) здійснено без достатніх правових підстав, як наслідок, наявні підстави для зменшення заборгованості за процентами на 1 750 грн. (10 000 * 2,5% * 7) Враховуючи викладене та заявлені позовні вимоги, суд вважає, що наявні підстави стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» заборгованості за Договором № 4377522 в загальній сумі 98 250 (дев`яносто вісім тисяч двісті п`ятдесят) грн., з яких: 10 000 грн. за тілом кредиту, 88 250 грн. (90 000 1 750) за процентами за користування кредитом. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 380 (дві тисячі триста вісімдесят) грн. 01 коп., що пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (98,25%), оскільки підстав для звільнення [PERSON] від сплати судового збору судом не встановлено. Відповідно до змісту ч. 1, п. 1) ч. 3 ст. 133, ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що до складу судових витрат, крім судового збору, належать витрати, пов`язаних з розглядом справи, до складу яких, крім іншого, відносяться витрати на професійну правничу допомогу, як сплачені, так і ті, що підлягають сплаті, що підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За змістом позовної заяви та додатків до неї ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» в зв`язку з необхідністю стягнення з [PERSON] у судовому порядку заборгованості за Договором № 4377522 понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в даній справі представником позивача долучено копії: договору про надання правової допомоги від 01.08.2024 року № 01/08/2024-А (далі Договір № 01/08/2024-А), укладеного між ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» та адвокатом Дідухом Є.О.; заявки від 24.02.2025 року на виконання доручення до Договору № 01/08/2024-А на суму 10 000 грн.; акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 24.03.2025 року № 4377522 згідно Договору № 01/08/2024-А на суму 10 000 грн.; розрахунку на оплату від 24.03.2025 року № 4377522-24/03-25 на суму 10 000 грн. Відповідно до п. 10 заявки від 24.02.2025 року № 4377522, п. 10 акту прийому-передачі виконаних робіт від 24.03.2025 року № 4377522, п. 10 розрахунку на оплату від 24.03.2025 року № 4377522-24/03-25 вказано, що до складу витрат на правничу допомогу входить представництво інтересів клієнта під час цивільного судочинства шляхом участі в судових засіданнях вартістю 1 640 грн. (2 год). Водночас фактично представник позивача участі в судових засіданнях не брала, що свідчить про відсутність достатніх правових підстав для стягнення витрат на правничу допомогу в цій частині та необхідність відповідного зменшення судом розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. За вказаних обставин, з урахуванням відсутності клопотання [PERSON] із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт, суд вважає доведеним розмір витрат позивача на правничу допомогу в сумі 8 360 грн. (10 000 1 640), вважаючи їх співмірними з обставинами, які відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, підлягають врахуванню судом під час визначення їх розміру, як наслідок, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд стягує з [PERSON] на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 213 (вісім тисяч двісті тринадцять) грн. 70 коп., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог (98,25%). На підставі викладеного,

Outcome: partial