Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

До Макарівського районного суду Київської області 15 квітня 2025 року [PERSON] , в особі представника, адвоката Оберемчук Оксани Олександрівни звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їхнього неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем Макарівський районний суд Київської області рішенням від 26 серпня 2024 року шлюб розірвав. Син [PERSON] постійно проживає з позивачем. Відповідач з 2012 року не забезпечує сина матеріально та фінансової допомоги на його утримання не надає. Понад 13 років дитина проживає без участі батька, його опіки, любові та матеріального забезпечення. Крім того, відповідач як батько не дарує синові подарунки на день народження. За місце реєстрації відповідач не проживає з 2012 року, місце його знаходження не відоме. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача та її чоловіка, з яким перебуває у шлюбі з 2024 року. Суд ухвалою від 28 квітня 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 21 липня 2025 року. Зобов`язав Службу у справах дітей Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина. Суд 21 липня 2025 року відклав підготовче засідання на 30 вересня 2025 року. Представник позивача, адвокат Оберемчук О.О. через підсистему «Електронний суд» надіслала заяву про розгляд підготовчого судового засідання без участі позивача та представника. У зв`язку із неможливістю визначення місця реєстрації (перебування) відповідача, [PERSON] повідомлений про розгляд справи через оголошення на офіційному вебпорталі Судової влади України. Відповідач у судові засідання не з`являвся. Представник Служби у справах дітей Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Надав суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківським прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд ухвалою від 30 вересня 2025 року закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 25 листопада 2025 року. Суд відклав розгляд справи по суті на 22 грудня 2025 року. Представник позивача, адвокат Оберемчук О.О. через підсистему «Електронний суд» надіслала заяву про проведення судового засідання без участі представника та позивача, позовні вимоги підтримують та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення на веб-порталі судової влади України, причини неявки не повідомив, клопотань та заперечень суду не надав. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, встановив обставини справи, перевірив їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дослідив письмові докази, оцінив їх у сукупності, дійшов до таких висновків. У сторін [INFO] народився син - [PERSON] (копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] , видане 02 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Макарівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 54). Батьками дитини записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Макарівський районний суд Київської області рішенням від 26 серпня 2024 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвав. Як зазначила позивач, а відповідач не скористався своїм процесуальним правом заперечити, понад 13 років дитина проживає без участі батька, його опіки, любові та матеріального забезпечення. Позивач з 15 жовтня 2024 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , видане Макарівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15 жовтня 2024 року, актовий запис № 140). Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка « [PERSON] », дружини « [PERSON] ». Відповідно до довідки про склад сім`ї виданої старостою Яблунівського старостинського округу Бишівської сільської ради № 76 від 10 квітня 2025 року, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (батько), [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (син) та [PERSON] , [INFO] (син) зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Також місце реєстрації [PERSON] та [PERSON] за зазначеною адресою підтверджено копією Витягу з реєстру Бишівської територіальної громади № 2025/000434506 від 13 січня 2025 року та Витягу з реєстру Бишівської територіальної громади № 2024/012738748 від 22 жовтня 2024 року відповідно. До матеріалів справи долучено довідку старости Яблунівського старостинського округу Бишівської сільської ради № 75 від 10 квітня 2025 року, з якої вбачається, що відповідач [PERSON] дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2011 року та участі у вихованні сина [PERSON] не приймає. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , станом на 25 квітня 2025 року за вказаною адресою не проживає, місце його знаходження не відоме, що підтверджується інформацією старости Чорногородського старостинського округу Бишівської сільської ради № 14 від 25 квітня 2025 року. Зі змісту характеристики Яблунівської гімназії Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області син [PERSON] є учнем 9 класу та характеризується позитивно. Мати цікавиться навчання і вихованням сина, відвідує батьківські збори, співпрацює з класним керівником. Батько, [PERSON] участі у шкільному житті дитини, його вихованні не приймав та не приймає. Згідно із висновком Служби у справах дітей та сім`ї Бишівської сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бишівської сільської ради від 09 грудня 2025 року № 360 служба у справах дітей та сім`ї вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зокрема, у висновку зазначено, що все життя [PERSON] було обділене батьківською увагою та турботою. Тато ніколи не займався ні навчання, ні вихованням сина, він не знав в якому класі навчається його дитина, взагалі не підтримував контакт. У батьківських зборах участь приймала лише мама. На засідання комісії [PERSON] не з`явився. Мати повідомила, що батько більше п`ятнадцяти років не бачив свого сина, не спілкувався з ним, не цікавився його вихованням й розвитком. Мати забезпечує усім необхідним для гармонійного життя та розвитку свого сина. Крім того, зі слів мами і самого [PERSON] він не заперечує щодо позбавлення батьківських прав його батька [PERSON] . Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із частиною четвертою статті 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. З урахуванням наведеного та інтересів неповнолітньої дитини, суд визнає, що факт свідомого ухилення батька [PERSON] від виконання покладених на нього законом батьківських обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , доведено. Частиною другою статті 166 Сімейного кодексу України визначено, що особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. З огляду на викладене, приймаючи рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав, з метою забезпечення належного захисту дитини, суд вважає, що під час розгляду справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина [PERSON] , без поважних причин залишивши його без уваги та піклування, свідомо нехтує батьківськими обов`язками, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що необхідно задовольнити. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved