Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла за підсудністю цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 13.12.2021 [PERSON] та Акціонерне Товариство «ОТП БАНК» уклали кредитний договір №2038413036, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби з фіксованою ставкою 20% за користування кредитом. Загальний розмір кредиту 65000 грн. На виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором, Банк видав кредит Відповідачу, що підтверджується випискою по рахунку, що додається до позовної заяви. В свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість та станом на 21.06.2024 загальний розмір заборгованості становив 87508,64 грн., з яких: тіло кредиту - 59 534,57 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 27 974,07 грн. 21.06.2024 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Вказане стало підставою для звернення до суду із цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідно до ст. 128 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Будь-які докази у справі, крім поданих стороною позивача разом із позовною заявою, чи клопотання від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи зазначене, суд відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши позовну заяву та письмові докази у справі у їх сукупності, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, а саме правовідносини, що виникають на підставі укладеного кредитного договору, які регулюються відповідними нормами ЦК України. Судом встановлено, що 13.12.2021 [PERSON] та Акціонерне Товариство «ОТП БАНК» уклали кредитний договір №2038413036, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби з фіксованою ставкою 20% за користування кредитом. Загальний розмір кредиту 65000 грн. Строк на який надається кредит визначено графіком платежів. Остаточна дата повернення кредиту 13.12.2024. Наведене підтверджується копією кредитного договору з додатками, що додається до позовної заяви. Відповідач підписав анкету заяву на отримання кредиту. Відповідно до заяви на видачу готівки №20352616 від 16.12.2021 АТ «ОТП БАНК» здійснило видачу кредитних коштів у розмірі 65000 грн відповідно до умов договору №2038413036 від 13.12.2021. Тобто АТ «ОТП БАНК» виконало умови договору та здійснило видачу коштів, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Відповідно до виписки по особовим рахункам відповідача за період з 13.12.2021 по 21.06.2024 встановлено, що відповідач вчиняв дії для часткового погашення заборгованості перед АТ «ОТП БАНК». Суд звертає увагу, що Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 № 578/5, а також позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц, якою крім того зроблено висновок, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» (Фактор) 21 червня 2024 року укладено договір факторингу №21/06/2024, за умовами якого Клієнт (Первісний Кредитор) передає, а Фактор (Новий Кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржниками, в розмірі Портфеля Заборгованості згідно Реєстру Боржників (п. 1.1 Договору). Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату відповідно до умов цього договору (п. 1.2 Договору). Ліміт фінансування та платежі узгоджені сторонами у розділі 7 Договору. Згідно із платіжною інструкцією №3073 та №3074 від 21 червня 2024 року ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» здійснило на користь АТ «ОТП БАНК» перерахування коштів у розмірі 6 050 700,06 грн. та 162,99 грн. відповідно, на оплату права грошової вимоги за договором факторингу №21/06/24 від 21.06.2024 року по реєстру боржників №1 та №2 відповідно. Тобто ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» своє грошове зобов`язання перед АТ «ОТП БАНК» відповідно до Договору факторингу №21/06/24 від 21.06.2024 виконало. Відповідно до акту приймання-передачі Реєстру Боржників №1 та №2 від 21 червня 2024 року до Договору Факторингу №21/06/2024, Клієнт передав, а Фактор прийняв згідно з вимогами п. 8.3 Договору Реєстр Боржників №1 та №2. Кількість боржників за актом №1: 12 199, загальна сума заборгованості: 216 096 409,58 гривень; за актом №2 - 29, загальна сума заборгованості 5 821,25 гривень. Відповідно до витягу з реєстру боржників №1 до Договору Факторингу №21/06/2024 від 21 червня 2024 року, Клієнт передав, а Фактор прийняв право вимоги, зокрема до: [PERSON] за кредитним договором №2038413036 від 13.12.2021 у загальному розмірі 87508,64 грн. з яких заборгованість по тілу кредиту 59534,57 грн., по відсоткам у розмірі 27974,07 грн. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язань (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором №2038413036 станом на 21.06.2024 у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 87508,64 грн., з яких: тіло кредиту- 59 534,57 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 27 974,07 грн. Отже, позивач довів, що відповідач уклав договір із первісним кредитором на погоджених ними умовах. Свої зобов`язання за кредитним договором первісний кредитор виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі та в порядку, передбаченому договором. Відповідач отримав кредитні кошти, але не виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Також позивач довів належними та допустимими доказами, що має право вимоги до відповідача. Тому позовні вимоги суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК України, суд враховує, що справа є незначної складності, обсяг підготовлених та наданих доказів є незначним, справа розглядалась в порядку спрощеного провадження за відсутності сторін, а тому суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача 3000 гривень витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3028 грн.

Outcome: approved