Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати поширення недостовірної інформації, щодо пошкодження ним (позивачем) автовимикача, яка використана відповідачем ПАТ «Кіровоградобленерго» в корисних цілях, а також зобов`язати відповідача ПАТ «Кіровоградобленерго» спростувати недостовірну інформацію щодо пошкодження ним (позивачем) автовимикача. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 24.02.2025 року відповідач направив на його адресу лист, в якому попередив його (позивача) про відключення з 10.03.2025 року електричної енергії, за адресою: [ADDRESS] , в разі несплати заборгованості, яка становить 80493 грн. 22 коп. та судових витрат в розмірі 1600 грн. Для вирішення даного питання 04.03.2025 року він звернувся на особистий прийом до начальника міських РЕМ Грабенка А.Д. який є посадовою особою відповідача, стосовно відтермінування відключення електричної енергії до 25.03.2025 року. Однак в його проханні йому було відмовлено та прилюдно принижено, оскільки було сказано, що саме він (позивач [PERSON] ) пошкодив автовимикач з метою опалювання теплиці без облікової електроенергії. 10.03.2025 року відповідач припинив постачання електричної енергії, чим порушив його право як споживача на отримання електричної енергії. Крім того, позивач зазначив, що для підтвердження своїх законних прав, 18.03.2025 року він звернувся до відповідача з вимогою надати висновки експертизи, якою підтверджено пошкодження автовимикача, на що 26.03.2025 року отримав відповідь, в якій зазначено, що у товариства відсутні висновки експертизи, які б стосувалися об`єктів щодо яких позивач виступає стороною договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. Відсутність зазначених доказів, свідчить про те, що відповідач вигадав інформацію стосовно пошкодження автовимикача, тобто дана інформація є недостовірною і вигадана в корисних цілях відповідачем. Зазначене підтверджується розрахунком №004779 щодо кількості недовикористаної електроенергії та її вартості, де сила струму вказана 50А. Однак, сила струму 50А через автовимикач 32А до приладів недоступний, а використання автовимикача з номіналом 32А для електроенергії 50А недопустимо та може призвести до перегріву та виходу з ладу самого автовимикача, а також до займання електропроводки та іншим небезпечним наслідкам. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що відповідач при розгляді справи № 405/1678/17 в Ленінському районному суді м. Кіровограда про стягнення збитків, завданих порушенням ПКЕЕН, надав суду недостовірну інформацію стосовно пошкодження авто вимикача при не існуючих доказах та не існуючих збитках, що вплинуло на результат рішення суду. Корисна ціль відповідача 96011 грн.07 коп. та судові витрати 1600 грн. Вважає, що на підставі зазначених вище обставин відповідач свідомо поширив недостовірну інформацію стосовно пошкодження автовимикача в корисних цілях, що стало підставою для його звернення до суду з зазначеним позовом за захистом порушеного права. Ухвалою Подільського районного суду міста Кропивницького від 12.05.2025 року зазначена позовна заява була залишена без руху та надано позивачу десятиденний термін з дня вручення копії ухвали для усунення зазначених в ній недоліків позовної заяви, а саме: запропоновано позивачу зазначити повне найменування юридичної особи, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, місце перебування, третьої особи начальника міських РЕМ Грабенка А.Д.; зазначити власний реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, а також відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; відомості про наявність або відсутність електронного кабінету всіх учасників справи. Крім того, запропоновано позивачу конкретизувати позовні вимоги, а саме: зазначити ким саме, де, коли, як та в який спосіб була поширена про нього (позивача) недостовірна інформація, а також зазначити, яким способом слід спростувати інформацію, яку позивач просить визнати недостовірною. Усунення зазначених недоліків позовної заяви передбачало подання позивачем позовної заяви в новій редакції. Також, позивачу необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп., надавши оригінал квитанції про сплату судового збору або ж надати документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, якщо такі є. На виконання вимог зазначеної ухвали позивачем [PERSON] подана позовна заява в новій редакції, зареєстрована судом за вх. № 20123, а також заява про звільнення від сплати судового збору, зареєстрована судом за № 20124. Ухвалою Подільського районного суду міста Кропивницького від 04.08.2025 року звільнено позивача [PERSON] від сплати судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. при подачі до суду позову до ПАТ «Кіровоградобленерго» про спростування недостовірної інформації. Ухвалою суду 04 серпня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи. Надано учасникам справи процесуальний строк для подання заяв по суті справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з підстав та за обставин, зазначених в позові, підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Кіровоградобленерго» Попова О.О. (діє на підставі довіреності № 98/04/07 від 20.01.2025 року) позовні вимоги не визнала, підтримала поданий 03 листопада 2025 року, зареєстрований судом за вх. № 33865 відзив на позовну заяву, на обґрунтування якого зазначено, що відповідач заперечує проти наявності самого факту поширення ним (його посадовою особою) будь-якої інформації (правдивої чи не правдивої) про позивача [PERSON] , оскільки поширення інформації є її донесення до відома широкої/певної аудиторії або хоча б до однієї особи. Крім того, в тексті своєї позовної заяви позивач зазначає, що поширенням зазначеної вище інформації стосовно пошкодження автовимикача відповідач переслідував корисну ціль, що має вплив на розгляд судової справи № 405/1678/17. Проте, на думку відповідача, таке твердження позивача є абсурдним, оскільки рішення суду у даній справі ухвалене Ленінським районним судом м. Кіровограда 15.07.2019 року та залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 30.10.2019 року. Таким чином, інформація, яка навіть би і була поширена [INFO] , не може вплинути на розгляд судової справи, рішення по якій набрало законної сили 30.10.2019 року. Крім того, дійсно 04.03.2025 року позивач [PERSON] був на особистому прийомі у начальника дільниці із забезпечення послуг з розподілу електричної енергії Кропивницьких міських ЕМ у Сервісному центрі ПрАТ «Кіровоградобленерго», метою якого було відстрочення відключення електричної енергії до його домоволодіння, що було призначене на 11.03.2025, проте законодавчо обґрунтованих підстав для задоволення його прохання у Товариства не було, тому йому було відмовлено у цьому. Під час даного прийому споживач [PERSON] продемонстрував посадовій особі відповідача, що проводила особистий прийом, акт про порушення № 004779 від 12.10.2016 року, вказавши, що не згоден з сумою розрахунку по ньому, у зв`язку з чим, було роз`яснено, що рішення суду, яким підтверджено факт безоблікового використання ним електричної енергії, вже набрало законної сили і знаходиться на виконанні в органах ДВС, тому, наразі не має сенсу розмова про автоматичний вимикач, що був чи не був задіяний у схемі підключення у 2016 році. Проте, з міркувань чемності з огляду на поважний вік споживача, начальник дільниці із ЗПРЕЕ продовжив ініційовану самим позивачем розмову стосовно порушення, виявленого у останнього у 2016 році і можливих функцій та якостей автоматичного вимикача при цьому, хоча, це питання жодним чином не стосувалось питання відключення електроживлення будинку. В ході даної розмови, для наведення прикладу було висловлено припущення (оціночне судження) з приводу того, якими способами було б можливим виконати безоблікове підключення, щодо якого був складений зазначений акт про порушення, і для якої мети його (безоблікове підключення) можна було б застосовувати. В свою чергу, дану суб`єктивну думку не було висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що могло б принизити гідність, честь чи ділову репутацію позивача [PERSON] . 3. Зазначені міркування (оціночне судження) в жоден спосіб не були повідомлені іншим особам, крім самого позивача [PERSON] , отже, про яке поширення інформації веде мову позивач відповідачеві не зрозуміло. Враховуючи зазначене, жодних доказів того, що відповідачем була поширена недостовірна інформація про позивача останнім не надано, а тому відповідач вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав їх необґрунтованості та недоведеності, на підставі чого просив відмовити позивачу [PERSON] в задовленні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , заперечення представника відповідача ПАТ «Кіровоградобленерго» - Попової О.О., зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, та відзиві на позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позову позивачу слід відмовити, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 1 статті 13 ЦПК України). За своєю юридичною природою позов це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту порушеного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим рішенням наслідкам. Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам. При цьому, враховуючи норми ч. 3 ст. 13, ст. 49 ЦПК України, позивач який вважає, що його суб`єктивне право порушене самостійно визначає предмет та підстави позову, відповідача (-чів) та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Судом, в свою чергу, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.07.2019 року (справа № 405/1687/17), яке залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 30.10.2019 року та набрало законної сили, задоволено позов ПАТ «Кіровоградобленерго» від імені якого діє Кіровоградський міський РЕМ до [PERSON] про стягнення збитків завданих порушенням ПКЕЕН. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Кіровоградобленерго» збитки, завдані порушенням ПКЕЕН в сумі 96 011,07 грн. та судові витрати по справі в сумі 1 600 грн. Зазначеним рішенням встановлено, що між позивачем ПрАТ «Кіровоградобленерго» та відповідачем [PERSON] укладено договір про користування електричною енергією № 0805063 від 30.11.2007 року. Позивач здійснював постачання електричної енергії на адресу відповідача в будинок за адресою: [ADDRESS] , відкрив особовий рахунок № [NUMBER] відносно даної адреси, а відповідач користувався електроенергією та оплачував її вартість у відповідності з діючими тарифами. Між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються Правилами користування електроенергією для населення, що затверджені Постановою КМУ від 26.07.1999 року № 1357, Законом України «Про ринок електричної енергії», іншими актами цивільного законодавства. Позивач належним чином і в повному обсязі виконав зобов`язання з постачання відповідачу електричної енергії в належній якості та з гарантованим рівнем якості. Відповідач недотримався умов договору та вимог чинного законодавства, належним чином не поставився до виконання своїх обов`язків та допустив порушення ПКЕЕН. Судом встановлено, що 12.10.2016 року представниками КМ РЕМ ПАТ «Кіровоградобленерго» при перевірці електроустановок та контрольному знятті показань приладу обліку за адресою відповідача: [ADDRESS] було виявлено порушення пунктів 42, 48 ПКЕЕН, а саме: самовільне підключення електроустановок, а саме: монтаж відгалуження від ввідного нульового кабелю на автоматичний вимикач, при його відключенні електрична енергія, що споживається, електричним лічильником не враховується. За вказаним фактом було складено акт № 004779 від 12.17.2016 року трьома представниками енергопостачальника в присутності власника [PERSON] та підписаний трьома представниками енергопостачальника. Примірник акта вручено [PERSON] . В розумінні положень ст. 53 ПКЕЕН даний акт є дійсним, порушення усунуте відразу при його виявленні. На підставі складеного акту, відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою НКРЕ від 04.05.2006 року № 562, зареєстрованою в Мінюсті 04.07.2006 року за № 782/12656, фахівцями енергопостачальника було визначено обсяг та вартість не облікованої внаслідок порушення ПКЕЕН електроенергії. Період, за який здійснено обчислення спожитої, але недооблікованої електроенергії, визначений відповідно до п. 3.3 Методики з 12.10.2013 року та до моменту усунення даного порушення 12.10.2016 рік. Розрахунок добового використання електричної енергії здійснюється відповідно до п. 3.4 Методики. За вказаним положенням Методики виконано розрахунок загальної кількості недооблікованої електроенергії та її вартість по акту № 004779 від 12.10.2016 року склала 97 004,43 грн., що затверджено на засіданні комісії КМ РЕМ з розгляду актів про порушення ПКЕЕН та зафіксовано протоколом № 327 від 17.11.2016 року. Позивачем також проведено перерахунок суми з урахуванням тієї обставини, що за вказаний період з 12.10.2013 року по 12.10.2016 року, енергопостачання району, де розташований будинок відповідача не здійснювалось у зв`язку з проведенням робіт по реконструкції електромережі, сума збитків становить 96 011,07 грн. Крім того, судом апеляційної інстанції також визнано необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що не визначено найменшої площі перерізу провідника у схемі підключення, в якій виявлено порушення, оскільки в експертному висновку № 53 від 31.05.2018 року (що був виготовлений експертною установою за клопотанням відповідача) зазначено: найменша площа поперечного перерізу провідника у схемі самовільного підключення становить 10 мм2. Є доведеним, що встановлення комутаційного апарату (вимикача) є неправомірним, оскільки енергопостачальною організацією не опломбований і не встановлена його дійсна потужність. Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами Правил КЕЕН, затвердженої Постановою НКРЕ від 04.05.2006р. № 562, зареєстрованої в Мін`юсті 04.07.2006 Року за № 782/12656 не передбачено врахування потужності неналежним чином встановленого комутаційного апарату (автоматичного вимикача) при визначенні обсягу недоврахованої внаслідок порушення електроенергії. Пунктом 3.5 Методики встановлено, що обсяг споживання електроенергії через проводи, якими здійснене самовільне підключення або підключення поза приладом обліку, визначається за формулою 2.7 Методики. Розрахунок споживання безоблікової електроенергії було виконано енергопостачальною організацією у відповідності до Методики. Експертним висновком встановлено, що допустимим довготривалим струмом для даної схеми підключення відповідно до п. 1.3 та таблиць 1.3.4 і 1.3.5 Правил улаштування електроустановок (ПУЕ) є 50А. Виходячи саме з даної величини позивачем і було визначено добовий обсяг безобліково використаної електроенергії. Методика не містить положень щодо неправомірності або недійсності акту про порушення. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційність у процесуальному праві - обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені судовим рішення або вироком у будь-якій іншій справі, які набрали законної сили. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів. Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, які набрали законної сили, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішення, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова Верховного Суду від 26 листопада 2019 року по справі № 922/643/19). Крім того, виходячи з принципу обов`язковості судових рішень, який закріплено у ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Тим самим, суд зауважує, що факт порушення позивачем [PERSON] пунктів 42, 48 ПКЕЕН, а саме: самовільного підключення електроустановок, монтаж відгалуження від ввідного нульового кабелю на автоматичний вимикач, у зв`язку з чим, при його відключенні електрична енергія, що споживалася електричним лічильником не враховувалася, встановлено рішенням суду в цивільній справі, що набрало законної сили, а саме: рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.07.2019 року у справі № 405/1687/17, відповідно зазначені факти є преюдиційними при розгляді зазначеної справи, і в порядку ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді даної справи. Судом також встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що листом від 24.02.2025 року № 132/05/56 ПрАТ «Кіровоградобленерго» Кропивницькі міські електричні мережі попереджено позивача [PERSON] про припинення 10.03.2025 року розподілу електричної енергії на об`єкт по [ADDRESS] , та листом від 06.03.2025 року позивач [PERSON] , який отримано відповідачем 06.03.2025 року за вх. № А-90/56, просив відтермінувати припинення розподілу електричної енергії на об`єкт по [ADDRESS] для сплати боргу. В свою чергу, листом від 11.03.2025 року за вих. № 97/07/56 ПрАТ «Кіровоградобленерго» Кропивницькі міські ЕМ повідомив позивача [PERSON] , що у Товариства відсутні передбачені чинним законодавством підстави для скасування або відтермінування припинення енергоживлення об`єкту за адресою [ADDRESS] , що призначене на 10.03.2025 року. Крім того, повідомлено, що відповідно до положень підпункту 1 пункту 7.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, що затверджені Постановою НКРЕКГІ від 14.03.2018р. № 312» припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення у разі несплати вартості необлікованої електричної енергії внаслідок порушення споживачем цих Правил, визначеної відповідно до законодавства (за умови прийняття судом рішення щодо споживання споживачем необлікованої електричної енергії на користь оператора системи). Абзац десятий підпункту 2 пункту 7.5 ПРРЕЕ передбачає, що постачання електричної енергії споживачу не припиняється у разі усунення споживачем в установлений строк порушень, які є підставою для припинення постачання електричної енергії, що завчасно (до дня відключення) підтверджується належним чином. Також повідомлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.07.2019, що набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь оператора системи розподілу (ПрАТ «Кіровоградобленерго») 96 011 грн. 07 коп. в рахунок відшкодування вартості необлікованої, внаслідок порушення Правил, електричної енергії, а також 1600 гри. в рахунок відшкодування судових витрат оператора системи. На даний час зазначене рішення суду не виконане в повному обсязі - розмір не сплаченої заборгованості за необліковану електричну енергію становить 80 493 грн. 22 коп., також не відшкодовано судові витрати в розмірі 1600 грн. На виконання вимог підпункту 1 пункту 7.5 ПРРЕЕ, листом від 24.02.2025 позивача [PERSON] попереджено про відключення електричної енергії на об`єкті за адресою [ADDRESS] , що має відбутись 10.03.2025 із зазначених вище підстав. Звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач [PERSON] обрав спосіб захисту як спростування недостовірної інформації щодо пошкодження ним автовимикача та в обгрунтування підстав позову зазначив, що після отримання попередження про припинення енергоживлення його будинку, він звернувся до відповідача, де на особистому прийомі 04.03.2025 року його безпідставно було звинувачено у навмисному пошкодженні автовимикача з метою опалення теплиці без облікової електроенергії, чим поширено недостовірну інформацію (пошкодження автовимикача) і докази цьому у відповідача відсутні, та її використано відповідачем в корисних цілях. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 28 Конституції України гарантує кожній особі право на повагу до її гідності, а за ч. 4 ст. 32 основного Закону кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб. За змістом ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). При цьому, для позивача діє загальний тягар доведення позову, а саме: позивач повинен довести факт поширення недостовірної та недостовірність цієї інформації. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18 зроблено правовий висновок про те, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Статтею 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Судження це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напрямку, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів, недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тим самим, зі встановлених судом фактичних обставин справи та досліджених судом доказів, суд вважає, що позивачем [PERSON] не надано належних доказів, якими б підтверджувався факт поширення інформації, що ця інформація була доведена хоча б до однієї особи, а так само недостовірність цієї інформації. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, поданих позивачем, з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог та заперечень відповідача на них, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні позові за його безпідставністю та недоведеністю. Крім того, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл між сторонами судових витрат, судом відзначається, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові, - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого та приймаючи до уваги, що ухвалою суду від 04 серпня 2025 року позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп., в задоволенні позову позивачу відмовлено, судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed