Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вказана позовна заява, згідно з якою (в редакції від 08 липня 2025 року, уточнена) представник позивача адвокат Ткач Олена Сергіївна просила: -визнати незаконними дії Садівничого товариства «Мрія-3» щодо відключення від електропостачання садового будинку [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] , який розташований на земельній ділянці № [NUMBER] на території Садівничого товариства «Мрія-3»; -зобов`язати Садівниче товариство «Мрія-3» відновити електропостачання до садового будинку [ADDRESS] на території Садівничого товариства «Мрія-3» та належить на праві приватної власності [PERSON] , без оплати витрат щодо відключення/підключення електроенергії; -стягнути з Садівничого товариства «Мрія-3» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень; -стягнути з Садівничого товариства «Мрія-3» на користь [PERSON] судові витрати. Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] є власницею земельних ділянок № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , які розташовані на території Садівничого товариства «Мрія-3» (67471, Одеська область, Роздільнянський район, с. Єлизаветівка), членом якого вона є. На земельній ділянці [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності та до якого було підключено електропостачання з 1998 року. Позивач є самотньою особою похилого віку, що дає їй можливість проводити багато часу в садовому будинку та навіть тимчасово проживати там. Проживаючи та використовуючи земельні ділянки та садовий будинок позивач постійно використовувала електричну енергію, здійснювала оплату за її споживання шляхом сплати грошових коштів у касу, відповідно показників електричного лічильника. Однак 01 липня 2018 року Садівниче товариство «Мрія-3» в особі голови Потапова Іллі Олександровича без відповідного рішення, без попередження та без складання на місці акту про відключення, самовільно відключив її садовий будинок від електромережі. На думку позивача здійснення відключення у такий спосіб є протиправним та таким, що не відповідає діючому законодавству. Водночас, внаслідок зазначених незаконних дій позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, пережитих нею у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, а саме незаконним відключенням її садового будинку від електропостачання. Стислий виклад позиції відповідача. Представник Садівничого товариства «Мрія-3» у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Втім, [PERSON] , який згідно відкритих даних є керівником СТ «Мрія-3» станом на день ухвалення рішення, у заяві про перегляд заочного рішення зауважив, що органи управління товариством мали право приймати рішення про відключення боржників за відмову від сплати боргів та членських внесків і водночас самостійно проводити дії по їх відключенню, а отже відсутні порушення законодавства, які б були підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] . Процесуальні дії у справі. 30 жовтня 2020 року суддею Івановою Ольгою Василівною відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 30 листопада 2020 року виправлено описку в ухвалі про відкриття провадження у справі. 27 січня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 22 лютого 2021 року ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог. 29 липня 2021 року залишено без руху заяву голови правління Садівничого товариства «Мрія-3» Потапова Іллі Олександровича про перегляд заочного рішення. 17 серпня 2021 року прийнято до розгляду заяву голови правління Садівничого товариства «Мрія-3» Потапова Іллі Олександровича про перегляд заочного рішення. 29 вересня 2021 року скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні. 19 січня 2022 року відкладено підготовче судове засідання, а також продовжено строк підготовчого провадження. 18 липня 2022 року відкладено підготовче судове засідання, а також продовжено строк підготовчого провадження. 22 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Ткач Олени Сергіївни про проведення судових засідань в режимі відеоконференції. 27 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 18 травня 2023 року зупинено розгляд справи до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом справи 511/1915/20 у подібних правовідносинах, провадження по якій відкрито ухвалою суду від 27 квітня 2023 року № 61-4527ск23. 20 березня 2024 року суддею Панчук Анатолієм Івановичем прийнято до провадження справу після відставки судді [PERSON] . 18 липня 2024 року відновлено провадження у справі. 30 жовтня 2024 року повернуто справу на стадію підготовчого провадження та замінено відповідача. 23 грудня 2024 року суддею Бобровською Іриною Віталіївною прийнято до провадження справу після відставки судді [PERSON] . 18 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 27 травня 2025 року повернуто справу на стадію підготовчого провадження. 08 липня 2025 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву від 08 липня 2025 року. 06 серпня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] є власником земельних ділянок № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , розташованих у Садівничому товаристві «Мрія-3», Єгорівська сільська рада Роздільнянського (нині - Одеського) району Одеської області, та є членом товариства «Мрія-3», що підтверджується книжкою садовода № [NUMBER] та державними актами на право власності на земельні ділянки. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22179207 від 17 березня 2009 року, [PERSON] є власницею садового будинку за адресою: [ADDRESS] . 01 липня 2018 року садовий будинок 12, 13 було відключено від електропостачання, що підтверджується письмовими заявами членів СТ «Мрія-3» та допитами у якості свідків особами, а також реєстраційною карткою звернення НІ-10504956. Згідно з листом Акціонерного товариства «Одесаобленерго» від 24 квітня 2020 року № 26/03-122, адресованого [PERSON] на її звернення від 13 квітня 2020 року № НІ-10504956, договірні відносини щодо надання послуг з розподілу електричної енергії між нею та Роздільнянським РЕМ АТ «Одесаобленерго» відсутні. Садовий будинок не приєднано до електричних мереж АТ «Одесаобленерго». Розподіл електричної енергії до вказаного товариства здійснюється згідно умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, укладеного між товариством та Роздільнянським РЕМ АТ «Одесаобленерго», а тому з будь-яких питань щодо електроживлення будинку, а також розрахунків за спожиту електричну енергію необхідно звертатися до СТ «Мрія-3». Як встановлено, 10 листопада 2008 року між ВАТ ЕК «Одесаобленерго» (постачальником електричної енергії) та СТ «Мрія-3» (споживачем) укладено договір № 393 про постачання електричної енергії, відповідно до якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Додатками до договору встановлено договірну величину споживання електроенергії та потужності, а також підписано акт розмежування балансової належності електромереж, з якого встановлено, що СТ «Мрія-3» є власником частини електромереж та електроустановок Договори про постачання електричної енергії між членами СТ «Мрія-3» та товариством, а також із ВАТ ЕК «Одесаобленерго» не укладались та в матеріалах справи відсутні. На виконання умов договору впродовж 2008-2020 років СТ «Мрія-3» здійснювало оплату ВАТ ЕК «Одесаобленерго» за спожиту електричну енергію за тарифами, встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Згідно з протоколом загальних зборів членів СТ «Мрія-3» від 02 червня 2019 року № 1 прийнято рішення про встановлення розміру членських внесків для членів товариства в розмірі 850 гривень починаючи з 2019 року, відключення від електромережі всіх ділянок, які мають заборгованість за минулі роки за членськими та цільовими внесками, а також, які не сплатили за використану електроенергію протягом 3 місяців. Відповідно до акту про відключення від електропостачання, згідно з діючим Статутом СТ «Мрія-3», а також рішення Загальних Зборів від 02 червня 2019 року, у зв`язку з відмовою погасити заборгованість та сплатити членські та цільові внески у повному обсязі та ігноруванням трьох письмових попереджень, припиняється електропостачання на садові ділянки № 12, 13, 14, які належать [PERSON] , дата відключення [INFO] . Згідно з актів, [PERSON] відмовилася отримувати акт про відключення від електропостачання та від попереджень про можливе відключення від електропостачання. Відповідно до довідки від 09 серпня 2021 року, [PERSON] станом на 01 квітня 2020 року мала заборгованість перед СТ «Мрія-3» у розмірі 8 172,00 гривень, з яких 7 650,00 гривень членські внески, 450,00 гривень цільові внески та 72,00 гривні податок на землю. Станом на 09 серпня 2021 року у розмірі 12 582,00 гривень, з яких 132,00 гривні податок на землю, 10 200,00 гривень членські внески, 2 250,00 гривень цільові внески. Разом з цим, у статуті СТ «Мрія-3» передбачено, що: -садівниче товариство здійснює свою діяльність на принципах добровільності, самоврядності, вільного вибору території діяльності, рівності перед законом, відсутності майнового інтересу його членів, прозорості відкритості та публічності (пункт 1.1); -до основних напрямків діяльності цього громадського об`єднання відноситься сприяння створенню умов для використання ділянок для вирощування фруктів, овочів та іншої сільськогосподарської продукції та для відпочинку членів товариства (пункт 2.1); -член товариства зобов`язаний виконувати вимоги статуту, своєчасно сплачувати, членські внески, затверджені рішенням загальних зборів (пункт 4.2); -загальні збори товариства є вищим органом управління товариства, який вправі приймати рішення з будь-яких питань його діяльності, в тому числі до виключної компетенції загальних зборів віднесено визначення основних напрямків діяльності товариства (пункт 5.2); -до компетенції правління товариства віднесено організацію виконання рішень загальних зборів, відповідно до пункту 5.20 статуту голова правління в свою чергу здійснює оперативне управління справами, майном та коштами товариства в межах, встановлених даним статутом товариства, загальними зборами та правлінням і в межах своєї компетенції і повноважень забезпечує виконання їх рішень (пункт 5.15.1); -майно товариства складається із коштів та майна, яке надходить безоплатно або у вигляді безповоротної фінансової допомоги чи добровільних пожертвувань, в тому числі внесків членів товариства, пасивних доходів, дотації або субсидії. Право власності товариства реалізує його вищий орган управління (загальні збори). Доходи та прибутки товариства використовуються виключно для фінансування видатків на утримання такої неприбуткової організації, реалізації мети (цілей) та напрямків діяльності, визначених його установчими документами (пункти 9.1-9.3, 9.5). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту [див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)]. Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування [див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)]. Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим [див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18)]. У приватному праві недійсність може стосуватися або «вражати», зокрема, правочин, рішення загальних зборів учасників товариства (акт органу юридичної особи). Рішення загальних зборів учасників товариства (акт органу юридичної особи) по своїй суті не є правочином. Як наслідок до конструкції недійсності рішення загальних зборів учасників товариства положення ЦК України та інших законів про правочини, зокрема й норми § 2 «Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону» глави 16 ЦК України, не можуть бути застосовані. За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами (стаття 714 ЦК України). Тлумачення статті 714 ЦК України свідчить, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання енергетичних ресурсів (зокрема, електричної енергії) споживачу, є видом договору купівлі-продажу [див. подібний висновок в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17)]. Електрична енергія по своїй суті є специфічною споживною річчю, визначеною родовими ознаками. Рішення загальних зборів садівничого товариства може бути регулятором цивільних відносин пов`язаних, зокрема, зі сплатою членських внесків та визначення правових наслідків несплати таких внесків. Чинне законодавство, на момент ухвалення рішення загальних зборів садівничого товариства, не передбачало такої правової конструкції як нікчемність рішення загальних зборів садівничого товариства. Тому у разі наявності у члена садівничого товариства заборгованості по сплаті членських внесків у садівничого товариства є підстави для припинення постачання електричної енергії від мереж товариства. При цьому в рішенні загальних зборів садівничого товариства має бути вказано якого саме члена або членів садівничого товариства воно стосується. Тобто, рішення загальних зборів садівничого товариства має бути «персоніфікованим». Судом встановлено, що [PERSON] є членом СТ «Мрія-3», має у власності садовий будинок, який розташований на території СТ «Мрія-3». Будинок був підключений до електромережі відповідача та [PERSON] не укладала договір на постачання до будинку електричної енергії в СТ «Мрія-3». Водночас, згідно з рішенням загальних зборів членів СТ «Мрія-3» від 02 червня 2019 року № 1 прийнято рішення про відключення від електромережі всіх ділянок, які мають заборгованість за минулі роки за членськими та цільовими внесками, а також, які не сплатили за використану електроенергію протягом 3 місяців. Проте, таке рішення загальних зборів товариства не містить переліку осіб, для яких вирішено припинити електропостачання. Таке рішення не персоніфіковане, а його зміст прямо не вказує на те, що воно стосується безпосередньо [PERSON] як члена садівничого товариства, а тому покликання товариства на це рішення в обґрунтування правомірності вчинення дій щодо відключення від електропостачання садового будинку, належного позивачеві, безпідставне. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року по справі № 511/1915/20. Щодо позовної вимоги про компенсацію моральної шкоди, суд зазначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи [див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19)]. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди [див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)]. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи [див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)]. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). На підставі викладеного, з урахуванням тривалості незаконного відключення СТ «Мрія-3» від електропостачання садового будинку [PERSON] , що об`єктивно позбавляло її можливості повноцінно користуватися ним та завдавало моральних страждань, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень. Щодо надання відповіді на кожен аргумент, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л). Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, з урахуванням заяви представника позивача - адвоката Ткач Олени Сергіївни про надання доказів про стягнення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення у справі, суд вважає необхідним вирішити питання про розподіл судових витрат під час ухвалення додаткового рішення відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України.

Outcome: approved