Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, через свого представника - адвоката Керімова Аліка Заміровича, в якому просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , підставою цього зазначила, що з серпня 2012 року заявник та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є військовослужбовцем, який під час виконання бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в районі н.п. Спірне Соледарської міської громади Бахмутського району Донецької області, 25.05.2024 зник безвісти. Позивачка не зареєструвала шлюб з [PERSON] , тому не може у повному обсязі реалізувати свої права. Встановлення факту проживання однією сім`єю дозволить їй належним чином комунікувати із органами військового управління, подавати заяви до уповноважених органів щодо розшуку [PERSON] , а також ініціювати питання виплати грошових коштів. Ухвалою судді від 17.04.2025, 30.04.2025 та 01.05.2025 року дану позовну заяву залишено без руху, представнику позивача надавався строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали судді, які представник позивача усунув 12.05.2025, тому ухвалою судді від 12.05.2025 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 10.06.2025, залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , Міністерство оборони України. Цією ж ухвалою сторонам роз`яснено їх процесуальні права та обов`язки, зокрема, встановлено відповідачу строк тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання цієї ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу п`ятиденний строк з дня отримання копії відзиву для подання відповіді на відзив, відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечень, третім особам п`ятиденний строк для подання пояснень з дня вручення копії хвали. (а.с.80,81). 13.05.2025 представник третьої особи Військової частини [NUMBER] за довіреністю № 84 від 28.02.2025 [PERSON] , засобами Електроннного суду, надав заяву про розгляд справи без участі представника військової частини та просив приєднати до матеріалів справи демографічну карту [PERSON] 20.05.2025 (дата реєстрації канцелярією суду 21.05.2025) від третьої особи Міністерства оборони України (далі за текстом - МОУ) надійшли письмові пояснення по справі, в яких представник МОУ за довіреністю від 07.11.2023 [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Розгляд справи № 632/659/25 провести без участі представника Міністерства оборони України. Витребувати від [INFO] інформацію про наявних осіб (членів родини) котрі мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ПКМ України №168 від 28.02.2022 року. Доказів направлення копії вказаних пояснень сторонам та третім особам до суду не надано. 10.06.2025 представник позивачки [PERSON] , засобами Електронного суду, надав заяву про виклик свідків з доданими доказами направлення копії заяви сторонам по справі та третім особам Військовій частині [NUMBER] , Міністерству оборони України. При цьому доказів на підтвердження направлення копії заяви про виклик свідків третім особам: [PERSON] , [PERSON] до суду представником позивача не надано. Також, 10.06.2025 представник позивачки [PERSON] , засобами Електронного суду, надав заяву про розгляд підготовчого судового засідання без участі позивачки та її представника, не заперечує проти закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.114 т.1). 10.06.2025 представник відповідача за довіреністю від 06.01.2025 № 01-32/34 [PERSON] надала заяву про розгляд підготовчого судового засідання без участі представника відповідача та про відкладення підготовчого судового засідання, оскільки клопотання, які заявлені МОУ та представником позивача [PERSON] повинні вирішуватися у підготовчому судовому засіданні, однак не можуть бути вирішені, оскільки не направлені всім учасникам справи. Ухвалою судді від 10.06.2025 підготовче судове засідання відкладено на 10.07.2025. 09.07.2025 від представника відповідача Златопільської міської ради Харківської області за підписом [PERSON] , засобами Електронного суду надійшли додаткові пояснення по справі, в яких, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову та взяти до уваги, що Златопільська міська рада Харківської області не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. Тому не може бути відповідачем по справі. 09.07.2025 (дата реєстрації канцелярією суду 10.07.2025) від представника позивачки Керімова А.З., засобами Електронного суду, надійшла заява в якій зазначено, що представником позивача клопотання про виклик свідків від 10.06.2025 направлено всім учасникам справи № 632/659/25, у зв`язку із чим підстав для відкладення судового засідання за вини представника позивача не було. Окрім того, Міністерство оборони України направило до суду клопотання про витребування доказів по справі № 632/659/25 від 20.05.2025, яким просить витребувати від [INFO] інформацію про наявних осіб (членів родини) котрі мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ПКМ України №168 від 28.02.2022 року. На думку представника позивача, клопотання про витребування інформації Міністертства оборони України не підлягає задоволенню, у зв`язку із тим, що таким чином Міністерство оборони України намагається штучно затягнути строки розгляду даної справи та витребування інформації про наявних осіб (членів родини) котрі мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ПКМ України №168 від 28.02.2022 року є марною тратою часу, так як жодним чином не може спростувати чи підтвердити факт сумісного проживання без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, позивач та його представник вважають, що вимога Златопільської міської ради Харківської області про відмову у задоволенні позову також не підлягає взяттю судом до уваги, так як вони вважають себе неналежним відповідачем та зазначена вимога не грунтується на об`єктивних фактах та доказах, є необгрунтованою. Представник позивача задається питанням: яким чином можна заперечувати в задоволенні позову, якщо очевидним є факт сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] , тим паче надані до суду докази підтверджують цей факт, так як в 2012 році [PERSON] склав заповіт на ім`я позивачки, про те, що на випадок його смерті все його майно він заповідає [PERSON] . Очевидно, що заповіти на малознайому людину не складаються, відповідно ці люди були близькі та [PERSON] була єдиною людиною на яку складено заповіт, ними велось спільне господароство, спільно проживали та мали фактичні шлюбні відносини. Після призову на військову службу [PERSON] почав надсилати позивачці грошові кошти, допомагати матеріально, частина цих коштів витрачалася на утримання спільного господарства: сплату комунальних послуг, ремонтні роботи за місцем мешкання та забезпечення нормального рівня життя для позивачки. Позивачка та її представник вважають за можливе прийняти рішення про виклик свідків за заявою представника позивача від 10.06.2025, так як фактично клопотання всім учасникам справи направлено та закрити підготовче провадження по справі № 632/659/25, призначивши справу до судового розгляду. Також 10.07.2025 від представника позивачки [PERSON] , засобами Електронного суду, надійшла заява в якій зазначено, щопозивачка просить суд встановити факт сумісного проживання без реєстрації шлюбу, та яким чином наявність чи відсутність наявних осіб (членів родини) котрі мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ПКМ України №168 від 28.02.2022 року допоможе суду встановити фактичні обставини справи позивачці та її представнику не зрозуміло, так як витребування зазначеної інформації жодним чином не може вплинути на прийняття судом рішення по даній справи, та жодним чином не може підтвердити чи спростувати факт сумісного проживання без реєстрації шлюбу. Що стосується позиції Златопільської міської ради викладеної у письмових поясненнях від 09.07.2025 позивачка та її представник зазначають, якщо вони вважають себе не належним відповідачем, то суд не може враховувати їх думку про відмову у задоволенні в позові. Представником позивача залучено відповідачем Златопільську міську раду відповідно до вимог законодавства, та ними жодних заперечень по суті оспорювання конкретних обставин справи та наданих позивачем до суду доказів не надано. Якщо їх позиція полягає у відмові у задоволенні позову, то відповідач мав навести конкретні факти на обгрунтування власної позиції та поставити під сумнів викладені в позовній заяві обставини. Позивачка та її представник вважають за можливе прийняти рішення про виклик свідків за заявою представника позивача від 10.06.2025, так як фактично клопотання всім учасникам справи направлено та закрити підготовче провадження по справі № 632/659/25, призначивши справу до судового розгляду. Разом із заявою від 10.07.2025 представник позивача, окремим документом, надав клопотання про виклик свідків: [PERSON] та [PERSON] . 10.07.2025 від Златопільської міської ради Харківської області надійшла заява, за підписом [PERSON] , в якій зазначено, що Златопільська міська рада Харківської області не заперечує щодо заявленого клопотання позивача про виклик свідків. 10.07.2025, перед розглядом підготовчого судового засідання по справі, від третіх осіб [PERSON] , [PERSON] та від представника відповідача [PERSON] надійшли заяви про ознайомлення з матеріалами цивільної справи, з якою вказані учасники справи ознайомилися у повному обсязі. 10.07.2025 надійшло клопотання від представника позивачки [PERSON] про витребування: 1) від [INFO] інформацію про наявних осіб (членів) родини котрі мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ПКМ України №168 від 28.02.2022; 2) від військової частини [NUMBER] та [INFO] інформацію щодо наявності або відсутності особистого розпорядження від військовослужбовця [PERSON] . Ухвалою судді від 10.07.2025 клопотання представника Міністерства оборони України та представника позивачки було задоволено та витребувано інформацію з [INFO] та військової частини [NUMBER] . 24.07.2025 надійшла інформація від [INFO] . 25.08.2025 надійшло клопотання від представника позивачки [PERSON] про витребування інформації з військової частини [NUMBER] . Ухвалою судді від 25.08.2025 клопотання представника позивачки було задоволено та витребувано інформацію військової частини [NUMBER] . 29.08.2025 надійшла заява про виконання ухвали суду від представника військової частини [NUMBER] . 16.09.2025 було подано заяву від представника позивачки [PERSON] про долучення доказів до матеріалів справи. 17.09.2025 було подано заяву від представника позивачки [PERSON] про вікладення підготовчого судового засідання. Ухвалою судді від 17.09.2025 підготовче судове засідання було вікладено. 23.09.2025 представником позивачки [PERSON] надано заяву про долучення до матеріалів справи документів. 01.10.2025 від представника позивачки [PERSON] надійшла заява про закриття підготовчого розгляду справи. Просить вирішити питання про виклик свідків. Слухати справу, призначену на 01.10.2025 без позивачки та її представника. Також, 01.10.2025 від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд підготовчого судового засідання без її участі. Не заперечує проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. Ухвалою судді від 01.10.2025 підготовче судове засідання було закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання викликані свідки. В судовому засіданні заявниця підтримала в повному обсязі викладені в заяві обставини та просила задовольнити заявлені вимоги. Представник відповідача [PERSON] не заперечувала проти заявлених вимог, факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] вважала доведеним. В судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] та [PERSON] не заперечували проти заявлених вимог, підтвердили факт спільного проживання як чоловіка та жінки [PERSON] та [PERSON] . Представник Міністерства оборони [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] та витребувати інформацію з [INFO] про наявних осіб (членів) родини котрі мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ПКМ України №168 від 28.02.2022. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт суміного проживання позивачки з [PERSON] . Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків суддя вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Суддею встановлено, що [PERSON] , [INFO] зник безвісти 24 травня 2024 року під час виконання бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, даний факт підтверджується сповіщенням сім`ї № 21 від 10 червня 2024 року, за вихідним номером 6197 (а.с.18 т.1). Факт спільного проживання [PERSON] зі зниклим безвісти [PERSON] , як чоловіка та дружини, підтверджується Актом № 1216 від 19.07.2024 року, складеним КП «ЖИЛСЕРВІС» Первомайської міської ради Харківської області зі слів сусідів по будинку ( [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , [PERSON] , адреса: [ADDRESS] ). З вищезазначеного акту вбачається, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з серпня 2012 року і по теперішній час (а.с.17,56 т.1). З заповіту від 18 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області Остранициною О.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 200 вбачається, що громадянин [PERSON] розпорядився на користь [PERSON] всім своїм майном, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося та все на що він би мав право за законом (а.с. 61 т.1). Крім цього, факт спільного проживання [PERSON] зі зниклим безвісти [PERSON] , як чоловіка та дружини, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Зібрані у справі докази суддя визнає належними та допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт спільного проживання заявниці [PERSON] разом зі зниклим безвісти [PERSON] однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу. Спільне проживання [PERSON] з [PERSON] , як чоловіка та дружини, підтверджуються спільними фото (а.с. 38-40, 46-50 т.2). Встановлення факту спільного проживання заявниці [PERSON] зі зниклим безвісти [PERSON] однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, має для неї юридичне значення, так як від цього залежить виникнення, зміна або припинення її особистих та майнових прав. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із подружжя, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 2,4 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Отже, про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчить положення статті 74 Сімейного кодексу України. Встановлення такого факту передбачено в судовому порядку (стаття 315 ЦПК України). Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно з абз.5 п.6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Згідно з ч.2 ст.21 Сімейного кодексу України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.03.2020 р. у справі № 695/1732/16-ц, провадження № 61-38901св18. У Законі України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» термін «близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин» вживаються в такому значенні: чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Відповідно до ч. 1-4 ст. 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме). Реалізація права, передбаченого частиною першою цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України. Органи державної влади, уповноважені на здійснення обліку та/або розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, зобов`язані надавати інформацію про хід та результати їх розшуку в порядку, встановленому цим Законом, близьким родичам та членам сім`ї таких осіб. Члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України. Велика Палата Верховного Суду у справі № 560/17953/21 у постанові від 18.01.2024 зробила такі висновки: «94. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий. 102. У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Зокрема, згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. 103. Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 104. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. 105. Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особами особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. 107. Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. 108. Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України. 117. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі N 287/167/18-ц (провадження N 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі N 290/289/22-ц (провадження N 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.». Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту перебування фізичної особи на утриманні, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України. Окрім того, Великою Палатою у вищезазначеній постанові від 18 січня 2024 року в cправі №560/17953/21 встановлено, що неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року; "Беллет проти Франції" від 04 грудня 1995 року). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто, Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення ЄСПЛ у справах «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт, який необхідно встановити породжують для позивача юридичний наслідок, а саме дооформлення соціальних виплат, право вчиняти дії спрямовані на розшук безвісти зниклого [PERSON] та вирішення питання щодо призначення належного грошового забезпечення. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20. Таким чином позивачем правильно обрано спосіб звернення до суду, так як дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в позовному провадженні, так як ймовірно між позивачкою та заінтересованими особами в подальшому можливе виникнення спору про право щодо поділу соціальних виплат за безвісти зниклого [PERSON] . На підставі викладеного, з урахуванням наданих доказів суддя вважає доведеним факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] з [PERSON] , [INFO] як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з серпня 2012 року по 25 квітня 2024 року, а тому заявлені вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved