Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

18.12.2024р. товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №101291581 від 09.01.2022 року в розмірі 13882 грн 60 коп., з яких: 7954 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 5928 грн 60 коп. сума заборгованості за відсотками. В обгрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за вказаним договором. Ухвалою суду від 22 січня 2025 року відкрито провадження у даній справі та постановлено здійснити її розгляд в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, також в цій ухвалі роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Вказана ухвала та копія позовної заяви з додатками направлялась відповідачу рекомендованим поштовим відправленням, яке було йому вручене 04.03.2025 року. 11.03.2025 року до суду надійшов відзив, за змістом якого відповідач, заперечуючи проти позову, зауважив, що позивачем не надано доказів перерахування коштів за кредитним договором. Відсотки за користування кредитом могли бути нараховані саме за період з 09.01.2022 року по 08.02.2022 року. Тобто після закінчення строку кредитування в позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Також зазначає, що немає належних доказів набуття позивачем права вимоги за кредитним договором. В свою чергу 21.03.2025 року представник позивача надав відповідь на відзив, у якому зазначив, що кредитний договір був укладений в електронній формі та підписаний за допомогою паролю-ідентифікатора, що підтверджується належними та допустимими доказами. Щодо доказів перерахування коштів відповідачу позивач повідомляє, що не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів. Станом на 21.03.2025 року позивачем отримано розрахунки заборгованості та докази, що підтверджують надання коштів відповідачу за укладеним договором від первісного кредитора, копії яких долучає до відповіді на відзив. Вказав, що проценти нараховувались відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості, при цьому власного розрахунку відповідачем не надано. Щодо договору факторингу представник позивача зазначає, що він укладений у відповідності до вимог чинного законодавства, яке діяло на момент укладення цього договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси відповідача. У підсумку вважає, що підстави для відмови у задоволенні позову є необгрунтованими. Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходили. За відсутності таких клопотань, суд, у відповідності до ч. 13 ст. 7, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу за наявними у ній матеріалами. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 09.01.2022 р. між ТОВ «Мілоан» (Кредитодавець, Товариство) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір про споживчий кредит № 101291581 (далі кредитний договір). Згідно з умовами пунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5.2 кредитного договору сторони домовились, що відповідачу надається кредит в сумі 8200 грн. на задоволення потреб зі строком кредитування на 30 днів (до 08.02.2022 року) зі сплатою процентів за користування кредитом: 24,60 грн, які нараховуються зі ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом /а.с. 5-9/. Договором передбачена пролонгація строку кредитування на умовах визначених п.2.3 кредитного договору. Згідно з Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 101291581 від 09.01.2022 року, сторони погодили графік платежів, зі змісту якого вбачається, що загальна вартість кредиту складає 8224,60 грн /а.с. 9 зворот/. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК). Відповідно до ч. 12 ст. 11Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Розділом 6 «Порядок укладення договору» кредитного договору передбачено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний зокрема на через сайт ТОВ «Мілоан» та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідач за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «f95395» підписав електронний кредитний договір, який містив усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомився до моменту укладання. Тобто строни уклали договір в електронній формі та досягли згоди щодо всіх його істотних умов, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як зазначено вище, відповідно до п.2.1 кредитного договору кредитні кошти надаються позичальникові шляхом переказу на картковий рахунок. На виконання умов цього договору ТОВ «Мілоан» відповідачу було надано кредитні кошти у сумі 8200 грн на рахунок № [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням № 37859967 від 09.01.2022 року /а.с. 72/. Факт належності платіжної картки № 4149499121015786 [PERSON] та надходження на неї грошових коштів у вказаній сумі підтверджується і відповіддю АТ «Приват Банк» за вих. № 20.1.0.0.0/7-250402/39128-БТ від 07.04.2025 року на запит суду та наданою випискою по зазначеному рахунку відповідача /а.с. 84-85/. Тому доводи відповідача щодо відсутності доказів перерахування коштів (тіла кредиту), судом відхиляються, оскільки в сукупності надані позивачем та витребувані судом за клопотанням представника позивача докази підтверджують надання коштів відповідачу на умовах та в розмірі, визначеному цим договором. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Але всупереч наведеним умовам договору та вимогам закону, відповідач належним чином свої зобов`язання за цим договором не виконував, у визначені цим договором строки проценти не сплатив, внаслідок чого у відповідача за розрахунком ТОВ «Мілоан» станом на 16.07.2024р. утворилась заборгованість в розмірі 13882 грн 60 коп., з яких: 7954 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 5928 грн 60 коп. сума заборгованості за відсотками /а.с. 71/. Відповідачем, як зазначено в указаному розрахунку було частково сплачено тіло кредиту в сумі 246 грн та відсотки в сумі 246 грн. Слід зазначити, що 16.07.2024 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) та ТОВ «Мілоан» (Клієнт) було укладено договір факторингу № 16072024, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги за кредитним договором № № 101291581 від 09.01.2022 року щодо відповідача /а.с.11-12/. На виконання умов пунктів 1.1, 1.2 вказаного договору ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило ТОВ «Мілоан» фінансування за договором факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією № 366 від 19.07.2024 року /а.с. 74, зворот/ та 16.07.2024 р. між Клієнтом і Фактором відбулося підписання Акту прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року /а.с. 13/. Таким чином, як вбачається з витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року /а.с. 14/ позивачу передані вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 101291581 від 09.01.2022 року, що також підтверджується наданим позивачем Реєстром боржників в частині зобов`язань боржника [PERSON] /а.с. 73-74/. Слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про визнання договору факторингу недійсними. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 березня 2021 у справі №607/11746/17). Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд не приймає до уваги доводи відповідача про недоведеність переходу прав вимоги за вказаним договором про споживчий кредит до позивача. Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Однак, всупереч умовам договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань. Після відступлення права грошової вимоги, останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості за кредитним договором після закінчення строку кредитування. Проте, перевіряючи доводи позивача та заперечення відповідача щодо нарахованих процентів за кредитним договором, суд зазначає наступне. Позивачем заявлені до стягнення проценти за користування коштами в розмірі 5928 грн. 60 коп. як у межах строку кредитування, так і після закінчення цього строку, як вбачається з дослідженого розрахунку ТОВ «Мілоан» та з розрахунку заборгованості за кредитним договором /а.с. 71, 15/. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду уточнила власний правовий висновок, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав»). Кредитним договором визначений строк кредитування, який становить 30 днів. Саме протягом цього строку ТОВ «Мілоан» мало право нараховувати відповідачу передбачені цим договором проценти. При цьому за умовами п.п. 2.2.2, 2.2.3 кредитного договору встановлено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Доказів про те, що позичальник ініціював продовження строку кредитування (пролонгацію) відповідно до п. 2.3 договору, позивачем до матеріалів справи не долучено. Таким чином, сума процентів за кредитним договором повинна бути нарахована у погодженому сторонами розмірі 24 грн 60 коп. (за період з 09.01.2022 по 08.02.2022). Правильність такого висновку підтверджується й додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту № 101291581 від 09.01.2022 року /а.с. 9, зворот/. Доказів повернення відповідачем [PERSON] позивачу отриманої в кредит від ТОВ «Мілоан» за договором про споживчий кредит № 101291581 від 09.01.2022 року грошової суми у повному обсязі, матеріали справи не містять. У зв`язку з чим сума заборгованості відповідача за кредитним договором, з урахуванням часткової сплати відповідачем тіла кредиту в сумі 246 грн та процентів в сумі 246 грн, становить 7732 грн 60 коп. (8200-(246-24,60)-246) та складається з основної суми заборгованості (тіла кредиту). Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частина 2 ст. 13 ЦПК України визначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом враховується, що у даній справі кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався як на підтвердження своїх вимог в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту. З урахуванням наведених висновків щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором зі своєчасного повернення кредиту, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 7732 грн 60 коп. На думку суду, наявність та розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у вказаному вище розмірі витікає з умов укладеної угоди, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем. З огляду на викладене, суд вважає за правомірне позов задовольнити частково. З урахуванням викладеного, вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у виді судового збору за подачу позову пропорційно обсягу задоволених вимог у сумі 1686 грн 60 коп.

Outcome: partial