Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якій просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 230 338,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 28.11.2017 року по 22.09.2025 року та останній має заборгованість перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. Відповідно до довідки, виданої відповідачем, позивачу не виплачена заробітна плата у сумі 230 338,00 грн. До цього часу сума виплачена відповідачем не була, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 20 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» представником відповідача Гряник О.О. було подано на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовної заяви, посилаючись на наступне. Причиною несвоєчасної виплати є факт наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме той факт, що Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» перебувало та перебуває і зараз в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, розірвання контрактів з Російською Федерацією, які складали питому вагу в загальній кількості, великі фінансові збитки. Відповідач просить врахувати ситуацію, яка склалася внаслідок війни, і поставила підприємство на межу виживання та звертає увагу, що на протязі 2019-2025 рр. підприємство працює в одноденному режимі роботи. Наявна заборгованість по заробітній платі перед робітниками підприємства з травня 2021 року по та станом на 01.06.2025 року складає понад 482 млн. (без податків) гривень, відсутність обігових коштів, одноденний режим роботи на протязі 2019-2025 років. Окрім того, відповідач доводить до відома суд, що згідно довідки № 105/75 від 11.11.2025 року, сума не виплаченої заробітної плати позивачу становить 219 452,00 грн. Також представник відповідача вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із невиплатою заробітної плати підприємством згідно ч.3 ст.38 КЗпП України 22 вересня 2025 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.7-8). Згідно довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» за вих.№105/75 від 11 листопада 2025 року, [PERSON] не виплачена заробітна плата у сумі 230 338,00 грн., у т.ч. по місяцям: за травень 2021 року 3459 грн.; за червень 2021 року 6869 грн.; за липень 2021 року 7032 грн.; за серпень 2021 року 6540 грн.; за вересень 2021 року 6518 грн.; за жовтень 2021 року 6992 грн.; за листопад 2021 року 7428 грн.; за грудень 2021 року 6794 грн.; за лютий 2022 року 5841 грн.; за січень 2023 року 7473 грн.; за лютий 2023 року 6464 грн.; за березень 2023 року 9114 грн.; за квітень 2023 року 6928 грн.; за липень 2023 року 7043 грн.; за серпень 2023 року 70% - 5292 грн.; за вересень 2023 року 7556 грн.; за грудень 2023 року 3982 грн.; за лютий 2024 року 9044 грн.; за березень 2024 року 9043 грн.; за квітень 2024 року 9043 грн.; за травень 2024 року 8679 грн.; за червень 2024 року 9043 грн.; за липень 2024 року 9043 грн.; за серпень 2024 року 9135 грн.; за вересень 2024 року 9135 грн.; за жовтень 2024 року 9134 грн.; за грудень 2024 року 4797 грн.; за січень 2025 року 1240 грн.; за лютий 2025 року 1425 грн.; за березень 2025 року 1645 грн.; за квітень 2025 року 1296 грн.; за травень 2025 року 1296 грн.; за червень 2025 року 1644 грн.; за липень 2025 року 1240 грн.; за серпень 2025 року 1358 грн.; за вересень 2025 року 21773 грн. У довідці, зокрема, зазначено, що за вересень 2025 року [PERSON] виплачено 06.11.2025 року 50% у сумі 10886 грн. Залишок заборгованості складає 219 452 грн. (а.с.35). При цьому, позивачем до матеріалів позовної заяви долучено довідку ДП «ВО ПМЗ ім. О.М.Макарова» №105/71 від 08 жовтня 2025 року за якою [PERSON] належить сума до виплати у розмірі 230 338,00 грн. (а.с.9). Водночас, суд зазначає, що долучена позивачем довідка датована 08 жовтня 2025 року, а надана відповідачем довідка щодо заборгованості по заробітній платі складена станом на 11 листопада 2025 року. Таким чином, суд приймає до уваги довідку Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» за вих.№105/75 від 11 листопада 2025 року, надану відповідачем із актуальною на даний час інформацією стосовно розміру заборгованості перед позивачем та з врахуванням вже сплаченої заборгованості. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, з урахуванням предмету та підстави позову, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, буде стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, з урахуванням виплати за вересень 2025 року 50% у сумі 10886 грн., залишок заборгованості складає 219 452,00 грн. (а.с.35). Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом не виплачено, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Згідно ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Також, судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, судом встановлено, що заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем станом на 11.11.2025 року складає 219 452,00 грн. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо посилань відповідача у відзиві на пропуск позивачем строку на звернення до суду із зазначеним позовом, суд зазначає наступне. Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (частина 1 ст.233 КЗпП України). Нормою частини 2 ст.233 КЗпП України визначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, що визначено ст.116 КЗпП України. Встановлено, що позивач 22.09.2025 року звільнився за власним бажанням та отримав довідку про розмір заборгованості по заробітній платі 08.10.2025 року, а звернувся до суду з позовом 22.10.2025 року, отже, встановлений законом строк для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі не пропущено, тому, заперечення відповідача суд не приймає до уваги. Інші посилання відповідача, зазначені у відзиві, не ґрунтуються на законі. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до частин 1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та позов задоволено частково, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 153,95 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial