Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

заявник [PERSON] , яка також діє як законний представник малолітніх [PERSON] та [PERSON] , звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт ведення спільного господарства та спільного проживання на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , разом із [PERSON] , [INFO] , та дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Заяву мотивує тим, що 10 листопада 2018 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Ще до реєстрації шлюбу, а саме [INFO] у них народився син [PERSON] , а у подальшому, а саме [INFO] ще й донька [PERSON] . На жаль, внаслідок нещасного випадку на виробництві її чоловік [PERSON] [INFO] помер. Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються: 1) одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату; 2) одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату. У жовтні 2025 року вона у своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про виплату у відповідності до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Однак, листом № 0700-0313-8/67340 від 05 листопада 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повідомило, що документом, що підтверджує факт спільного проживання членів сім`ї є документ про реєстрацію місця проживання (разом з потерпілим на час його смерті за однією адресою). У разі встановлення різних адрес зареєстрованого місця проживання, зокрема дружини та померлого потерпілого на дату настання нещасного випадку, територіальний орган пенсійного фонду рекомендує їй звернутися до суду щодо встановлення факту спільного проживання. Відтак, у виплаті їй та дітям було відмовлено. Дійсно, як вбачається з реєстру територіальної громади вона зареєстрована у [ADDRESS] , тоді як її покійний чоловік офіційно був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Однак, фактично [PERSON] з дня народження сина [PERSON] та по день своєї смерті проживав разом з нею у [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Тур`є-Реметівської сільської ради № 213/02-16 від 23 жовтня 2025 року. Оскільки встановлення факту постійного проживання разом із [PERSON] необхідне для отримання одноразової допомоги сім`ї потерпілого у разі його смерті у відповідності до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». У судове засіданні заявник [PERSON] та її представник адвокат Зизич Н.Ю. не з`явилися, однак остання подала суду клопотання про проведення розгляду справи без їх участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області як заінтересованої особи у судове засідання також не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Суд встановив, що 10 листопада 2018 року Виконкомом Турицької сільської ради Перечинського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 04. Також суд встановив, що заявник [PERSON] та [PERSON] є батьками двох дітей сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] . Однак [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 27 червня 2025 року Виконавчим комітетом Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис № 88. Заявник [PERSON] у зв`язку зі смертю чоловіка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про призначення страхових витрат по втраті годувальника. Однак, як вбачається з відповіді управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 0700-0313-8/67340 від 05 листопада 2025 року, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року №1105 визначено, що страхові виплати складаються, зокрема, із страхової виплати у встановлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого). Частиною п`ятою статті 36 Закону 1105 визначено, що у разі смерті потерпілого його сім`ї виплачується: одноразова допомога сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату; одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату; щомісячна страхова виплата особам, які мають право на це. Одноразову страхову виплату кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого та щомісячну страхову виплату особам, які мають право призначено. При вирішенні питання виплати одноразової допомоги сім`ї слід враховувати передбачені законодавством приписи щодо визначення поняття «сім`я». Регулювання сімейних відносин здійснюється Сімейним кодексом України. Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Документом, що підтверджує факт спільного проживання членів сім`ї, є документ про реєстрацію місця проживання (разом з потерпілим на час його смерті за однією адресою), виданий згідно із вимогами Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг декларування та реєстрації місця проживання в Україні». Водночас, територіальні органи Пенсійного фонду не наділені повноваженнями визначати поважність причин, за яких дружина та чоловік спільно не проживають. Таким чином, у разі встановлення різних адрес зареєстрованого місця проживання, зокрема, дружини (чоловіка) та померлого потерпілого на дату настання нещасного випадку, територіальні органи Пенсійного фонду можуть керуватися судовим рішенням щодо встановлення факту спільного проживання. Разом з цим, заявник [PERSON] , звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначає, що її чоловік [PERSON] , який помер [INFO] , будучи зареєстрованим у [ADDRESS] , фактично проживав разом з нею у [ADDRESS] . Так, покійний [PERSON] за життя був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Поряд з цим, як вбачається з довідки № 417/02-16, виданої 27 жовтня 2025 року Старостою Турицького старостинського округу М.Фрайтик, [PERSON] , [INFO] , з 10 листопада 2018 року проживав разом із дружиною [PERSON] , [INFO] , та дітьми [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1, 7 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Страхові виплати складаються із: 1) щомісячної страхової виплати втраченої заробітної плати (або відповідної її частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати у встановлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на професійну реабілітацію та соціальну допомогу; 5) допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Згідно ч. 5 ст. 36 цього Закону, у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються: 1) одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату; 2) одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких за виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Як роз`яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відтак суд, дослідивши зібрані в справі докази вважає, що факт спільного проживання заявника [PERSON] , [INFO] , та малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з їх відповідно чоловіком та батьком [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на день смерті останнього за такою за адресою: [ADDRESS] , знайшов своє підтвердження, а тому заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved