Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

19.09.2025 від ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" через систему "Електронний суд" до суду надійшла позовна заява, а 17.10.2025 уточнена позовна заява, до [PERSON] з наступними вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №\~44633552 від 01.09.2021 у загальному розмірі 58 720 грн 00 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 16 000 грн 00 коп. На обґрунтування уточненої позовної заяви зазначено, що 01.09.2021 між ТОВ\~"Мілоан" та [PERSON] було укладено договір № 4463552, згідно з умовами якого відповідач отримав 8 000 грн 00 коп., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Кредитний договір укладено в електронній формі в порядку визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію". Кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі надавши позичальнику кредит у розмірі та на умовах встановлених договором. 15.12.2021 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" укладений договір №\~15/12-2021-22 відповідно до умов якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ"\~набуло права\~грошової вимоги\~до позичальників,\~в тому\~числі за\~договором №\~4463552від 01.09.2021. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023, за умовами якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" відступило на користь ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4463552від 01.09.2021. На цей день заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 4463552від 01.09.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 67 920 грн 84 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 8 000 грн 00 коп.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 58 400 грн 00 коп.; заборгованість за комісіями - 1 520 грн 00 коп. Враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 58 720 грн 00 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 8 000 грн 00 коп.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 49 200 грн 00 коп.; заборгованість за комісіями - 1 520 грн 00 коп. Невиконання відповідачем умов кредитного договору стало підставою для пред`явлення в суді цього позову. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13.10.2025 позовну заяву залишено без руху з урахуванням положень частини 7 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України. 17.10.2025 представник позивача Ткаченко М. М. надіслала до суду заяву про усунення недоліків, в якій долучила до матеріалів справи доказ надсилання відповідачу копій поданих до суду документів за адресою: [ADDRESS] , та позовну заяву в новій редакції. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21.10.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 19.11.2025. 19.11.2025 у зв`язку з першою неявкою відповідача судовий розгляд відкладено на 19.12.2025. 19.12.2025 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися повторно. Представник позивача Ткаченко М. М. у позовній заяві просила проводити судовий розгляд за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] не повідомив про причини повторної неявки в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечувала представник позивача і, що відповідає передбаченим статтею 2 ЦПК України завданням та основним засадам цивільного судочинства, в тому числі і щодо розумності строків розгляду справи судом. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі №\~361/8331/18). У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого заочного рішення, не відкладаючи розгляду справи. Зважаючи на те, що всі належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, і це не перешкоджає розгляду справи по суті, судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними договору про споживчий кредит № 4463552 від 01.09.2021 (індивідуальна частина), графіку платежів за договором про споживчий кредит № 4463552 від 01.09.2021 (додатку №1 до Договору), паспорту споживчого кредиту № 4463552, анкети-заяви на кредит № 4463552 від 01.09.2021, прийняття рішення по заяві № 4463552, Правил надання фінансових кредитів ТОВ "Мілоан" в редакції від 29.12.2020, довідки про ідентифікацію, квитанції ID платежу: 1751572812 від 01.09.2021, підтверджується, що 19.03.2021 між ТОВ\~"Мілоан" та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 4463552 на суму 8 000 грн 00 коп., на строк 30 днів до 01.10.2021, відсотки за користування кредитом нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Комісія за надання кредиту: 1 520 грн 00 коп., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Орієнтована загальна вартість кредиту складає: 15 520 грн 00 коп., з яких: 8 000 грн 00 коп - сума кредиту, 6 000 грн 00 коп. - відсотки за користування кредитом, 1 520 грн 00\~коп. - комісія (а. с. 8-22). Право вимоги ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до [PERSON] щодо повернення заборгованості за кредитним договором № 4463552 від 01.09.2021 підтверджується: договором факторингу № 15/12-2021-22 укладеного 15.12.2021 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ\~"Вердикт Капітал", актом приймання-передавання реєстру боржників за договором факторингу № 15/12-2021-22 від 15.12.2021, актом приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу № 15/12-2021-22 від 15.12.2021, реєстром боржників за договором факторингу № 15/12-2021-22 від 15.12.2021, Витягу з реєстру боржників за договором факторингу № 15/12-2021-22 від 15.12.2021, платіжним дорученням № 313550010 від 20.12.2021; договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 укладеного 10.01.2023 між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ\~"КОЛЛЕКТ ЦЕНТР"; актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023, актом приймання-передачі Реєстру боржників від 10.01.2023 за Договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, акту прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді, права вимоги за якими відступаються за Договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, реєстром боржників до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, Витягом з Реєстру боржників до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 (а. с. 27-61). Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення, виписки за кредитним договором, розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4463552 від 01.09.2021, за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 67 920 грн 84 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 8 000 грн 00 коп.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 58 400 грн 00 коп.; заборгованість за комісіями - 1 520 грн 00 коп. (а. с. 23-25). Відповідно до статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно частини 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України). Згідно статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно статті 640 Цивільного кодексу України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно статті 642 Цивільного кодексу України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України передбачено, що разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з укладанням: 01.09.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та [PERSON] договору про споживчий кредит №\~4463552, та подальшими укладеними договорами факторингу, за умовами яких позивач набув право вимоги у цій справі, і наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цим договором. Відповідно до статті 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4)\~відшкодування збитків та моральної шкоди. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц). За умовами договору про споживчий кредит №\~4463552 від 01.09.2021 встановили строк кредитування до 30 днів, до 01.10.2021. На час закінчення строку кредитування розмір заборгованості за договором про споживчий кредит №\~4463552 від 01.09.2021 склав 15 520 грн 00 коп., з яких: 8 000 грн 00 коп - сума кредиту, 6 000 грн 00 коп. - відсотки за користування кредитом, 1 520 грн 00\~коп. - комісія Таким чином, лише наведений розмір заборгованості по відсоткам може бути стягнутий з [PERSON] на користь ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", оскільки після спливу строку кредитування, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, товариство не мало правових підстав нараховувати відсотки за кредитним договором. Доказів щодо укладених додаткових угод до вказаного договору суду не надано, у тому числі щодо пролонгації договору позики. Що стосується вимог в частині стягнення нарахованої комісії за договором №\~4463552 від 01.09.2021, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1.5.1 договору, комісія за надання кредиту - 1 520 грн 00 коп., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (а. с. 8). Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції станом на 01.01.2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України Про споживче кредитування), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10.06.2017 року набрав чинності Закон України "Про споживче кредитування" від 15.11.2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України Про захист прав споживачів текст статті 11 викладено в такій редакції: Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України Про споживче кредитування. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування", після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування", умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10.06.2017) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України Про споживче кредитування. Даного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19, провадження №14-44цс21. Пунктом 1.5.1 договору про споживчий кредит №\~4463552 від 01.09.2021, підписаного [PERSON] , встановлено комісію за надання кредиту та обслуговування кредиту в розмірі 1 520 грн 00 коп. тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування", отже ці положення договору є нікчемними. Враховуючи, що вимагається до стягнення: 1 520 грн 00 коп. - заборгованість за комісією за пунктом 1.5.1 договору про споживчий кредит №\~4463552 від 01.09.2021, щодо якого встановлено нікчемність, належить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ"КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" в частині стягнення заборгованості за комісією. За таких обставин, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про споживчий кредит №\~4463552 від 01.09.2021 в розмірі 14 000 \~грн 00 коп., яка складається з несплаченої заборгованості за тілом кредиту та відсотків. У задоволенні решти позову належить відмовити. З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне. У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано копії: договору № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024; прайс-листа АО "Лігал Ассістанс", заявки на надання юридичної допомоги № 1332 від 01.08.2025; Витягу з Акту № 13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025 (а. с. 69-75). Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial