Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

У листопаді 2025 позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування позову вказано, що з 05.11.2011 позивач з відповідачем перебувають у зареєстровано шлюбі, мають двох неповнолітніх дітей. Сімейне життя у сторін не склалося через несумісність характерів, втрати взаєморозуміння, любові, поваги та довіри один до одного. Сторони не ведуть спільного господарства та не проживають разом. 24.11.2025 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні 23.12.2025. 26.11.2025 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує. 23.12.2025 від відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає, просить змінити прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. З 05.11.2011 [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1691, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . В матеріалах справи містяться копії свідоцтв про народження дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьками яких є сторони по справі. При вирішенні справи суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. У даній справі суд враховує, що позовна заява про розірвання шлюбу надійшла до суду 20.11.2025, в поданих до суду заявах позивач підтримав позов, а відповідач позов визнала. Будь-яких інших заяв (клопотань) на час вирішення справи на адресу суду не надходило. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Слід роз`яснити відповідачу, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Оскільки позивач не сплачував судовий збір за подання позову до суду, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved