Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого вказує на те, що 05 лютого 1999 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб. 10 жовтня 2008 року сторони купили квартиру [ADDRESS] . Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, ухваленим 14 квітня 2025 року у справі № 175/2621/25, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Після розірвання шлюбу сторони так і не дійшли згоди, що поділу зазначеного майна. Позивач просить визнати право власності на 1/2 частину квартири, а також визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину квартири. Представник позивача адвокат Головкіна Н.А. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове зсідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, заяв не подавала. Тому суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи і надані суду докази, суд встановив наступне. Відповідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 05 лютого 1999 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Краматорська Донецької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 05 лютого 1999 року зроблено запис за № 45. Після одруження прізвище чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON] відповідно. 10 жовтня 2008 року сторони цієї справи купили квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 10 жовтня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Соловйовою С.С. та зареєстрованим в реєстрі за № 6065, Витягом з Державного реєстру правочинів № 6626191 від 10 жовтня 2008 року та витягом Краматорського міського бюро технічної інвентаризації «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно» № 20863826 від 10 листопада 2008 року, копії яких долучені до цієї позовної заяви. Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, ухваленим 14 квітня 2025 року у справі № 175/2621/25, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до частини 3 статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, зокрема гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі №456/3506/16-ц від 17 червня 2021 року норми Сімейного кодексу України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, яка може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. ЄСПЛ визначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23, ЄСПЛ). Як передбачено ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. А ст.81 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 3 028 грн. 00 коп.

Outcome: approved