Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

До Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Будальянс Груп" про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати при звільненні, середнього заробітку та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначає, що 02.09.2022 року на підставі наказу №157/к/тр від 01.09.2022 року позивач був прийнятий на роботу на посаду інженера на підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Будальянс Груп". 15.12.2024 року наказом №258/к/тр від 13.12.2024 року позивач був звільнений з посади на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням, однак в день звільнення, йому як працівнику підприємства не було виплачено всі належні суми, передбачені на день звільнення. Вказує, що у відповідача наявна перед позивачем заборгованість з заробітної плати за період з 01.04.2024 по 15.12.2024 року на загальну суму 163043,61 грн. Вказана сума йому нарахована, проте невиплачена. Довідку, яка підтверджує заборгованість відповідач не видає, на звернення не реагує. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України повинні виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який за період з 15.12.2024 по 20.10.2025 року становить 191011,60 грн. Також внаслідок неправомірних дій відповідача в частині невиплати позивачу заробітної плати в повному обсязі в день звільнення, йому нанесено моральної шкоди, яку позивач оцінює в розмірі 20000 грн. Просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Будальянс Груп" нараховану, але невиплачену заробітну плату в сумі 163043,61 грн., стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.15.2024 по 20.10.2025 року в розмірі 191011,60 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн. Одночасно просить суд стягнути понесені судові витрати у розмірі 1211,20 грн. сплаченого судового збору та 5000 грн. витрат на правову допомогу. Розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.10.2025 відкрито провадження у цивільній справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов, подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Додатково ухвалою суду, в порядку ст. 84 ЦПК України, витребувано у відповідача довідку, яка підтверджувала чи спростовувала факт наявності або відсутності заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану щорічну відпустку, із зазначенням їх розмірів, дати виникнення та дати виплати їх [PERSON] при звільненні. Встановлено строк подання такого доказу (повідомлення про неможливість подання доказу) одночасно з поданням відзиву на позов. Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Будальянс Груп" належним чином повідомлялося про розгляд справи, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі за місцем реєстрації. До суду повернулися поштові відправлення з довідками про причини повернення/досилання з відмітками про невручення рекомендованих листів у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідно до позиції Верховного Суду у справі № 755/17944/18 від 10.05.2023 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку "відсутній за вказаною адресою" вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Крім того, відповідач має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви отримав в електронній формі, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. У встановлений строк правом подачі відзиву на позов ТОВ "БК "Будальянс Груп" не скористалося, будь яких заяв, клопотань, що стосуються розгляду справи до суду не подало. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5,8 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов до наступного висновку. Згідно зі ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матерільної) та моральної шкоди іншій особі (п.1,3 ч.2 ст.11 ЦК України). Положеннями ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що згідно з наказом №157/к/тр від 01.09.2022 року про прийняття на роботу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп", позивач - [PERSON] прийнятий на роботу з 02.09.2022 року на посаду інженера, що підтверджується відомостями з трудової книжки [NUMBER] . 15.12.2024 року позивач був звільнений з роботи із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України (за згодою сторін), згідно наказу №258/к/тр від 13.12.2024 року. З наданої довідки форми ОК-5 від 10.10.2025 року слідує, що позивачу було нараховано за спірний період суму заробітку з якого сплачується єдиний соціальний в розмірі: за квітень 2024 року - 15023,41 грн.; за травень 2024 року - 22052,01 грн.; за червень - 18648,44 грн.; за липень - 26099,14 грн.; за серпень - 19300 грн.; за вересень - 30223,39 грн.; за жовтень - 21920,33 грн.; за листопад 2024 року - 16631,10 грн. та за грудень 2024 року - 63146,12 грн., із вказаних нарахувань було здійснено сплату страхових внесків. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що вказані суми йому були нараховані, проте виплачені не в повному обсязі. Судом встановлено, що загальна сума нарахованої заробітної плати за період з квітня 2024 по грудень 2024 року становить 233043,94 грн. За вказаний період позивачу було виплачено заробітну плату та аванси : за квітень 2024 року - 35500 грн.(два платежі); за травень 2024 року - 0 грн.; за червень - 0 грн.; за липень - 17500 грн.; за серпень - 17500 грн.; за вересень - 17500 грн.; за жовтень - 17500 грн.(два платежі); за листопад 2024 року - 0 грн. та за грудень 2024 року - 0 грн., що підтверджується випискою з АТ "УКРСИББАНК" за картковим рахунком позивача за період з 16.04.2024 по 31.12.2024 року. Загальна сума виплаченої заробітної плати та авансів становить 105500 грн. З вказаної виписки також вбачається, що позивачу поверталися кошти, які він витратив на службові потреби, на основі поданого ним авансового звіту та підтвердних документів на загальну суму 1900 грн. Різниця між нарахованою та виплаченою заробітною платою за спірний період, з урахуванням утриманих податків та обов`язкових платежів (ПДФО, військовий збір), становить 106971,44 грн., з розрахунку : 233043,94 грн. (нарахована заробітна плата) - 126072,50 грн. (105500 (виплачена заробітна плата) + 18 % (ПДФО) + 1,50 % (військовий збір)) = 106971,44 грн. При звільненні вказана сума позивачу не виплачена. Посилання позивача на врахування квітневої виплати коштів за 2024 рік як погашення заборгованості за попередні місяці, суд не бере до уваги, оскільки вказане не підтверджується матеріалами справи. Доказів, що вказують на погашення саме заборгованості за попередні місяці, а не поточних нарахувань до суду надано не було, як і не надано доказів, які б підтвердили факт не виплати заробітної плати за минулі періоди та доказів наявності такої заборгованості. Частинами 1,3,5 ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ч.1 ст.1 Закону України "Про оплату праці" та ч.1 ст.94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положеннями ч.3 ст. 15 Закону України "Про оплату праці' передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в ч.5 ст. 97 КЗпП України. Згідно зі ч. 1,2 ст. 115 КЗпП України та ч.1,2 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат. Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц). В постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 висловлена правова позиція відповідно до якої під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Позивач зазначив, що всупереч трудового законодавства заробітна плата йому належним чином не виплачувалась. При звільненні відповідач не провів повний розрахунок та не надав письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні у зв`язку з чим він неодноразово звертався до відповідача, проте всі його вимоги залишились без задоволення. Відповідач не надав суду належних та достовірних доказів виплати всіх належних при звільненні позивачу сум. Крім того, на час розгляду справи, ухвала суду від 22.10.2025 року щодо витребування доказів, а саме довідки, яка підтверджувала чи спростовувала факт наявності або відсутності заборгованості по заробітній платі на момент звільнення [PERSON] , із зазначенням розміру та періоду її утворення, відповідачем не виконана. Частиною 4 ст. 81 ЦПК України передбачено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Враховуючи викладе, суд дійшов до висновку, що у відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Будальянс Груп", наявна перед позивачем - [PERSON] , заборгованість по нарахованій, але невиплаченій зарплаті за період з 01.04.2024 по 15.12.2024 року в сумі 106971,44 грн.без урахування податків та обов`язкових платежів, а тому є всі підстави для її стягнення. Щодо вимоги позивача про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Будальянс Груп" середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 15.12.2024 по 20.10.2025 року в сумі 191011,60 грн. суд зазначає наступне. Положеннями ст.117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Враховуючи те, що товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Будальянс Груп" не провело з позивачем повного розрахунку в день його звільнення, вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правомірною. Водночас суд відхиляє доводи позивача щодо стягнення такого заробітку у заявленому розмірі та за вказаний період з огляду на наступне. Можливість отримання середнього заробітку обмежується шістьма місяцями, тобто вірним періодом для проведення розрахунку є саме період з 15.12.2024 по 15.06.2025 року. Розрахунок середнього заробітку здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, (далі - Порядок) виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню. Пунктом 8 даного Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з наявної в матеріалах справи довідки розмір нарахованої заробітної плати за жовтень 2024 року становить 21920,33 грн., за листопад 2024 року 16631,10 грн. Таким чином розмір середньоденного заробітку для розрахунку становить: (заробітна плата за жовтень 2024 року + заробітна плата за листопад 2024) / кількість відпрацьованих календарних днів (дні жовтень + дні листопад) = (21920,33 + 16631,10) /(23+21) = 876,17 грн. У період з 15.12.2024 по 15.06.2025 року кількість робочих днів становить 130 календарних днів. З огляду на зазначене розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 113902,10 грн., з розрахунку: 876,17 грн. (середньоденний заробіток) х 130 днів (кількість робочих днів) = 113902,10 грн. Суд звертає увагу, що виплата середнього заробітку за статтею 117 КЗпП України за своєю суттю є не штрафом чи каральною санкцією, а спеціальним видом компенсації очікуваних майнових втрат працівника. Саме така компенсаційна природа дозволяє застосувати загальні принципів права, зокрема пропорційності, та обґрунтовує можливість судового контролю за співмірністю розміру компенсації. Законодавчі положення, внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", не змінили правової природи цього заходу відповідальності з компенсаційного на каральний. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 жовтня 2025 року у цивільній справі № 489/6074/23 дійшла висновку, що "виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України". Таким чином, відійшла від правового висновку викладеного Касаційним адміністративним судом у постанові від 6 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22. Враховуючи викладе, беручи до уваги очевидну неспівмірність та надмірність суми середнього заробітку порівняно зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 26742,86 грн., що становить 1/4 від встановленого судом розміру заборгованості. Суд звертає увагу, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Що стосується стягнення моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Положеннями статті 237-1 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Суд не ставить під сумнів факт перенесення моральних страждань позивачем у зв`язку із затримкою у виплаті заробітної плати та розрахунку при звільненні, однак враховує, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, в тому числі майнового стану винного. Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Справедливістю є оптимальний баланс інтересів осіб, з урахуванням засад розумності і добросовісності. Враховуючи наведені критерії суд оцінює розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу в розмірі 3000 гривень, що буде розумним, справедливим та співмірним для відшкодування заподіяного виду шкоди. Згідно зі ч. 3 ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до приписів ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.(ч.4 ст.137 ЦПК України). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем до позовної заяви додано договір про надання правової (правничої) допомоги від 15.10.2025 року, додаток (опис наданих послуг) до договору про надання правової (правничої) допомоги від 15.10.2025 року, квитанція до прибуткового касового ордера №21 від 15.10.2025 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13.03.2025 року по справі №275/150/22 зазначив, що суд,

Outcome: partial