Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 29.03.2016 року. Від цього шлюбу мають сина, [PERSON] , [INFO] . До досягнення сином повноліття аліменти з відповідача стягувалися на підставі виконавчого листа від 27.09.2017 № 368/811/2017 у розмірі 1000 грн. щомісячно та виконавчого листа, виданого на підставі рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 23.02.2024 у справі №368/1633/23, яким аліменти встановлено в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Син після досягнення повноліття продовжує навчання у ВСП «Технолого-економічний фаховий коледж Білоцерківського НАУ», що підтверджується договором про навчання № 463-е від 01.09.2024 та довідкою навчального закладу № 424 від 25.06.2025, згідно з якою термін навчання триває з 01.09.2024 по 30.06.2026. Навчання сина фінансується за рахунок державного бюджету, однак це не покриває усіх витрат пов`язаних із повсякденним утриманням дитини. Крім того син є особою з інвалідністю ІІІ групи, внаслідок чого є непрацездатним та не має власних джерел доход. Відповідач знає про те, що його син навчається, на даний час самостійно заробляти не може, знає про понесені позивачкою значні витрати для забезпечення лікування, догляду, проїзду, навчання та реабілітації сина, однак добровільно дитині не допомагає. А тому просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини на період навчання в сумі 5000 грн. щомісячно. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи в його відсутність , з позовом згідний частково. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Так в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 29.03.2016 року. Від шлюбу мають сина, [PERSON] , [INFO] . До досягнення сином повноліття, аліменти з [PERSON] стягувалися на підставі виконавчого листа від 27.09.2017 № 368/811/2017 у розмірі 1000 грн. щомісячно та виконавчого листа, виданого на підставі рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 23.02.2024 у справі №368/1633/23, яким аліменти встановлено в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Син після досягнення повноліття продовжує навчання у ВСП «Технолого-економічний фаховий коледж Білоцерківського НАУ», що підтверджується договором про навчання № 463-е від 01.09.2024 та довідкою навчального закладу № 424 від 25.06.2025, згідно з якою термін навчання триває з 01.09.2024 по 30.06.2026. Навчання сина фінансується за рахунок державного бюджету, однак це не покриває усіх витрат пов`язаних із повсякденним утриманням дитини. Крім того син є особою з інвалідністю ІІІ групи, внаслідок чого є непрацездатним та не має власних джерел доход. Дане підтверджується: витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 10475/25/620/Р від 13.05.2025, яким встановлено інвалідність ІІІ групи; діагнозом спадкового нейром`язового дегенеративного захворювання (хвороба Шарко-Марі-Тута); медичними виписками про тривале стаціонарне лікування у період з 23.06.2023 по 21.02.2025 (виписки № 1349, 7829/784, 8423/929. 4310/518); довідками Пенсійного фонду України за формами ОК-5 та ОК-7 про відсутність індивідуальних відомостей про особу. Відповідно до абз. 16 ч.1 ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особа з інвалідністю ІІІ групи визнається непрацездатною. [PERSON] потребує постійної матеріальної підтримки для забезпечення лікування, догляду, проїзду, навчання, реабілітації та інших необхідних засобів для підтримання життєдіяльності. Через стан здоров`я він не здатен самостійно забезпечувати належний рівень життя. Утримання здебільшого здійснює [PERSON] [PERSON] , як батько, має законний обов`язок брати участь у матеріальному забезпеченні сина, що передбачено законодавством. Згідно ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В силу ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» містить роз`яснення, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріального допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, а також з врахуванням можливостей самої повнолітньої дочки (сина) нести таке утримання. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Даючи оцінку викладеному, суд приймає до уваги також, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну допомогу дитині, оскільки останній продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька Обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливостей надавати таку допомогу, відповідачем не надано, однак суд вважає за необхідне при призначенні розмірі аліментів врахувати ту обставину, що на даний час відповідач має другу сім`ю та згідно копії свідоцтва про народження має сина [PERSON] 26.12.2016 року Згідно довідок Зеленьківського старостинського округк №6 Миронівської міської ради відповідач проживає в с.Зеленьки в будинку, що належить на праві спільної часткової вланості дружині та її батькам, які є пенсіонерами. З довідки про заробітну плату вбачається, що відповідач працює водієм експедитором ТОВ «Автотранс», де за період роботи з 01.01.2023 року по 30.06.2025 року отримав заробітну плату в сумі 61338,38 грн., що в середньому становить 10000 грн. щоміячно. Тому, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи матеріальне становище сторін та обставини, визначені в ст. 182 СК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на період навчання, але не більше, ніж до досягнення сином двадцяти трьох років, починаючи з 26.06.2025 року , оскільки згідно з ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved