Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» заборгованість за кредитним договором № 2019749962 від 25.07.2018, укладеним між відповідачем та АТ «ОТП Банк», правонаступником якого за договором факторингу є позивач, у розмірі 20551,92 грн., а також понесені судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 2422,40 грн. та 8500,00 грн. витрат на правову допомогу. Рух справи 28.10.2025 позовна заява надійшла до суду та була передана на розгляд судді. 30.10.2025 у справі відкрите провадження, вирішено розгляд проводити у порядку спрощеного повного провадження без повідомлення(виклику) сторін). Відповідачу надано строк для подання відзиву на позов. Перший розгляд призначено на 27.11.2025, відкладено на 22.12.2025. Позиції сторін Позивач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, у позові просив задовольнити позовні вимоги. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи шляхом надіслання рекомендованої кореспонденції на зареєстровану адресу його проживання, відповіді на позов не подав, обставин та підстав позову не спростував, будь-яких заяв, клопотань від нього до суду не надходило. За таких обставин суд ухвалою заочне рішення, обмежившись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1ст.280 ЦПК України. Встановлені судом обставини та застосовані норми права Судом встановлено, що 25.07.2018 [PERSON] та «ОТП Банк» підписали кредитний договір № 2019749962 та паспорт споживчого кредиту ( а.с.20-25), з яких вбачається, що сторони погодили надання кредиту у розмірі 6647,00 грн. на 24 місяці зі сплатою 001% річних та кредитну лінію у розмірі 1500,00 грн. (з можливістю збільшення відповідно до Кредитного договору) на 36 місяців за сплатою 0,01% річних протягом пільгового періоду до 55 днів та 5% річних після закінчення пільгового періоду. Розпискою відповідач підтвердив, що отримав картку, імітовану на його ім`я, № [NUMBER] з терміном дії до 05/21, а також, що ознайомився з правилами користування карткою та діючими тарифами АТ «ОТП Банк». ( а.с.26) Згідно з розрахунком заборгованості (банківська виписка по рахунку), наданим первісним кредитором АТ «ОТП Банк», станом на 14.03.2023 заборгованість за договором №2019749962 від 25.07.2018 становить 20551,92 грн, з них: 13200,00 грн тіло кредиту та 7351,92 нараховані відсотки ( а.с.38-43) Відповідно до розрахунку заборгованості та виписок за рахунком у період з 25.07.2018 по 20.08.2020 відповідач активно користувався кредитними коштами. 24.03.2023 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» був укладений Договір факторингу № 24/03/23, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бочкарьовою А.В., зареєстрований в реєстрі за № 265. Положеннями означеного договору визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між банком та боржниками, в розмірі портфеля заборгованості, зазначених у реєстрі боржників, зокрема за заявою - анкетою про надання банківських послуг ОТ «ОТП Банк» №2019749962 від 25.07.2018, укладеним між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] (а.с.10-19). Згідно з п. 1.1. Договору факторингу, Клієнт (Первісний Кредитор) передає, а Фактор (Новий Кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржниками, в розмірі Портфеля Заборгованості. Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату відповідно до умов Договору (п. 1.2. Договору). За цим Договором Фактор одержує право (замість Клієнта) вимагати від Боржників належного виконання всіх зобов`язань за Кредитними Договорами (п. 1.3. Договору). Відповідно до Витягу №1 до Договору факторингу №24/03/23 від 24.03.2023, ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором №2019749962 від 25.07.2018 становить 20551,92 грн, з них: 13200,00 грн тіло кредиту та 7351,92 нараховані відсотки. Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Ч. 1ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1ст. 12 ЦПК України). Вказаний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених цим Кодексом, зокрема,статтею 82 ЦПК України, яка закріплює підстави звільнення від доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У свою чергу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому(ч. 1ст. 634 ЦК України). У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Разом з тим, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 в справі № 2-383/2010. Окрім того, згідно з ч. 1ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У свою чергу ч.1ст. 1078 ЦК України, закріплює положення про предмет договору факторингу, яким може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову. Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували докази, надані позивачем, щодо розміру заборгованості за кредитним договором. При цьому суд враховує, що сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування за користування кредитними коштами. Розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач належним чином виконував кредитні зобов`язання як щодо первісного кредитора, так і стосовно нового кредитора. Таким чином, враховуючи, що розмір заборгованості підтверджується долученими до справи доказами, у свою чергу відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази для підтвердження належного виконання договірних зобов`язань, суд дійшов до висновку що позовні вимоги ТОВ «Брайт Інвестмент» до відповідача про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат Згідно з ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 8500 грн. Згідно ч. 8ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч.ч. 3, 4ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 у справі № 927/237/20). Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19). Верховний Суд у своїй постанові від 28 червня 2023 року по справі № 369/576/22 зазначив, що суд може з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу, застосувавши критерії, визначені у ч.ч. 3, 4, 5, 9ст. 141 ЦПК України. При цьому це не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у ч. 4ст. 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру таких витрат. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу були надані акт про надання правової допомоги від 23.10.2025 № 2310-25, Договір №01/05-23 від 01.05.2023 про надання правової (правничої) допомоги з додатком до нього від 01.05.2023 (щодо вартості послуг), Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги від 23.10.2025 . ( а.с.49-55). Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що деякі види робіт мають необґрунтовано завищену вартість. Верховний Суд часто підкреслював на необхідності детального аналізу та вивчення документів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з метою уникнення випадків її присудження за дублюючі одна одну послуги, які не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків (зокрема, постанова від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15). Для включення всієї суми витрат на правову допомогу у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень статей137,141 ЦПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial