Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» звернулося до суду позовом до відповідача [PERSON] про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних витрат. \~ \~ \~ \~ У обґрунтування позову позивач посилається на те, що між [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» 08.10.2007 укладено кредитний договір №08/10/2007/840 К 2646 на підставі якого ВАТ КБ «НАДРА» надав Відповідачу кредитні кошти на суму 40 676,03 доларів США. У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ВАТ КБ «НАДРА» звернулося до Шевченківського районного суду міста Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25.02.2011 у справі №2-2195/11 стягнуто з Відповідача на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість у сумі 326 627,36 гривень і судові витрати у розмірі 1 820,00 гривень, а всього 328 447,36 гривень Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20.01.2022 у справі №2- 2195/11 замінено сторону стягувана з ВАТ «КБ «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника, а саме: ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у виконавчих листах у справі №2-2195/11 Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21.06.2024 у справі №2- 2195/11 видано дублікат виконавчого листа у справі №2-2195/11 Однак Відповідач так і не вчинив жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості. \~ \~ \~ \~Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у позивача виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Відповідно до розрахунку інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання яке становить 328 447,36 гривень, за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 розмір нарахованих інфляційних витрат і 3% річних на суму боргу становить 207 540,12 гривень, що складається з: інфляційне збільшення - 159 271,86 гривень 3% річних - 48 268,26 гривень Посилаючись на вищевикладене предствник позивача просив стягнути з [PERSON] вищевказану суму інфляційних витрат і 3% річних. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явилася, на час розгляду справи відповідач не має зареєстрованого місця проживання на території України, відповідно до ч. 9, 10 ст. 28 ЦПК України справа розглядається судом за останнім відомим місцем проживання відповідача. Відповідач неодноразово викликалася до суду через оголошення на офіційному порталі судової влади України. \~ \~ \~ \~Згідно ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до положень ч. 1, 2\~ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до\~ст. 627 Цивільного кодексу України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст.\~638\~та ч. 1 ст.\~640 Цивільного кодексу України\~\~договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що що між [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» 08.10.2007 укладено кредитний договір №08/10/2007/840 К 2646 на підставі якого ВАТ КБ «НАДРА» надав Відповідачу кредитні кошти на суму 40 676,03 доларів США. У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ВАТ КБ «НАДРА» звернулося до Шевченківського районного суду міста Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25.02.2011 у справі №2-2195/11 стягнуто з Відповідача на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість у сумі 326 627,36 гривень і судові витрати у розмірі 1 820,00 гривень, а всього 328 447,36 гривень Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20.01.2022 у справі №2- 2195/11 замінено сторону стягувана з ВАТ «КБ «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника, а саме: ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у виконавчих листах у справі №2-2195/11 Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21.06.2024 у справі №2- 2195/11 видано дублікат виконавчого листа у справі №2-2195/11 Однак Відповідач так і не вчинив жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості. Вищевказані обставини підтверджуються копіями відповідних рішень суду. \~ \~ \~ \~ Згідно зі ст.\~512,\~514 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи із цих норм, зокрема, п. 1 ч. 1\~ст. 512 Цивільного кодексу України, у разі передання кредитором у зобов`язанні своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі відступлення права вимоги. Таким чином, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» є правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ «КБ\~«Надра» за Кредитним договором №08/10/2007/840 К 2646 від 08.10.2007 року. Згідно\~\~ст.ст.\~526,\~530,\~610 Цивільного кодексу України\~\~зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або\~\~виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені\~\~договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 Цивільного кодексу України\~).\~\~ За змістом\~ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1\~ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2\~ст. 615 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини першої\~статі 625 Цивільного кодексу України\~визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у\~статті 625 Цивільного кодексу України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18, а також постанові Верховного Суду від 06 липня 2020 року у справі № 522/16531/17. Так, у постанові від 06 липня 2020 року у справі № 522/16531/17 Верховний Суд дійшов наступних висновків: «Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін у цій справі як грошових зобов`язань, до прострочення відповідача застосовується частина друга статті 625 ЦК України. Основою для розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат є сума несвоєчасно виплаченого відшкодування. Встановивши, що боржником прострочено грошове зобов`язання по виплаті позивачу присудженого рішенням суду відшкодування майнової та моральної шкоди, апеляційний суд дійшов вірного висновку про виникнення у позивача права на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних.» Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь 3% річних від простроченої суми заборгованості, а також інфляційних витрат в порядку ч. 2\~ст. 625 ЦК України. Згідно з розрахунком 3% річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних втрат наведеним позивачем у своєму позові та додатках до нього, який знайшов своє підтвердження під час судового розгляду за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 розмір нарахованих інфляційних витрат і 3% річних на суму боргу (328447,36грн.) становить загалом 207 540,12 гривень, з яких: інфляційне збільшення - 159 271,86 гривень 3% річних - 48 268,26 гривень Відповідно до частини другої\~ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо судових витрат суд зазначає таке. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8500 грн. надано договір про надання правничої допомоги №02/01-24 від 02.01.2024 року, додаток №1 до цього договору з прейскурантом за послуги правничої допомоги, акт про надання правничої допомоги від 10.03.2025 року. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідачем не подано заперечень проти вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу які підтверджені дослідженими судом доказами, то з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу та витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved