Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

У травні 2025 року акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обгрунтовучи позовні вимоги вказували, що 15 червня 2017 року [PERSON] уклала з Акціонерним товариством «Альфа Банк» (далі - АТ «Альфа Банк») угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 500597642. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за Кредитним договором, яка станом на 07 квітня 2025 року становить 79788,27 грн. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. З метою досудового, добровільного врегулювання спору на адресу позичальника направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Дану вимоги залишено відповідачем без реагування. Враховуючи вищевикладене та остаточно уточнивши позовні вимоги, АТ «Сенс Банк» просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за Кредитним договором №3175208967 у розмірі 79788, 27 грн., з яких 56634,60 грн прострочене тіло кредиту, 23153, 40 грн відсотки за користування кредитом, 0, 27 грн відсотки за прострочене тіло кредиту. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від16 червня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження. У відзиві відповідачка не погоджується із позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та недоведеними належними доказами, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що позивачем не додано до позову жодних доказів надання відповідачу 56634, 60 грн суми кредиту, а саме письмові угоди про збільшення суми кредиту з 29 500 грн кредитних коштів, що також підтверджує відсутність між сторонами по справі жодних правовідносин про збільшення кредиту. Зазначає, що позовні вимоги щодо нарахування процентів за користування кредитом, позивач обґрунтував розрахунком заборгованості виходячи з самостійно збільшеного тіла кредиту, тобто суми кредиту, що є не передбаченим умовами договору. З наведеної АТ «СЕНС БАНК» виписки по картці, яка є первинним бухгалтерським документом, вбачається, що банком встановлювався самостійно кредитний ліміт на суму списаних відсотків за користування кредитом та здійснювались інші автоматичні платежі. Таким чином, банк обраховуючи заборгованість за тілом кредиту включав не лише фактично отримані відповідачем грошові кошти, а і нараховував кошти, які [PERSON] не отримувала. З огляду на те, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено, що на час укладення кредитного договору, сторонами було досягнуто домовленості про збільшення суми кредиту, тому у банка були відсутні правові підстави для здійснення автоматичного погашення відсотків та інших відрахувань за рахунок збільшеного тіла самостійно. Щодо отримання вимоги про усунення порушень у 30 денний строк вказує, що позивач у Вимозі про усунення порушень Кредитного договору зазначає, що умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації, але без посилання на конкретний пункт Кредитного договору. Також на підтвердження відправлення надає загальний бланк масової розсилки реком2ендованих листів з повідомленнями форми 103 Укрпошти та фіскальний чек на суму 60734,00 грн датований 26 квітня 025 року. Відповідно до даних відстеження відправлень на офіційному сайті Укрпошти (Трекінг 0505294900203) лист вручений адресату 13.05.2025 у м. Києві, що не відповідає адресі відповідача. Вважає, що лише особиста відмітка про отримання [PERSON] на поштовому повідомлені рекомендованого листа з вимогою про усунення порушень Кредитного договору могла свідчити про вручення. Але відповідач не надає повідомлення про вручення поштового відправлення, у зв`язку з цим вважаємо, що факт направлення вимоги не доведений жодним достатнім доказом. Також звертає увагу щодо застосування пільги військовим, оскільки 15 червня 2017 року [PERSON] укладала Кредитний договір з Банком під час шлюбу з [PERSON] в інтересах родини, кошти витрачались на спільні потреби сім`ї, а саме проведення ремонтних робіт у спільний квартирі подружжя. Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 серпня 2019 року по справі № 487/3795/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу відповідач продовжувала самостійно сплачувати щомісячні платежі до початку повномасштабного вторгнення, відповідно до розрахунку заборгованості останній платіж був здійснений 14 лютого 2022 року. На даний час відповідач перебуває у статусі особи, законного представника неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , батько якого визнаний зниклим безвісти за особливих обставин, що доводиться витягом з Єдиного реєстр у осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 13 листопада 2024 року № 20241113-1366, який був призваний на військову службу був у травні 2022 року. Правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, забезпечення правового регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей регулюється Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» №2505-VIII у редакції від 27.04.2022. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам)- штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. 26 червня 2025 року [PERSON] звернулась із заявою до АТ «Сенс Банк» про перерахунок та реструктуризацію кредиту відповідно до соціальних гарантій передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей». Все вищенаведене вказує на те, що заборгованість відповідача за договором №500597642 від 15 червня 2017 року не підтверджена належними доказами, не підтверджено укладання додаткових угод про збільшення суми кредиту, фактичного отримання вимоги про усунення порушень, що є безумовною підставою для відмови у позові. 01 липня 2025 року позивач подав до суду відповідь на відзив у якому наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 04 липня 2025 року представник відповідачки адвокат Багно Л.Ф. подала до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких додатково звертала увагу, що спірні кредитні кошти було отримано саме в інтересах сім`ї. Представник позивача в судове засідання не з`явився направив до суду клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 грудня 2025 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено. Також в цьому клопотанні представник позивача не заперечував проти розгляду справи за його відсутності. Відповідач, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилась, про причини своєї неявки не повідомила. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності та кожний доказ окремо, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. За змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк,встановлений договором. Відповідно до ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Судом встановлено, що 15 червня 2017 року [PERSON] звернулася до АТ «Альфа-Банк» (далі Банк) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк», а також підписала оферту на укладання угоди про надання кредиту № 500597642, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, якою запропонувала Банку укласти угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб (далі Угода). Підставою для Угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між нею та Банком. Того ж дня шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №500597642 Банк прийняв пропозицію відповідачки на укладення Угоди про надання кредиту №500597642 від 15 червня 2017 року. У додатку № 1 до Угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Згідно умов кредитного договору [PERSON] отримала від Банка кредит у розмірі 29750 грн. з процентною ставкою 15,99% річних, тип ставки - фіксована. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісії вказана до 16 червня 2020 року. Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», про що 30 листопада 2022 року внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до наданого банком розрахунку кредитної заборгованості станом на 07 квітня 2025 року заборгованість за кредитом становить 79788, 27 грн. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 16 червня 2020 року дату завершення строку кредитування, банком нарахована заборгованість за кредитним договором в сумі 13634, 51 грн. Згідно розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, після 15 червня 2025 року [PERSON] отримано коштів на суму 9941, 70 грн. та поповнено картку на загальну суму 24250 грн. Термін дії Кредитного договору № 500597642 від 15 червня 2017 року припинився 16 червня 2020 року, однак позивач, АТ «Сенс Банк», безпідставно продовжував нараховувати [PERSON] проценти за користування кредитом. Так, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. Зазначене вище узгоджується із висновками Великої Палати Верхового Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, висловленим у Постановах від 28.03.2018 року справа № 444/9519/12, 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року справа № 202/4494/16. Отже, нарахування АТ «Сенс Банк» процентів за користування кредитом і інших платежів після закінчення терміну дії договору, тобто після 16 червня 2020 року суперечить вимогам законодавства. За такого, враховуючи наявність у відповідачки заборгованості за спірним кредитним договором станом на 16 червня 2020 року (строк закінчення кредитного договору) у розмірі 13634, 51 грн., отримання нею коштів після 16 червня 2020 року у розмірі 9941,70 грн. та внесення коштів у розмірі 24250 грн., суд приходить до висновку, що у [PERSON] відсутня заборгованість перед АТ «Сенс Банк» за спірним кредитним договором. Позивач не надав доказів того, що відповідачка в повному обсязі не виконала умови договору та не надала доказів про наявність заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 500597642 від 15 червня 2017 року, слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. При цьому суд зазначає, що посилання відповідачки на неправомірність нарахування відсотків по спірному кредитному договору у зв`язку з тим, що її колишній чоловік на теперішній час є військовослужбовцем та кредит отримано в інтересах сім`ї є помилковим та ґрунтується на невірному тлумаченні норм чинного законодавства. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року). Оскільки позивачу відмовлено у задоволені його позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати на його користь не відшкодовуються.

Outcome: dismissed