Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] , від імені якої на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Мініх І.М., звернулась до суду з позовом до Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що вищезазначене домоволодіння належить до суспільної групи колгоспний двір. Станом на 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору був [PERSON] , членами цього колгоспного двору були його дружина [PERSON] , їх син [PERSON] , а отже домоволодіння є спільною сумісною власністю усіх його членів та кожен з них має рівну частку у цьому будинку (по 1/3 частці). Проте вони право власності не оформляли. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частку домоволодіння, на яку мала право в порядку спадкування за законом його дружина [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частку домоволодіння, на яку також мала право в порядку спадкування за законом його мати [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на ціле домоволодіння (1/3 частка як члену колгоспного двору, 1/3 частка як спадкоємцю [PERSON] , 1/3 частка як спадкоємцю [PERSON] ). Позивачка являється єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON] . В позасудовому порядку вона не може оформити своє право власності в порядку спадкування на дане домоволодіння через відсутність правовстановлюючого документа, тому просить визнати за право власності на заявлене нерухоме майно. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 травня 2025 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду хмельницької області від 22 липня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачки подала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування, просила задовольнити позов, розглянувши справу без участі сторони позивачки. Представник відповідача направив до суду заяву, де не заперечив проти задоволення позову і також просив судовий розгляд здійснювати у його відсутність. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР (в редакції від 18 липня 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини), прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.549 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно положень ст. ст. 1216 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 статті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В силу ч.1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в м. Старокостянтинів Хмельницької області, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 27 листопада 2025 року Старокостянтинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), наданої Хмельницьким обласним державним нотаріальним архівом за №81749270 від 04 липня 2025 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Згідно довідки Чорнянського старостинського округу №5 Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (виписка з домової книги про склад сім`ї і реєстрацію) від 27 листопада 2025 року за №101 [PERSON] на день смерті був зареєстрований разом із дружиною [PERSON] та сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Факт шлюбу між [PERSON] та [PERSON] підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, наданого Старокостянтинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 14 листопада 2025 року за №00054766348. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як між батьком та сином, вбачається зі змісту виписки з погосподарської книги №5 Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області за №45 від 22 травня 2025 року, рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2008 року, матеріалів спадкової справи №111/2009, заведеної Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 03 лютого 2009 року до майна [PERSON] , померлого [INFO] . Таким чином, спадкоємцями за законом які фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] являються дружина [PERSON] та син [PERSON] , які мали право в порядку спадкування за законом в рівних частках на 1/3 частку колгоспного двору (по 1/6 частці кожному). [PERSON] помер [INFO] в с. Чорна Старокостянтинівського району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 04 січня 2018 року Чорнянською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області. У відповідності до довідки виконавчого комітету Чорнянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області від 13 липня 2008 року за №93 в склад сім`ї [PERSON] , який помер [INFO] , на день його смерті входила мати [PERSON] . Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як між сином та матір`ю встановлений рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2008 року. Згідно копій матеріалів спадкової справи за №111/2009, заведеної 03 лютого 2009 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що єдиним його спадкоємцем являється мати [PERSON] , яка частково оформила спадкові права за законом на інше спадкове майно. Отже, [PERSON] мала право в порядку спадкування за законом на частку колгоспного двору (1/3 частка як члену колгоспного двору та 1/6 спадкова частка після [PERSON] ). [PERSON] померла [INFO] в с. Чорна Старокостянтинівського району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 01 червня 2018 року виконавчим комітетом Чорнянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. Відповідно до довідки виконавчого комітету Чорнянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області від 10 жовтня 2018 року за №310 [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із нею була зареєстрована дочка [PERSON] . Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як між матір`ю та дочкою, підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 28 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області. За життя [PERSON] склала заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Чорнянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Яцюк Л.А. 25 липня 2016 року за р. №17, яким, зокрема, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] заповіла дочці [PERSON] . Дублікат даного заповіту виданий секретарем Чорнянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Яцюк Л.А. 28 листопада 2018 року за р. №25. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), наданої Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 20 жовтня 2018 року за №53743333 даний заповіт є чинний. Згідно копій матеріалів спадкової справи за №534/2018, заведеної 20 жовтня 2018 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області до майна померлої [INFO] [PERSON] , слідує, що єдиною її спадкоємцем являється дочка [PERSON] , яка частково вже оформила спадкові права за заповітом та за законом на інше спадкове майно. Таким чином, позивачка має право в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] на заявлене домоволодіння (1/3 частка як члена колгоспного двору, 1/6 спадкова частка після [PERSON] , спадкова частка після смерті [PERSON] ). Листом завідувача Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Хмельницької області Заворотної Т.В. за №610/02-14 від 02 травня 2025 року відмовлено [PERSON] в оформленні спадкових прав за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказане домоволодіння. За даними виписок з погосподарської книги №2, виданої Чорнянським старостинським округом №5 Староострпільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області за №39 від 06 травня 2025 року та за №45 від 22 травня 2025 року згідно записів погосподарської книги за 1991-1995 роки за №203 побудований у 1965 році житловий будинок, розташований по [ADDRESS] відносився до суспільної групи «колгоспний двір», станом на 15 квітня 1991 року головою двору був [PERSON] , членами двору були [PERSON] , [PERSON] . Станом на день смерті останньої з членів колгоспного двору [PERSON] , яка померла [INFO] , в будинку була зареєстрована її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину та продовжує проживати в даному домоволодінні. Як вбачається з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Старокостянтинівської міської ради» 15 квітня 2024 року, житловий будинок було збудовано у 1964 році. Відповідно до довідки комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Старокостянтинівської міської ради» від 14 квітня 2025 року за №3152 право власності на вищевказане домоволодіння не зареєстроване. Згідно до ст.123 ЦК Українського РСР в редакції від 18 липня 1963 року (далі ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Колгоспний двір це родинно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. У відповідності до ст.125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному двору і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу. В силу вимог ст.126 ЦК УPCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Відповідно до роз`ясень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. Оскільки житловий будинок по [ADDRESS] належить до суспільної групи колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тому будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у цьому будинку по 1/3 частині (1:3=1/3). Відповідно до п.23 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права. При вирішенні спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року із введенням в дію Закону України «Про власність», а тому станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало право власності на 1/3 частку майна у колгоспному дворі кожному, як його членам, що не втратили право на частку в його майні. Після смерті [PERSON] його 1/3 частка в даному домоволодінні в порядку спадкування за законом в рівних частках перейшла дружині [PERSON] та синові [PERSON] (по 1/6 частці кожному) Після смерті [PERSON] належні йому 1/3 та 1/6 частки домоволодіння в даному домоволодінні в порядку спадкування за законом перейшли матері [PERSON] . Після смерті [PERSON] належні їй 1/3, 1/6 та 1/6 частки домоволодіння в даному домоволодінні в порядку спадкування за законом перейшли дочці [PERSON] . Таким чином, [PERSON] має право в порядку спадкування по трансмісії після смерті матері [PERSON] на ціле домоволодіння (1/3 її спадкова частка як члена колгоспного двору, 1/6 її спадкова частка після [PERSON] , її спадкова частка після смерті [PERSON] ). Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки позивачка не наполягала на стягненні судових витрат, тому їх слід залишити за нею.

Outcome: approved