Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: представниця позивача ТОВ "Коллект центр" звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами №2800115 від 28.10.2025 та №101602904 від 17.110.2021, у розмірі 95 314,20 грн та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28.10.2021 та 17.10.2021 між ТОВ "Мілоан" і відповідачем [PERSON] було укладено кредитні договори №2800115 та №101602904, у яких визначено всі істотні умови, а саме: розмір кредитів, строки кредитування, відсоткові ставки. Дані договори були укладені в електронній формі і такі були підписані відповідачем [PERSON] електронним підписом. Відповідно до договорів факторингу, право вимоги за цими кредитними договорами перейшло до позивача ТОВ "Коллект Центр". Оскільки відповідач [PERSON] належим чином не виконав свої зобов`язання за даними кредитними договорами, у нього перед позивачем виникла заборгованість у загальному розмірі 95 314,20 грн. У судове засідання представниця позивача ТОВ "Коллект Центр" не з`явилась. Безпосередньо у позовній заяві та окремій заяві (а.с. 169) просила розгляд справи проводити без її участі, зазначивши про відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення таких був повідомленим належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями (а.с. 163, 167). ІІ. Процесуальні дії у справі: 22 жовтня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 22 грудня 2025 року ухвалою суду постановлено провести заочний розгляд даної справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Беручи до уваги предмет спору, його значення для сторін, враховуючи, що відповідач був повідомленим у встановленому законом порядку про місце, дату і час судового засідання, однак в таке повторно не з`явився, представниця позивача щодо ухвалення заочного рішення не заперечила, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що 28.10.2021 між ТОВ "Мілоан" та відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №2800115 (а.с. 28-32), який підписаний відповідачем електронним підписом. Даний договір було укладено на таких умовах: розмір кредиту - 8 000 грн (п. 1.2.); строк кредитування - 18 днів (з 28.10.2021 до 15.11.2021) (п. 1.4.); комісія за надання кредиту - 1 520 грн (п. 1.5.1.); процентна ставка - 2,50% (п. 1.5.2.); кредитні кошти надаються відповідачу шляхом їх перерахунку на його картковий рахунок (п. 2.1.). Згідно із квитанцією №1806391147 від 28.10.2021 (а.с. 42), відповідачу [PERSON] , на картку [NUMBER] , на виконання умов кредитного договору №2800115, було переказано 8 000 грн. Відповідно до розрахунків заборгованості за кредитним договором №2800115 (а.с. 43-44, 62), розмір такої становить 47 482 грн. Згідно із договорами факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022 (а.с. 106-110) та №10-01/2023 від 10.01.2023 (а.с. 66-71), право вимоги за кредитним договором №2800115 від 28.10.2021 (а.с. 122, 87), перейшло від ТОВ "Мілоан" до ТОВ "Вердикт Капітал", а від ТОВ "Вердикт Капітал" до позивача ТОВ "Колллект Центр". Відповідно до договору про споживчий кредит №101602904 выд 17.10.2021 (а.с. 45-49), між ТОВ "Мілоан" та відповідачем [PERSON] було укладено даний кредитний договір, який підписано відповідачем електронним підписом, на таких умовах: сума кредиту - 10 000 грн (п. 1.2.); строк кредитування - 30 днів (з 17.10.2021 до 16.11.2021) (п. 1.3.); комісія за надання кредиту - 7 000 грн (п. 1.5.1.); проценти - 5% (п. 1.5.2.). Згідно із квитанцією №1796158854 від 17.10.2021 (а.с. 59), відповідачу [PERSON] , на картку [NUMBER] , на виконання умов кредитного договору №101602904, було переказано 10 000 грн. Відповідно до розрахунків заборгованості за кредитним договором №101602904 (а.с. 60-61, 63), розмір такої становить 47 832,20 грн. Згідно із договорами факторингу №10-02/2022-50 від 10.02.2022 (а.с. 89-94) та №10-01/2023 від 10.01.2023 (а.с. 66-71), право вимоги за кредитним договором №2800115 від 28.10.2021 (а.с. 105, 87), перейшло від ТОВ "Мілоан" до ТОВ "Вердикт Капітал", а від ТОВ "Вердикт Капітал" до позивача ТОВ "Колллект Центр". Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитними договорами, внаслідок чого утворилась заборгованість. ІV. Оцінка суду: дослідивши письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що пред`явлений позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Як встановлено з матеріалів справи, 28.10.2021 та 17.10.2021 між ТОВ "Мілоан" та відповідачем [PERSON] було укладено договори №2800115 та №101602904. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. З урахуванням вказаних вище вимог законодавства, суд дійшов висновку, що між ТОВ "Мілоан" та відповідачем [PERSON] укладено кредитні договори в електронному вигляді, що підтверджує існування між ними кредитних правовідносин, а відтак до цих правовідносин суд застосовує вимоги ст. 509, 626, 628, 1054 ЦК України. Так, у ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. ТОВ "Мілоан" свої зобов`язання за кредитними договорами виконало у повному обсязі, перерахувавши відповідачу кредитні кошти. З урахуванням положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за якими позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержавння процентів встановлюються договором, банк нараховував позичальнику відсотки, що передбачені умовами кредитного договору, з розміром яких відповідач погодився. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за вказаними кредитними договорами. При цьому заперечень від останнього з даного приводу до суду не надходило. Відповідач не підтвердив факту належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту, як і не подав будь-яких доказів на спростування користування наданими йому кредитними коштами. Факт переходу права вимоги за даними кредитними договорами до позивача ТОВ "Коллект Центр" підтверджується описаними вище договорами факторингу, що відповідає вимогам ст. 1077, 1078 ЦК України, відповідно до яких за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Тобто, позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідача за спірними кредитними договорами. Таким чином, з врахуванням викладеного вище, суд доходить висновку про необхідність задоволення даного позову. V. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №0556850032 від 19.09.2025 (а.с. 16). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, тому, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути з відповідача. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 25 000 гривень надав: договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 (а.с. 130-132), прайс-лист юридичних послуг (а.с. 134), заявку на надання юридичної допомоги № 999 від 01.08.2025 (а.с. 135), витяг з акта № 13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025 (а.с. 136), з яких суд встановив, що позивач уклав договір про надання професійної правничої (правової) допомоги з АО "Лігал Ассістанс", в якому вони визначили обсяг адвокатських послуг та їх вартість. Зобов`язання адвокатське об`єднання виконано належним чином та своєчасно, за що останнє від позивача отримало кошти за виконану роботу в сумі 25 000 гривень (4 000 грн за надання усної консультації з вивчення документів + 6 000 грн підготовка пропозиції + 15 000 грн за складення позовної заяви). Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. При цьому, відповідач не подав клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені ним також і обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала б задоволенню. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату адвокатських послуг, є доведеним, обґрунтованим та співмірним, зокрема, із складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх надання. Тому, беручи до уваги, що позовні вимоги задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн. На підставі викладеного, ст. 509, 526, 536, 554, 610, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved