Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача АТ КБ «Приватбанк», в якому просить зняти арешт та скасувати заборону на обтяження нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 10810125, зареєстрований 09.02.2011 Львівською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови ВП 24304217 Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 08.02.2011. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої 22.07.2024 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Леон М.В. відкрито спадкову справу за №32/2024. [PERSON] та її сестра [PERSON] є єдиними спадкоємицями майна в рівнозначних частинах, на яке відкрилась спадщина після смерті [PERSON] , що підтверджується укладеним 19.02.2025 договором про поділ спадщини, посвідченим приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Леон М.В., зареєстрованим в реєстрі за №147. Відповідно до вказаного договору, за позивачем в порядку спадкування визначається право власності, серед іншого, на квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.10.2024 приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Чорній С.Б., зареєстрованого в реєстрі за №1614. Право власності на квартиру зареєстровано нотаріусом за матір`ю позивача 17.10.2014. Наведені обставини дають підстави для видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, в тому числі, на вказану квартиру. Разом з тим, в ході виготовлення свідоцтва, встановлено, що на квартиру [ADDRESS] накладено обтяження у вигляді арешту на підставі постанови Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції у виконавчому провадженні №24304217. Так, позивачем встановлено, що вказане виконавче провадження відкрито у зв`язку із примусовим виконанням судового наказу Сихівського районного суду ум. Львова №2н-3358 від 31.12.2009 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» 3\~650,29 грн., в межах якого постановою від 08.02.2011 накладено арешт на все майно боржника. Проте, [PERSON] , місце проживання якого було зареєстрованим у вказаній квартирі у період з 16.06.1999 до 04.01.2000, власником такого майна ніколи не був. У відповідь на її заяву про зняття арешту з майна, Сихівській відділ державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повідомив, що заборгованість за вказаним виконавчим провадженням сплачена у повному обсязі, провадження завершено. Крім того, повідомлено про відсутність підстав для самостійного скасування органом виконавчої служби арешту, роз`яснено, що такий може бути знято виключно на підставі рішення суду. Враховуючи те, що позивач має намір отримати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , наявність безпідставного арешту перешкоджає їй у реалізації такого права, а виконавче провадження №24304217, в межах якого накладено обтяження, завершено, заборгованість по такому виплачена повністю, його матеріали знищені за закінченням терміну зберігання, відсутність відомостей про те, що [PERSON] має інші незавершені виконавчі провадження, у зв`язку із чим просить позов задовольнити. 04.11.2025 представник відповідача [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Заперечення обґрунтовує тим, що згідно з даними позовної заяви, квартира [ADDRESS] належала спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.10.2024 приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Чорній С.Б., зареєстрованого в реєстрі за №1614, тоді як згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обтяження у вигляді арешту на вказану квартиру зареєстровано 09.02.2011, що свідчить про те, що на дату видачі свідоцтва про право на спадщину уже існувало відповідне обтяження. Крім того, приватним нотаріусом посвідчено договір про поділ спадщини, укладений між позивачем та [PERSON] , незважаючи на наявність арешту квартири. Таким чином, наведені правочини вчинено всупереч вимогам п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що свідчить про їх нікчемність. Зважаючи на те, що нікчемні правочини не створюють юридичних наслідків, вважає, що в даному випадку позов заявлено не належною особою, що є самостійною підставою для відмови у його задоволенні. Також, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] зазначений як власник спірної квартири. Враховуючи наведене, просить у задоволенні позову відмовити. 07.11.2025 через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення, подані представником третьої особи [PERSON] , відповідно до яких зазначає, що на виконанні Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження з примусового виконання судового наказу Сихівського районного суду ум. Львова №2н-3358 від 31.12.2009 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» 3\~650,29 грн. Борг за виконавчим провадженням сплачено. Проте, щодо боржника [PERSON] перебувають на виконанні інші виконавчі провадження, який на даний час не сплачені. Матеріали виконавчих проваджень про стягнення заборгованостей з [PERSON] знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2025 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 22.10.2025 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 23.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що у зв`язку із погіршенням стану здоров`я матері [PERSON] , прийняла рішення впорядкувати правовстановлюючі документи, зокрема щодо права власності останньої на квартиру [ADDRESS] , в ході чого довідалась про наявність накладеного обтяження на вказане майно у вигляді арешту на підставі постанови органу виконавчої служби. Зазначила, що з [PERSON] не знайома, стороною виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт, не була, проте з метою зняття арешту з квартири, прийняла рішення сплатити заборгованість останнього за виконавчим провадженням. Вказала, що органом виконавчої служби кошти на погашення заборгованості прийнято, виконавче провадження завершено. Проте, її повідомили, що зняти арешт з квартири в межах виконавчого провадження не можуть, відтак їй слід звернутись до суду. Враховуючи наведене та те, що іншого позасудового способу скасувати арешт на майно не має можливості, просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав, що в ньому викладені, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Деркач О.Р. щодо задоволення позовних вимог заперечила, підтримала доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначила, що оскільки обтяження на спірну квартиру накладено у 2011 році, має сумніви щодо подальшого вчинення нотаріусом реєстраційних дій щодо такого майна. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що на виконанні Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження №24304217 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості, в межах якого було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника. Вказане виконавче провадження було закінченим у зв`язку із поверненням виконавчого документа стягувачу, матеріали якого знищені за закінченням терміну зберігання. Разом з тим, у зв`язку із надходженням коштів на погашення заборгованості [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк», органом виконавчої служби було прийнято рішення про відновлення виконавчого провадження, прийняття коштів на погашення заборгованості та закінчення виконавчого провадження у зв`язку із виконанням виконавчого документа. Разом з тим, зняти арешт з майна боржника у вказаному виконавчому провадженні не представляється можливим, оскільки на виконанні Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України також перебували інші виконавчі провадження з виконання інших виконавчих документів про стягнення з [PERSON] заборгованості. Вказати правову підставу, яка б обмежувала уповноважену особу органу виконавчої служби вчинити вказані дії, не змогла. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. При дослідженні доказів, судом встановлено наступне. Як вбачається із копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] та картки фізичної особи платника податків [PERSON] є громадянкою України та її місце проживання зареєстровано у [ADDRESS] та останній присвоєно ідентифікаційний номер. [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] видане 11.04.2024. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим в межах спадкової справи №2/2014, зареєстрованим в реєстрі за №1614, [PERSON] 17.10.2014 успадкувала після чоловіка [PERSON] квартиру [ADDRESS] . З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №28275730 від 17.10.2014 вбачається, що [PERSON] набула права приватної власності на квартиру у [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину. Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №77721482 від 22.07.2024, після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Леон М.В. заведено спадкову справу за №32/2024 (номер у Спадковому реєстрі 72732625). 19.02.2025 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ спадщини, посвідчений приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Леон М.В., зареєстрований в реєстрі за №147, за умовами якого за [PERSON] визнається право на спадщину на квартиру [ADDRESS] . Згідно з копією будинкової книги на квартиру [ADDRESS] , у такій 05.09.1996 був зареєстрованим [PERSON] , знятий з реєстрації у 1999 році, з 16.06.1999 був зареєстрованим [PERSON] , знятий з реєстрації у 2000 році. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №420779777 від 02.04.2025 вбачається, що 18.12.2003 [PERSON] на підставі договору дарування набув право власності на квартиру [ADDRESS] , 17.10.2014 [PERSON] , підстава набуття свідоцтво про право на спадщину. Крім того, з вказаного документу вбачається, що 09.02.2011 зареєстровано арешт на цю квартиру на підставі постанови Сихівського ВДВС ЛМУЮ від 08.02.2011 у виконавчому провадженні 24304217, як на майно боржника [PERSON] . За результатом пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 15.10.2025 вбачається, щодо боржника [PERSON] в провадженні ДВС перебувало 5 виконавчих проваджень, котрі в період часу з 2016-2019 років були завершеними. Листом Сихівського ВДВС у м. Львові №34983 від 22.05.2025 надано відповідь на адвокатський запит, за змістом котрого вбачається, що на виконанні відділу перебувало виконавче провадження №24304217 з примусового виконання судового наказу Сихівського районного суду м. Львова № 2н-3358 від 31.12.2009 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» 3650,29 грн., у вказаному виконавчому провадженні постановою державного виконавця від 08.02.2011 накладено арешт на все майно боржника. 28.03.2024 у даному виконавчому провадженні надійшли кошти в розмірі 4465,40 грн., котрі переховані за призначенням. Однак, зважаючи на те, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у Сихівському ВДВС перебували інші виконавчі провадження про стягнення заборгованостей із [PERSON] , котрі завершені з відповідних підстав, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», що позбавляє права для скасування примусових заходів виконання, вжитих до божника. 04.08.2025 [PERSON] зверталася із письмовою заявою до начальника Сихівського ВДВС у м. Львові про скасування арешту на нерухоме майно, вжитого у виконавчому провадженні № 24304217, на що отримала письмову відповідь № 62211 від 09.09.2025, згідно котрої їй роз`яснено підстави для скасування арешту, надано інформацію, про те що [PERSON] виступав божником по інших виконавчих провадженнях, що перебували на виконанні у відділі. Крім того повідомлено, що матеріали вищевказаних виконавчих проваджень знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання. З вищевикладеного вбачається, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт в межах виконавчого провадження № 24304217 з примусового виконання судового наказу про стягнення із [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» 3650,29 грн. Позивач [PERSON] на даний час не є власником вищевказаної квартири, однак накладене обтяження на майно позбавляє її права реалізації набуття права власності в порядку спадкування. При цьому, ані [PERSON] , ані спадкодавець [PERSON] не були сторонами виконавчого провадження, в межах якого вжито примусових заходів забезпечення виконання, а право власності щодо вищевказаної квартири не було предметом спору у судовій справі за результатами розгляду котрої виконавчий документ було скеровано для примусового виконання. При цьому, суд, беручи до уваги матеріали справи, пояснення позивача та представника третьої особи, встановив, що виконавче провадження № 24304217 було відновлено у зв`язку із внесення суми боргу 28.03.2024 та прийнято рішення про його завершення у зв`язку із виконанням. З огляду на це, слід відзначити наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) є сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 56 вказаного Закону визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Підстави зняття арешту з майна визначені ст. 59 Закону, в тому числі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Частиною 5 вказаної норми закріплено, що в всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Зокрема, один із випадків передбачений ч.1 цієї статті, а саме особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому,\~статтею 40\~Закону передбачено,\~що у\~разі закінчення\~виконавчого провадження\~(крім\~закінчення виконавчого\~провадження за\~судовим рішенням,\~винесеним у\~порядку забезпечення\~позову чи\~вжиття запобіжних\~заходів,\~а також,\~крім випадків\~нестягнення виконавчого\~збору або\~витрат виконавчого\~провадження,\~нестягнення основної\~винагороди приватним\~виконавцем),\~повернення виконавчого\~документа до\~суду,\~який його\~видав,\~арешт,\~накладений на\~майно (кошти)\~боржника,\~знімається,\~відомості про\~боржника виключаються\~з Єдиного\~реєстру боржників,\~скасовуються інші\~вжиті виконавцем\~заходи щодо\~виконання рішення,\~а також\~проводяться інші\~необхідні дії\~у зв`язку\~із закінченням\~виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Крім того, частиною 5 ст. 13 цього ж Закону також визначено, що постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених\~частиною четвертою\~статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З цього слідує, що арешт майна, як примусовий захід виконання, може бути застосованим виконавцем виключно в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого документу, що є індивідуальним документом. При цьому, випадки зняття арешту майна виконавцем чітко визначені у ст. ст. 13, 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження». За інших обставин, арешт може бути знятий на підставі рішення суду. Таким чином, беручи до уваги те, що Сихівським відділом ДВС у м. Львові 28.03.2024 вчинялися виконавчі дії у виконавчому провадженні № 24304217 з прийняття коштів в порядку погашення боргу за виконавчим документом та відповідні рішення з приводу закінчення виконавчого провадження, строки зберігання якого не завершенні, у зв`язку із чим суд не погоджується з твердження позивача щодо відсутності іншого способу зняття арешту на майно. Крім того, як зазначалося вище, згідно з висновками, викладеними у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у позові про зняття арешту з майна відповідачами в справі є зокрема боржник, однак позивачем позовні вимоги до [PERSON] не заявлялися. Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд приходить до переконання, що доводи, викладені у позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, що має наслідком відмову у позові в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed