Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 07.10.2023 року на а/д Власівка-Лебедин Броварського району Київської області, мала місце дорожньо - транспортна пригода із участю автомобілів «MG-350», державний № [NUMBER] (власник - [PERSON] , водій - [PERSON] ) та «FORD TRANSIT», державний № [NUMBER] (власник - ТОВ «Баришівський тепличний комбінат», водій - [PERSON] ). Після ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження в результаті чого завдано матеріальних збитків. Згідно відповіді поліції та постанови Баришівського районного суду Київської області № 355/1792/23 від 07.11.2023 року, винним у скоєнні ДТП, є [PERSON] . Між [PERSON] та Акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНГО» був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 214185563. Забезпечений транспортний засіб за полісом - «MG- 350», державний № [NUMBER] . Після вищезазначеної ДТП, потерпіла сторона (ТОВ «Баришівський тепличний комбінат»), через свого представника, звернулася до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування за збитки завдані в результаті ДТП.Так, позивач, на підставі зібраних документів по справі, враховуючи умови страхування, здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 15 225, 08 грн. Цей факт підтверджується, страховим актом, розпорядженням та платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування (копії додаються).Розмір збитку визначався на підставі ремонтної калькуляції № 6209251, відповідно до якої вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «FORD TRANSIT», державний № [NUMBER] , становить 13 225 грн. 08 коп. Також, додатково потерпілою стороною були понесені витрати за послуги транспортування евакуатором пошкодженого транспортного засобу, в розмірі 2 000,00 грн. Тобто, разом на рахунок ТОВ «Баришівський тепличний комбінат» було відшкодовано 15 225, 08 грн.Позивач зазначає і про те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «MG-350», державний № [NUMBER] , була застрахована у позивача на пільгових умовах. Тобто, при укладенні полісу, останній сплатив лише 50% страхового платежу на підставі п. 13.2. ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно цієї ж статті, зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України. В нашому випадку, автомобілем керував не власник забезпеченого автомобіля [PERSON] , а відповідач - [PERSON] . Враховуючи зазначене, забезпечений транспортний засіб на момент ДТП використовувався з порушенням ст. 13 Закону.Представником позивача неодноразово був надісланий лист відповідачу з вимогою щодо відшкодування шкоди, однак відповідь не була отримана. Станом на сьогоднішній день, відповідач так і не відшкодував завданої шкоди на користь позивача. Ухвалою судді від 18.06.2025 було відкрито провадження у вказаній справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем було отримано позовну заяву з додатками в приміщенні суду 01.07.2025 року, що підтверджується власноручною відміткою на супровідному листі. 02.07.2025 року від відповідача надійшли заперечення з доданими копіями документів, з зазначенням про те, що автомобілем керував відповідач [PERSON] , який є пільговиком у зв`язку з інвалідністю другої групи. Згідно із вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, що 19.04.2023 року між АТ «СК «ІНГО» та [PERSON] був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 214185563. Забезпечений транспортний засіб за полісом - «MG- 350», державний № [NUMBER] . 07.10.2023 року на а/д Власівка-Лебедин Броварського району Київської області, мала місце дорожньо - транспортна пригода із участю автомобілів «MG-350», державний № [NUMBER] (власник - [PERSON] , водій - [PERSON] ) та «FORD TRANSIT», державний № [NUMBER] (власник - ТОВ «Баришівський тепличний комбінат», водій - [PERSON] ). Після ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження в результаті чого завдано матеріальних збитків. Постановою судді Баришівського районного суду Київської області від 07.11.2023 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Після вищезазначеної ДТП, потерпіла сторона ТОВ «Баришівський тепличний комбінат», через свого представника, звернулася до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування за збитки завдані в результаті ДТП. Розмір збитку визначався на підставі ремонтної калькуляції № 6209251, відповідно до якої вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «FORD TRANSIT», державний № [NUMBER] , становить 13 225 грн. 08 коп. Також, додатково потерпілою стороною були понесені витрати за послуги транспортування евакуатором пошкодженого транспортного засобу, в розмірі 2 000,00 грн. Тобто, разом на рахунок ТОВ «Баришівський тепличний комбінат» було відшкодовано 15 225, 08 грн. Позивач, здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 15 225, 08 грн. Цей факт підтверджується, страховим актом, розпорядженням та платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування (копії додаються). Станом на час розгляду справи судом, відповідач не відшкодував завдану шкоду позивачу. Згідно з вимогами ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна норма міститься у положеннях ст. 27 закону України «Про страхування». Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «MG-350», державний № [NUMBER] . була застрахована на пільгових умовах. Тобто, при укладенні полісу, останній сплатив лише 50% страхового платежу на підставі п. 13.2. ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно вказаної статті, зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України. Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що у випадку, коли автомобілем керував не власник забезпеченого автомобіля [PERSON] , а відповідач - [PERSON] , відтак, забезпечений транспортний засіб на момент ДТП використовувався з порушенням ст. 13 Закону. Згідно зі ст. 108 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 3 ст. 22 ЦК України зазначає, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Таким чином, враховуючи, що саме відповідач є особою відповідальною за завдану шкоду і забезпечений автомобіль використовувався з порушенням ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд приходить до висновку, що у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача, що становить 7 612, 54 грн. (13 225 грн. 08 коп. (збиток завданий потерпілій стороні, згідно калькуляції) + 2 000, 00 грн. (витрати за евакуатор для транспортування пошкодженого транспортного засобу) - 50 % (врахування положень ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Пунктом 9 частини 1 статті 5 ЗУ «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Оскільки, відповідно до наданих відповідачем документів, а саме пенсійного посвідчення № [NUMBER] , довідки МСЕК №883060 [PERSON] встановлена 2-га група інвалідності довічно, з огляду на вище викладене суд вважає за необхідне звільнити [PERSON] від сплати судового збору.

Outcome: approved