Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

10 жовтня 2025 представник позивача засобами «Електронний суд» звернувся до Глобинського районногосуду Полтавськоїобласті з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 73737,69 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28.06.2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4771647 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: Відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 12000 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 28.06.2024 року по 23.06.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. На пільговий строк 20 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 1,5 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього у як результат застосовано повну ставку кредитування у розмірі 1,5 % у день. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 12000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану Банком АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ». Враховуючи невиконання Відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Первісним кредитором, 27.02.2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 27/02/2025 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до Відповідача.Враховуючи зазначене, до Позивача відповідно до укладеного Договору факторингу від 27.02.2025 року №27/02/2025 року перейшло право грошової вимоги доВідповідача за Договором № 4771647 від 28.06.2024 року загальна сума заборгованості склала 59037,71 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 11999,99 грн., заборгованості за процентами 41037,72 грн. та заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам у розмірі 6000 грн. Відповідач має заборгованість перед Позивачем за Договором № 4771647 від 28.06.2024 року загальною сумою 73737,69 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 11999,99 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 41037,72 грн 12000 грн * 1,5 % = 179,99985 грн* 115 календарних дні = 20699,98275 грн відсотки нараховані ТОВ УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ. Посилаючись на викладене, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача заборгованість в загальній сумі 73737,69 грн та судові витрати. Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 20.10.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін і задоволено клопотання позивача про витребування доказів у АТ «УНІВЕРСАЛБАНК. 19.11.2025 до суду надійшла витребувана інформація. Представник позивача Дідух Є.О. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечує. Згідно з ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідач в судове засідання не з`явилася, судові повістки про виклик до суду направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК Україниднем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що відповідно до положень п. 4, ч. 8ст. 128 ЦПК України, повістка вважається такою, що вручена відповідачу. Відзиву відповідач не подав. Фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що 28.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та\~ [PERSON] укладено Договір № 4771647 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронному вигляді, який відповідач підписав за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «23461». Відповідно до п. 1.2 Договору сума кредиту складає 12000,00 грн, строк кредитування 360 днів (п.1.3.).Пунктом 1.4.1 Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 1,50 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору. Згідно п. 2.1. Договору Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] (а.с.20-32). Аналогічні умови містяться у Паспорті споживчого кредиту (а.с.17-19). Як вбачається з листа ТОВ «УПР» № 1-0603 від 06.03.2025, 28.06.2024 о 10:34:13 на платіжну картку відповідача № [NUMBER] були зараховані грошові кошти у розмірі 12000 грн (а.с.43). Згідно інформації наданої на виконання ухвали суду АТ «Універсал Банк», на ім`я [PERSON] емітовано карту № [NUMBER] . За період з 28.06.2024 по 03.07.2024 на платіжну картку № [NUMBER] було зараховано платіж у сумі 12000 грн (а.с.118). Також судом установлено, що 27.02.2025 року ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) і ТОВ «УФО» (фактор) уклали договір факторингу № 27/02/2025, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» за плату (ціна продажу) відступило позивачу своє право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому, до боржників за рядом договорів (а.с.68-76). Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу № 27/02/2025 від 27.02.2025 до ТОВ «УФО» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4771647 від 28.06.2024 року (а.с.57-58). Суд вважає, що перехід права вимоги за Кредитним договором проведено згідно вимог законодавства, про що суду позивачем надано належні та допустимі докази. При перевірці вказаного розрахунку заборгованості судом встановлено, що відсотки нараховані відповідно до умов кредитного договору, та у межах строку його дії. Станом на дату укладання Договору факторингу від 27.02.2025 року № 27/02/2025, строк дії Договору № 4771647 від 28.06.2024 року не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» з дати факторингу 27.02.2025 року донараховано відсотки за (115 календарних днів) 12000 грн * 1,5 % = 179,99985 грн* 115 календарних дні = 20699,98275 грн відсотки нараховані ТОВ\~УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Лінеура Україна» заборгованість відповідача за кредитним договором № 4771647 від 28.06.2024 станом на 27.02.2025 становить 59037,71 грн, яка складається з: 11999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 41037,72 грн заборгованість за нарахованими процентами; 6000 грн заборгованість за штрафами (а.с.61-64). Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 4771647 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.06.2024, заборгованість за 115 календарних днів (28.02.2025-22.06.2025) становить 32699,99 грн, з яких: 11999,99 грн - заборгованість за тілом кредиту, 20700 грн - заборгованість за процентами(а.с.59-60). Згідност. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК Українипередбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1ст. 625 ЦК Українизазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідностатті 611 Цивільного кодексу Україниу разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). У відповідності зі статтею 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Будь-який вид договору, який укладається на підставіЦивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, згідно ст.ст. 205,207 ЦК України. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначеніЗаконом України «Про електронну комерцію», згідно статті 3 якого електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідно ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, до ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію». Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору, згідно п. 6 ч. 1 ст .3 ЗУ «Про електронну комерцію». Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі [PERSON] до укладення кредитного договору та додаткової угоди, шляхом підписання їх за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Спірний Договір було укладено в електронній формі, шляхом створення (формування) електронних документів. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживчий кредит» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК Українидоказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 89 ЦПК Українивизначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, наданими позивачем доказами, наявними в матеріалах справи доведено укладення між первісними кредиторами ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] договору про надання споживчого кредиту в електронній формі, отримання позичальником кредитних коштів, в подальшому неналежне виконання відповідачем умов договорів по поверненню кредитних коштів, у зв`язку з чим виникла заборгованість, укладення договору Факторингу між ТОВ «Лінеура Україна» відповідно перехід права вимоги за кредитним договорам № 4771647 від 28.06.2024 до нового кредитора ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ». Оскільки, відповідач порушив умови договорів, станом на дату звернення до суду має заборгованість за договором №4771647 в розмірі 73737,69 грн., з яких: 11999,99 грн -тіло кредиту, 41037,72 грн - нараховані проценти первісним кредитором, 20699,98275 грн -нараховані позивачем проценти. Суд зазначає, що відсотки нараховані в розмірах і протягом строку, встановлених договором. Як вбачається з умов договору орієнтовна загальна вартість кредиту складає 76800 грн. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростовано, свого розрахунку заборгованості суду не надано. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання зобов`язань відповідачем за договором про надання споживчого кредиту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитом у загальному розмірі 73737,69 грн. Щодо позовної вимоги нарахування в порядку частин десятої, одинадцятої\~статті 265 ЦПК України\~органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, інфляційних втрат і 3% річних відповідно до\~статті 625 Цивільного кодексу України\~за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100)\~s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С\~сума основного боргу; 3\~3% річних; 100 - переведення відсотків; 365\~кількість днів у році; Дн.\~кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних, суд зазначає таке. Як передбачено частинами десятою, одинадцятою статті 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченомурозділом VI цього Кодексу. Частинам десятій, одинадцятійстатті 265 ЦПК Україникореспондують норми частин одинадцятої, дванадцятоїстатті 26 Закону України «Про виконавче провадження», які конкретизують порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за алгоритмом (формулою), визначеним у рішенні суду. Зокрема врегульовано, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. Правила частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України встановили виняток із зазначеного загального правила, надавши суду повноваження за результатами з`ясування характеру та правової природи матеріальних відносин між сторонами у справах про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, продовжити нарахування відсотків або пені на період після ухвалення такого судового рішення. Правова мета приписів частин десятої, одинадцятоїстатті 265 ЦПК України передусім полягає у наданні суду повноважень поширити дію постановленого ним рішення і продовжити нарахування пені або відсотків на майбутнє поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті заявлених позовних вимог про стягнення відповідних пені або відсотків, що має на меті позбавити кредитора потреби звертатися до суду з позовом про стягнення пені або відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як було ухвалено судове рішення. Формулювання вказаних норми процесуального права визначають право, а не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, відповідно суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, як-от: майнового стану відповідачки, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частин десятої, одинадцятоїстатті 265 ЦПК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великою Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22. Відповідно до положень п. 18\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на викладене, судом не встановлено підстав для застосування частин 10 та 11 ст. 265 ЦПК України, у зв`язку з чим, позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем, за правилами ст. 141\~ЦПК України, покладаються на відповідача, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Позивач надав суду: копію договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 року про надання юридичних послуг, укладеного між ТОВ «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідух Є.О.; акт № 4771647 прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) згідно Договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 року; детальний опис робіт № 4771647 від 18.09.2025; заявку № 4771647 на виконання доручення до Договору №01/08/2024-А від 01.08.2024; свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю Дідуху Євгену Олександровичу Серії КС №5972/10 від 24.03.2017 року. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. На це зокрема вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Враховуючи вищевикладене, відсутність обґрунтованого клопотання відповідача щодо безпідставності вимог, заява в частині стягнення судових витрат на правову допомогу підлягає задоволенню. Також, у відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved