Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом відповідач), про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позову зазначив, що 23.11.2020 між ТОВ «Еквіфін Україна» (далі первісний кредитор, в процесі існування змінив назву на ТОВ «Містер Кеш») та відповідачем було укладено кредитний договір № 133124-М, відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачу кредит у розмірі 14 950,00 грн та перерахував на рахунок відповідача кошти. Відповідач як позичальник не виконала умови договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 41 082,70 грн, яка складалася з: тіла кредиту у розмірі 14 950,00 грн, заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 26 132,70 гривень. 24.02.2021 між первісним кредитором та позивачем було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги за кредитним договором, у зв`язку з чим позивач набув право грошової вимоги до відповідача у розмірі 41 082,70 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку зі своєчасного погашення заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 41 082,70 грн та судові витрати. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, сторонам встановлено строки для подання відзиву на позов та заяв по суті справи. 04.09.2025 від представника відповідача надійшов відзив, у якому сторона заперечила проти позовних вимог, вважаючи їх необгрунтованими. Представник відповідача зазначила, що позивач не довів факт укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем, остання договір не укладала, на його умови не погоджувалась, кошти в кредит не отримувала, докази перерахування коштів у розмірі 14 950 грн відповідачу на картку відсутні. Також зазначила про безпідставність нарахування процентів за межами дії кредитного договору, відтак, позивач не довів розмір заборгованості. У задоволенні позовних вимог сторона відповідача просила відмовити. Від сторони позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач заперечив проти доводів відповідача. Зазначив, що договір укладався через інформаційно-телекомунікаційну систему ТОВ «Еквін Україна», відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», був підписаний одноразовим ідентифікатором. Відсотки на заборгованість нараховувалися в межах дії кредитного договору, який був автопролонгований на підставі умов договору, погоджених сторонами під час видачі кредиту. Позивач просив задовольнити позов. Крім того, 22.09.2025 від сторони позивача надійшло клопотання про витребування доказів на підтвердження факту перерахування кредитних коштів відповідачу, а саме, позивач просив витребувати у АТ «А-Банк» відомості про перерахування коштів у розмірі 14 950,00 грн на банківську картку № [NUMBER] в період з 23.11.2020 по 27.11.2020. Ухвалою суду від 01.10.2025 клопотання про витребування доказів задоволено. На виконання ухвали суду 10.10.2025 отримано відповідь від АТ «А-Банк», відповідно до якої картка № [NUMBER] належить [PERSON] , [INFO] на вказану картку зараховано платіж у розмірі 14 950,00 гривень. В судове засідання 26.11.2025 сторони не з`явилися. Позивач в позові заявив вимогу про розгляд справи у спрощеному провадженні за наявними матеріалами. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та представника. В судове засідання 23.12.2025 сторони не з`явилися. Від представника відповідача надійшла заява про відкладення судового засідання у зв`язку з зайнятістю в іншому процесі (без долучення доказів зайнятості). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ст.ст 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України, передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. До відносин за кредитним договором застосовуються положення Цивільного кодексу України, що регулюють договір позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд встановив, що 23.11.2020 між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір № 133124-М. Відповідно до п. 2.1 договору кредитор зобов`язався надати позичальнику в користування грошові кошти на умовах зворотності, строковості, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Сума кредиту 14 950 гривень. Строк кредиту (п. 2.6.2) з 23.11.2020 до 22.12.2020 включно. Проценти за акційною процентною ставкою 0,54 % за кожен день користування кредитом. Згідно п. 2.6.4 за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти за акційною процентною ставкою в розмірі 0.54% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 197.1%. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом, а саме за період з дати видачі кредиту і до запланованої дати повернення кредиту включно. Згідно п. 5.2 У разі не сплати позичальником заборгованості до закінчення строку дії договору та не продовження строку дії Договору, Кредитором застосовується автопролонгація з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Позичальник, який підписує даний договір, дає згоду на його автопролонгацію, - продовження строку дії договору з дня запланованої дати повернення кредиту ще на 20 календарних днів. Позичальник вважається таким, що прострочив повернення кредиту у разі, якщо він не повернув кредит і не продовжив строк користування кредитом до дня закінчення дії строку автопролонгації. Згідно п. 6.5 У випадку застосування автопролонгації строку дії Договору та, відповідно, продовження строку користування кредитом, отриманого за акційною процентною ставкою, позичальник сплачує проценти за період з дня (дати) видачі кредиту і до запланованої дати за стандартною процентною ставкою. У такому випадку, нарахування процентів відбувається наступним чином: за період з дня (дати) видачі кредиту і до запланованої дати повернення кредиту, зазначеної у п.2.6.3 цього Договору, проценти перераховуються як різниця між стандартною процентною ставкою та акційною процентною ставкою. Таке перерахування відбувається у перший день дії автопролонгації. Згідно п. 6.6 У разі застосування автопролонгації на суму кредиту (фактичний залишок суми кредиту) Позичальника нараховується підвищена процентна ставка, яка становить 4.15%, за кожен день користування кредитом. Така підвищена процентна ставка нараховується починаючи з першого дня автопролонгації та діє до дня, зазначеного у відповідній угоді як нова узгоджена сторонами запланована дата повернення кредиту, та/або до оформлення позичальником продовження строку користування кредитом на умовах цього договору. Суму наданого кредиту у розмірі 14 950 грн було переказано на картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , що підтверджується відповіддю АТ «А-Банк» від 06.10.2025. Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого первісним кредитором (довідка від 24.02.2021), розмір заборгованості за період з 23.11.2020 по 24.02.2021 становить 41 082,70 грн, у тому числі за тілом кредиту 14 950,00 грн, за нарахованими відсотками 26 132,70 гривень. 24.02.2021 між первісним кредитом та позивачем було укладено договір факторингу № 42987483, відповідно до пункту 1.1 якого фактор (позивач) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ТОВ «Еквіфін Україна», первісний кредитор) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників. Досліджуючи питання укладення договору, суд встановив, що спірний кредитний договір підписаний сторонами (боржником та первісним кредитором) в електронній формі, електронним підписом одноразовим ідентифікатором, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування, а тому відсутні підстави вважати його неукладеним або таким, що не відбувся. У силу положень частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Договір про надання фінансового, кредиту підписаний стороною за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджує укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у справі № 524/5556/19 (постанова від 12.01.2021). Водночас, аналізуючи питання передачі права грошової вимоги від первісного кредитора до позивача, суд встановив наступне. В постанові від 02 листопада 2021 року в справі № 905/306/17 Верховний Суд виснував, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Позивачем до матеріалів позову долучено копію договору факторингу, укладеного між позивачем та первісним кредитором, однак до вказаного договору долучено витяг з реєстру прав грошових вимог від 24.02.2021, відповідно до якої ТОВ «СС Лоун» (??) передало ТОВ «Фінфорс» право вимоги до боржника: [PERSON] (номер угоди 1120422-А від 23.11.2020), тобто до особи, яка не є стороною в цій цивільній справі. Відповідно до вимог статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів передачі від первісного кредитора до позивача права вимоги до позичальника [PERSON] , суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача. Оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed