Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

позивач ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за договором №3699530 від 31.08.2021 року у розмірі 39784,77 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що є предметом позовних вимог. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.10.2025 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 04.11.2025 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано відзив на позов, у якому відповідачем заперечені позовні вимоги та вказано, що додані до позову паперові копії договорів не можуть вважатися електронними документами, оскільки не відповідають витмогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідач не укладала наданий кредитний договір. Крім цього, матеріали справи не містять доказів перерахування відповідачу коштів відповідно до кредитного договору, відсотки нараховані поза межами строку кредитування. Також відповідач вважає, що до позову не додано доказів на підтвердження переходу прав вимоги за спірним кредитним договором. Заперечено проти розміру витрат на правничу допомогу, заявлені позивачем. 11.11.2025 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано відповідь на відзив, у якій позивач наполягає на позовних вимогах, обґрунтовуючи тим, що між первісним кредитором та відповідачем укладено кредитний договір в електронній формі, який підписано відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам законодавства та узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду у подібних правовідносинах. На виконання умов договору первісним кредитором перераховано кредитні кошти відповідачу, відповідач здійснювала часткові оплати кредиту, зокрема, 30.09.2021, 03.10.2021, 06.10.2021, 09.10.2021, 12.10.2021, 15.10.2021, 18.10.2021, чим визнала факт укладення кредитного договору та наявність заборгованості. Щодо нарахування відсотків поза межами строку кредитування позивач вказав, що умовами договору передбачено пролонгацію, відсотки нараховані первісним кредитором на час відступлення права вимоги за кредитним договором. При укладенні договорів факторингу сторонами було дотримано вимог законодавства, такі є дійсними та до позову додано докази на підтвердження переходу права вимоги за спірним кредитним договором. Щодо розміру витрат на правничу допомогу, вказав, що такий розмір узгоджений сторонами договору про надання правничої допомоги між клієнтом і адвокатом, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.11.2025 року клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів залишено без задоволення. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.11.2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково, витребувано у АТ КБ «Приватбанк» /01001, Україна місто Київ, вулиця Грушевського, будинок, 1д, код ЄДРПОУ: 14360570/ інформацію чи видавалась на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , дата народження: [INFO] ) банківська картка № [NUMBER] ; докази зарахування (виписку) на банківську картку № [NUMBER] коштів 31.08.2021 року; ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки [NUMBER] , зокрема, прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] станом на 31.08.2021 року; інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , дата народження: [INFO] ). 09.12.2025 року Залізничним районним судом м. Львова отримано відповідь АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду від 21.11.2025 року. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Із змісту ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Таким чином, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Судом встановлено, що 31.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача, було укладено договір про споживчий кредит № 3699530, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк 30 днів, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 8000 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін до 30.09.2021 року та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені договором. /а.с.26-30, 43/ Відповідно до змісту п. 1.5 договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 7520 грн. в грошовому виразі та 317,286,00 відсотків річних у процентному значенні. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 15520,00 гривень. Пунктом 1.5.1. договору комісія за надання кредиту: 1520 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно з п. 1.5.2., 1.6. договору проценти за користування кредитом: 6000.00 грн., які нараховуються за ставкою 2.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Пунктом 2.3.1.2. договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Згідно п. 4.2. договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Відповідно до п. 6.1. договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно п. 6.2. договору розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Також відповідачем [PERSON] 31.08.2021 року підписано анкету-заяву на кредит №3699530, у якій визначено розмір кредиту 8000 грн., проценти, які нараховуються за ставкою 2.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом у розмірі 6000 грн., строк кредиту 30 днів з датою повернення кредиту 30.09.2021 року. У підписаній [PERSON] анкеті-заяві на кредит №3699530 від 31.08.2021 року вказано контактні особи родич [PERSON] , чоловік [PERSON] , друг/знайомий [PERSON] /а.с.54/ 31.08.2021 ТОВ «Мілоан» переказало відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 8000,00 грн. згідно договору № 3699530, за допомогою платіжної системи LiqPay, ID платежу 1750107537 від 31.08.2021, що підтверджується долученою до матеріалів справи квитанцією. /а.с.60 зворот/. Згідно листа АТ КБ «Приватбанк» на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21.11.2025 на ім`я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] в банку було емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ), номер телефону [NUMBER] знаходиться/знаходився в анкетних даних [PERSON] . Згідно виписки за договором б/н за період 31.08.2021-31.08.2021 [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , 31.08.2021 здійснена операція переказ коштів (виплата Мілоан) ID платежу 1750107537, сума операції 8000 грн. Таким чином, ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 8000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача. Матеріали справи не містять доказів, що при укладенні договору про споживчий кредит № 3699530 від 31.08.2021 року [PERSON] висловлювала незгоду з умовами договору або зауваження щодо змісту такого, натомість, як встановлено судом, відповідач підписала договір за допомогою електронного підпису, що узгоджується з вимогами цивільного законодавства. Згідно із ч. 1, 2 ст. 100 ЦПК України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Пунктом 15 частини першої статті 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» передбачено, що електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис. Згідно пункту 27 частини першої статті 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, що створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Договір про споживчий кредит №3699530 від 31.08.2021 був укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08.08.2022 року у справі №234/7298/20, відповідно до якої судом установлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому позивач через особистий кабінет на веб-сайті відповідача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого відповідач надіслав позивачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору. Встановивши, що без здійснення вказаних дій позивачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суди дійшли обґрунтовано висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Першою та третьою частинами статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема. передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. 28.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» /клієнт/ та ТОВ «Вердикт Капітал» /фактор/ було укладено договір факторингу № 28-12/2021-72, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. за договором про споживчий кредит № 3699530 від 31.08.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , що підтверджується копією договору факторингу, платіжним дорученням №0316880000 від 30.12.2021 р., актом приймання-передавання та реєстром боржників до договору факторингу від 28.12.2021./а.с.31-35, 36,37, 38-40/ 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором про споживчий кредит № 3699530 від 31.08.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , що підтверджується копією договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, актами прийому-передачі та реєстром боржників до договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023./а.с.9-19, 20-21, 22, 23-25/ Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набув право грошової вимоги до відповідача. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, позовні вимоги до відповідача є підставними в частині стягнення основної суми боргу. Водночас, щодо вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими процентами, суд виходить з наступного. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №2024494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно наданого суду розрахунку заборгованість [PERSON] за нарахованими процентами становить 33317,77 грн. та нарахована за період з 01.09.2021 року по 20.12.2021 року первісним кредитором та з 28.12.2021 року по 23.02.22 року ТОВ «Вердикт Капітал». /а.с.7-8, 61-62/ Водночас, умовами договору про споживчий кредит № 3699530 від 31.08.2021 року визначено, що строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, відповідно до п. 1.3 договору складає 30 днів, до 30.09.2021 зі сплатою 2,50 % відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, розмір яких, виходячи з положень п. 1.5.2 договору складає 6000,00 грн. Суд критично оцінює покликання позивача на п. 2.3.1.1 та п. 2.3.1.2. договору № 3699530 від 31.08.2021 щодо пролонгації строку договору, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, оскільки такий пункт суперечить п.1.3., 1.4. цього ж договору, у яких визначено чіткий термін повернення кредиту та строк дії договору. Крім цього, відповідно до п. 4.2. договору про споживчий кредит № 3699530 від 31.08.2021 року у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. При цьому, матеріали справи не містять оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), що порушує п. 4.2 договору, а тому позивачем не доведено перед судом, що пролонгація договору відбувалася на строк 60 днів у відповідності із умовами договору, який було укладено із відповідачем 31.08.2021 року. Станом на 30.09.2021 року розмір нарахованих процентів по договору становив 6000 грн., що узгоджується із долученим до матеріалів позову графіком платежів за договором про споживчий кредит № 3699530 від 31.08.2021./а.с.43/ Крім цього, відповідно до наданого позивачем суду розрахунку заборгованості [PERSON] за період з 03.10.2021 по 18.10.2021 сплатила проценти по кредиту на загальну суму у розмірі 4467 грн. Враховуючи наведене, позовні вимоги у частині стягнення процентів підлягають частковому задоволенню, а саме із [PERSON] слід стягнути проценти у розмірі 1533 гривень (6000 грн. 4467 грн.). Оцінюючи доводи сторони позивача та сторони відповідача, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню частково та з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит №3699530 від 31.08.2021 року у розмірі 8000,00 гривень., з яких: 6467,00 гривень заборгованість за основним зобов`язанням; 1533,00 гривень заборгованість за нарахованими процентами. Відповідно до частин 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59 Конституції України). Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначено в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховують складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначають лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Указана судова практика є незмінною. Відповідно до ч 1, 2 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги №01-07/2024, укладений 01.07.2024 р. між позивачем ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №1724 від 01.08.2025, Витяг з акта №13 про наданої юридичної допомоги від 31.08.2025 року, якими підтверджено розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 13000 гривень /а.с.47-49, 52/. Відтак, на користь позивача із відповідача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 2614,06 грн. та судовий збір у розмірі 487,10 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial