Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, мотивуючи наступним. 10 жовтня 2021 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON] укладено договір № 8000238, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн. Сторонами погоджені умови виконання договору, строк, умови пролонгації строку користування кредитом. 28 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір № 3934355, умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 000,00 грн. Сторонами погоджені умови виконання договору, строк, умови користування кредитом. 29 листопада 2021 року ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» було укладено договір № 29/11-1, відповідно до якого ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 8000238, яке в свою чергу 10 січня 2023 року уклало договір № 10-01/2023, відповідно до якого відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 8000238. 28 серпня 2025 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» уклало договір № 28-08/25, відповідно до якого відступило ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 8000238. 26 липня 2024 було укладено договір № 26-07/2024, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3934355. Після передачі права вимоги за кредитними договорами відповідач в зазначені строки умови договору № 8000238 від 10 жовтня 2021 року, договору № 3934355 від 28 грудня 2021 року не виконав, кошти, отримані за вказаними договорами, у погоджені сторонами в договорах строки не повернув, внаслідок чого відповідно до розрахунку заборгованості має перед позивачем прострочену заборгованість на загальну суму 15 416,09 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 6 000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 9 135,00 грн; заборгованість за комісіями 190,00 грн; інфляційні збитки 80,00 грн; нараховані 3% річних 11,09 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглядати справи без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 5). Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання позову в частині 6 000 грн тіло кредиту, в іншій частині просив відмовити, оскільки є військовослужбовцем. Надав довідку про проходження військової служби (а.с. 24, 25). Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до кредитного договору № 8000238 від 10 жовтня 2021 року, додатку № 1 до договору, паспорту споживчого кредиту, заявки на отримання кредиту, між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким розмір кредиту становить 5 000,00 грн, строк кредиту 60 днів до 09 грудня 2021 року, загальна вартість кредиту складає 11 735,00 грн. Відповідач був ознайомлений із вказаними правилами та умовами, погодившись підписав електронним підписом В-368863. У відповідності до договору про споживчий кредит № 3934355 від 28 грудня 2021 року, графіку платежів за договором, паспорту споживчого кредиту та анкети-заяви на кредит, правил надання коштів у позику, 28 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит, за яким сума кредиту складає 1000,00 грн, строк 15 днів до 12 січня 2022 року, відповідач був ознайомлений із вказаними правилами та умовами, погодившись, підписав електронним підписом Z87930. 29 листопада 2021 року було укладено договір № 29/11-1, відповідно до якого ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 8000238. 10 січня 2023 року було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 8000238. 28 серпня 2025 року було укладено договір № 28-08/25, відповідно до якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 8000238. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 8000238. Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість за договором № 8000238 від 10 жовтня 2021 року становить 11 826,09 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5 000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 6735,00 грн; інфляційні збитки 80,00 грн; нараховані 3% річних 11,09 грн. 26 липня 2024 року було укладено договір № 26-07/2024, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3934355. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 3934355. Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість за договором № 3934355 від 28 грудня 2021 року, що підлягає стягненню з позичальника, становить 3 590,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 1 000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 2 400,00 грн; заборгованість за комісіями 190,00 грн. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказані договори прирівнюється до укладених в письмовій формі. За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 526, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Ст.ст. 512, 514 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Пред`являючи позов до відповідача про стягнення заборгованості за кредитними договорами 10 жовтня 2021 року № 8000238, від 28 грудня 2021 року № 3934355, новий кредитор посилався на те, що позичальник після заміни кредитора у зобов`язаннях борг не погасив, має невиконані зобов`язання з погашення тіла кредиту, зі сплати процентів. Свого договірного зобов`язання по поверненню кредитів відповідач не виконав. Таким чином, суд вважає, що вимога позивача про стягнення основної суми боргу (тіла кредиту) ґрунтується на законі, підтверджена належними та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню. Разом з тим, вирішуючи заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованість за простроченими відсотками, комісіями суд враховує наступне. У відповідності до довідки від 17 грудня 2025 року № 643, виданої 3 ТВУЗ Держспецзвязку, [PERSON] є військовослужбовцем цієї частини з 01 січня 2016 року по теперішній час (а.с. 25). Згідно з п. 15 ст. 14 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин 10 жовтня 2021 року) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2019 року у справі № 760/15915/16 (провадження № 61-17233 св 18) зроблено висновок, що «згідно з Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває дотепер. Таким чином на спірні правовідносини, щодо стягнення із відповідача відсотків за користування кредитом поширюється дія п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» . На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення суми заборгованості за відсотками в розмірі 9 135 грн, заборгованості за комісіями 190,00 грн, інфляційними збитками 80,00 грн, нарахованими 3% річних 11,09 грн. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту по кредитнимому договору від 10 жовтня 2021 року № 8000238 в розмірі 5 000,00 грн, за договором споживчого кредиту від 28 грудня 2021 року № 3934355 в розмірі 1 000,00 грн, а всього стягнути 6 000, 00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати за сплату судового збору у розмірі 942,81 грн (6 000 х 2 422,40 / 15 416,09). Згідно з положенням п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Правнича допомога позивачу надавалася ФОП [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 02 вересня 2024 року № 02-09/2024-5, заявки на надання юридичної допомоги № 17 від 1 серпня 2025 року. Вартість послуг згідно з витягом з акту № 12 про надання юридичної допомоги від 29 серпня 2025 рокускладає 9 000 грн. Водночас, згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). В постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial