Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

У липні 2025 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Ракоїд Л. В. та підсистему Електронний суд звернулася до суду з позовом про визнання права власності, в обґрунтування якого посилається на те, що їй, [PERSON] (чоловік) та [PERSON] (донька) на праві приватної спільної сумісної власності в порядку приватизації належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21 квітня 1997 року. [PERSON] помер [INFO] . Оскільки вищевказана квартира належала їй, [PERSON] (за життя) та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності, то без визначення часток у цій спільній сумісній власності, вважається, що право власності належить їм в рівних частках, тобто по 1/3 частці кожному. 24 лютого 2022 року розпочалося повномасштабне вторгнення РФ в Україну, позивач змушена була евакуюватися в більш безпечний регіон, оскільки Сєвєродонецька міська територіальна громада, до якої входить м. Сіверськодонецьк Луганської області невдовзі була окупована, що перешкоджає отриманню підтвердження реєстрації права власності на квартиру за позивачем в БТІ. Позивач звернулася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, однак отримала рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій від 24 січня 2025 року, у зв`язку з тим, що не отримано відповідь на запит від Сєвєродонецької міської військової адміністрації та КП «Сєвєродонецьке БТІ». У зв`язку з чим просить визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді від 14 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з її розглядом у порядку загального позовного провадження, витребувано у позивача письмові докази. Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подав заяву про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, що на момент початку призначеного судового засідання виявилося неможливим через відсутність електропостачання та інтернет-зв`язку, у зв`язку з чим судове засідання проведено у їхню відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавав, за таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про день, місце та час судового засідання повідомлена належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавала, тому суд вважає можливим розглянути справу у її відсутність. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до такого. 26 вересня 2024 року набула чинності постанова Верховної Ради України № 3984-IX від 19 вересня 2024 року, якою перейменовано район і три населених пункти Сєвєродонецької територіальної громади, зокрема, Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район, місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк. Судом установлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21 квітня 1997 року, виданого Сєвєродонецьким ДПП об`єднання «Азот» Луганської області згідно з розпорядженням (наказом) від 03 лютого 1996 року № 102, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належала квартира під [ADDRESS] . Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Характеристика квартири та її обладнання наведені у Технічному паспорті, який є складовою частиною цього «Свідоцтва». Право власності зареєстровано Сєвєродонецьким БТІ на підставі свідоцтва, записане у реєстрову книгу за № 65 29 травня 1997 року, про що свідчить відповідний Реєстраційний напис на Свідоцтві про право власності на житло Бюро технічної інвентаризації міста Сєвєродонецьк Луганської області, засвідчений підписом начальника та печаткою «Сєвєродонецького БТІ» (а.с. 7). Згідно з технічним паспортом на квартиру від 27 січня 1997 року, квартира [ADDRESS] , знаходиться у власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло і записана у реєстрову книгу № 65 (а.с. 42-44). Домова книга для прописки громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] , містить відмітку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк Луганської області, засвідчену підписом начальника та печаткою, від 29 травня 1997 року, про те, що зазначена квартира на підставі Свідоцтва про право власності на житло належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8 зворот, 9-11, 12 зворот ). Оригінали зазначених свідоцтва про право власності на житло, технічного паспорту та домової книги досліджені судом в судовому засіданні. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). Як убачається з домової книги [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 10 зворот). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] від 24 січня 2025 року відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки Сєвєродонецьке БТІ, яке є зберігачем інформації щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді до 01.01.2013 року, не підтвердило інформацію, необхідну для такої реєстрації, оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну територію України вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупована Російською Федерацією. (а.с. 15 зворот). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Наданий позивачем реєстраційний напис на свідоцтві про право власності на житло, у технічному паспорті та на домовій книзі, зроблений бюро технічної інвентаризації, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання права спільної приватної власності за позивачем на спірну квартиру, оскільки позивачем доведено її право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачів на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує його право власності, у зв`язку з чим, заявлені ним позовні вимоги про визнання права власності підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Тільки з визначенням часток кожного із співвласників, виникає право спільної часткової власності відповідно до вимог ст. 356 ЦК України. Право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, належить співвласнику, відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 370 та ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі виділення частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено договором. Оскільки з поданих документів убачається домовленість співвласників спірної квартири про те, що їх частки є рівними, судом не встановлено наявність будь-якого іншого договору щодо спірного майна, підстав для зменшення або збільшення частки кожного співвласника також не знайдено, суд вважає, що частки співвласників у квартирі під [ADDRESS] , за життя [PERSON] були рівними. При цьому, суду в достатній мірі наведено необхідність визначення часток саме в судовому порядку через відмову державного реєстратора у реєстрації права власності позивача в державному реєстрі взагалі. Таким чином позовні вимоги щодо визнання права приватної спільної часткової власності позивача в розмірі 1/3 частки також підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved