Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

23.10.2025 до Новобаварського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, в якій позивач просила суд визнати за нею право власності на 3/4 частки земельної ділянки площею 0,0532 га, з цільовим призначенням земельної ділянки обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 6310137900:07:041:0001, розташованої за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , що належала їй на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 334480 від 23.09.2005, виданого на підставі рішення ХХV сесії ІV скликання Харківської міської Ради від 06.10.2004 № 156/04 і зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право користування землею, договорів оренди землі за № 79276. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці площею 537 м2 за адресою: [ADDRESS] зареєстрований на праві власності за її матір`ю [PERSON] 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 26.09.1981 П`ятою ХДНК, р. № 1-3964, 1/4 частина на підставі договору дарування, посвідченого 28.03.1989 П`ятою ХДНК, р. № 4-741; та за позивачем [PERSON] 1/4 частина на підставі договору дарування, посвідченого 28.03.1989 П`ятою ХДНК, р. № 4-741. На підставі рішення ХХV сесії ІV скликання Харківської міської ради від 06.10.2024 № 156/04 про передачу у спільну сумісну власність позивачу та її матері земельної ділянки площею 0,0532 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6310137900:07:041:0001, 23.09.2005 позивачу та її матері виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 334480, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право користування землею, договорів оренди землі за № 79276. У додатному до Акту списку співвласниками земельної ділянки зазначені [PERSON] та [PERSON] , проте частки співвласників на земельну ділянку в акті не були визначені. [INFO] померла мати позивача. Позивач, як спадкоємиця першої черги, прийняла спадщину після смерті матері, 03.09.2011 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ключніковою В.О., на 3/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташовані в [ADDRESS] . Державна реєстрація права власності проведена 11.10.2011 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», р. № 34561253. Свідоцтво про право власності на земельну ділянку при оформленні права власності на 3/4 частини житлового будинку позивач не отримала. 25.07.2025 позивач отримала від приватного нотаріуса Ключнікової В.О. постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.07.2025, у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку, що належала матері позивача, оскільки співвласниками за життя спадкодавця не укладався договір про визначення часток в праві спільної сумісної власності за вказану земельну ділянку. Оскільки позивач після смерті матері успадкувала 3/4 частини житлового будинку, а також відповідну частку у земельній ділянці, а нотаріус відмовила в оформленні права на спадщину на земельну ділянку, позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом. 27.10.2025 ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання (а.с.51). 25.11.2025 суд на місці постановив ухвали про долучення до матеріалів справи письмових пояснень третьої особи, що надійшли до суду 31.10.2025 та відзиву відповідача на позовну заяву, що надійшов до суду 12.11.2025 (а.с.55-63, 70-86). У письмових поясненнях Головне управління Держгеокадастру у Харківській області зазначило, що вимога позивача про визнання за нею права власності на 3/4 частини земельної ділянки в порядку спадкування є належним та ефективним способом захисту її порушеного права. Третя особа просила розгляд справи проводити з урахуванням її пояснень. У відзиві на позовну заяву відповідач Харківська міська рада просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення проти позову обґрунтувала тим, що Харківська міська рада не є ані спадкоємцем ані співвласником спірного майна; позовна заява не містить жодних фактів того, що дії чи бездіяльність Харківської міської ради, прийняті нею рішення будь-яким чином порушили права або законні інтереси позивача. За змістом ст. 1277 ЦК України орган місцевого самоврядування набуває статусу суб`єкта, до якого може бути пред`явлено вимогу, лише у випадку визнання спадщини відумерлою (тобто за відсутності спадкоємців, їх усунення від спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від неї). У цій справі позивач прийняла спадщину та її право на спадщину ніким не оспорюється. Вимога позивача про виділення 3/4 часток у праві спільної власності на земельну ділянку зі збереженням режиму спільної сумісної власності для інших співвласників є юридично некоректною та неможливою для реалізації, відповідно до вимог чинного законодавства. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Оскільки позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, в оформленні спадкових справ та видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з невизначеністю часток у праві власності на земельну ділянку, а нотаріус не має права здійснювати виділ частки, позивачу необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. 25.11.2025 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.96). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на аргументи, що зазначені у позовній заяві. Відповідач Харківська міська рада про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, представник відповідача в судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суду не повідомив. Третя особа Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Оскільки відповідач та третя особа виклали свою позицію щодо спірних правовідносин у заявах по суті відзиві на позовну заяву, поясненнях третьої особи, суд доходить висновку, що неявка відповідача та третьої особи (їх представників) не є перешкодою для розгляду справи по суті. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що позивач [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про одруження позивача (а.с.9,10). Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] (а.с.11). Право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] станом на 01.07.2011 було зареєстровано за: [PERSON] 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 26.09.1981 П`ятою ХДНК, р. № 1-3964, 1/4 частина на підставі договору дарування, посвідченого 28.03.1989 П`ятою ХДНК, р. № 4-741; за [PERSON] 1/4 частина - на підставі договору дарування, посвідченого 28.03.1989 П`ятою ХДНК, р. № 4-741, що підтверджується копією повідомлення КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 01.07.2011, копією договору дарування від 28.03.1989 (а.с.13-16,19). Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ключніковою В.О. 23.09.2011, р. № 4660, [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , на спадщину, що складається з 3/4 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] . На земельній ділянці розташовано: житловий будинок літ. «А-1», дерев. обкл. цеглою, житловою площею 40,8 кв.м, загальною площею 63,3 кв.м, та надвірні будівлі: сарай літ. «Д», сарай літ. «Е», вбиральня літ «В», гараж літ. «Б», оглядова яма літ. «б», льох літ. «Г», огорожа №1-3 (а.с.12). Право приватної власності на 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 11.10.2011, що підтверджується копією Витягу про державну реєстрацію прав (а.с.23). Відповідно до копії висновку № 808/04, складеному 23.03.2007 Харківським міським управлінням земельних ресурсів Харківського обласного головного управління земельних ресурсів Державного комітету України по земельних ресурсах, управління земельних ресурсів погоджує технічну документацію по встановленню (відновленню) в натурі меж земельної ділянки та вважає за можливе надати гр [PERSON] , гр. [PERSON] в приватну власність або оренду земельну ділянку площею 531,97 кв.м в т.ч. під забудовою 104,0 кв.м, непокриті території 427,97 кв.м за рахунок земель житлової та громадської забудови для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (а.с.20). На підставі рішення ХХV сесії ІV скликання Харківської міської ради від 06.10.2004 № 156/04 [PERSON] 23.09.2005 Харківською міською радою виданий державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 334479, згідно з яким остання є власником земельної ділянки площею 0,0532 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки: обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Кадастровий номер земельної ділянки: 6310137900:07:041:0001. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 79277. Відповідно до списку співвласників земельної ділянки, її співвласниками є: [PERSON] та [PERSON] (без визначення часток у праві власності) (а.с.44). На підставі рішення ХХV сесії ІV скликання Харківської міської ради від 06.10.2004 № 156/04 [PERSON] 23.09.2005 Харківською міською радою виданий державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 334480, згідно з яким остання є власником земельної ділянки площею 0,0532 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки: обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Кадастровий номер земельної ділянки: 6310137900:07:041:0001. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 79276. Відповідно до списку співвласників земельної ділянки, її співвласниками є: [PERSON] та [PERSON] (без визначення часток у праві власності) (а.с.45). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.07.2025 вих. № 13/02-31 приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ключнікова В.О. відмовити [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,0532 га, кадастровий номер 6310137900:07:041:0001, вид цільового призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель Землі житлової та громадської забудови, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Підставою для відмови зазначено, що співвласниками вищезазначеної земельної ділянки, якими є [PERSON] та [PERSON] , за життя спадкодавця не укладався договір про визначення часток у праві спільної сумісної власності на вищезазначену земельну ділянку (а.с.17-18). Положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Згідно з статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. Стаття 1220 ЦК України передбачає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця (статті 1220, 1221 ЦК України). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом частин 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Положеннями ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 1266 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). За змістом ст. 318 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 355 ЦК України , майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Згідно з частинами 1,2 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб`єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади. Положеннями ст. 87 ЗК України визначено, що право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при набутті у спільну часткову власність земельної ділянки за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку; г) за рішенням суду; ґ) в інших випадках, встановлених законом. За змістом ч. 4, 5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до статті 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктами 4.16, 4.23 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 року за №296/5, встановлено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Отже, питання визначення належної спадкодавцю частки у спільній сумісній власності на майно має вирішуватись у судовому порядку. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, у спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні (п.3.1). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні (п.3.4). Отже, у справах про спадкування права власності на нерухоме майно суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку прийняття спадщини (у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року), про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем щодо правовідносин, які виникли після набрання чинності ЦК. При цьому судам слід враховувати, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1270, ст. 1276 ЦК, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини (п.3.5). Зі змісту постанови приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ключнікової В.О. від 25.07.2025 суд вбачає, що єдиною підставою для відмови [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки після померлої [INFO] матері [PERSON] є той факт, що між співвласниками не визначені частки у вищезазначеній земельній ділянці. Отже, суд встановив що у цій справі відсутні будь-які спори стосовно спадщини між позивачем, яка є єдиною спадкоємицею спадкового майна, та між іншими особами, у тому числі відповідачем Харківською міською радою. Порушення, невизнання або оспорювання прав позивача з боку відповідача під час судового розгляду справи не встановлено. Позивач не в змозі оформити свої спадкові права на відповідну частину земельної ділянки у нотаріуса в порядку спадкування за законом після смерті її матері, оскільки частки позивача та спадкодавця у праві спільної часткової власності на земельну ділянку не визначені. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У цій справі позовних вимог про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку позивачем не ставиться. З огляду на викладене, позивач має право звернутися до суду з позовом про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, та має бути визначено, яка саме частина спільного майна є спадком, та після визначення частки майна, що належало спадкодавцю, позивач має право та не позбавлена можливості звернутися до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. З огляду на викладене суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки за відсутності порушення, невизнання або оспорювання прав позивача як спадкоємця, та за наявності умов для отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом, вимоги про визнання права власності на спадкове майно судовому розглядові не підлягають. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 1275,00 грн (а.с.5). Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати на відповідача не покладаються.

Outcome: dismissed