Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] через свого представника адвоката Великородну Марину Олегівну звернулась до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Заява обґрунтована тим, що вона є тіткою [PERSON] . З 2004 року на підставі рішення Славутицької міської ради Київської області від 02.02.2004 №56 була призначена опікуном [PERSON] та його рідного брата [PERSON] , які були відібрані від їхньої матері, її рідної сестри, [PERSON] без позбавлення останньої батьківських прав, яка померла [INFO] . Відомості про батька її племінників, зокрема, [PERSON] записані відповідно до статті 135 СК України. Її рідні племінники хоча і були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , однак проживали за адресою її реєстрації та проживання: [ADDRESS] . Після закінчення навчання [PERSON] почав проживати окремо, а [PERSON] залишився проживати разом із нею та її чоловіком. З 2013 року [PERSON] почав працювати. Разом вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, здійснювали спільні витрати, мали взаємні права та обов`язки, а саме: разом утримували квартиру, в якій він був зареєстрований та її квартиру; сплачували комунальні послуги; здійснювали поточний ремонт обох квартир; значну частину коштів [PERSON] надавав на купівлю продуктів харчування, ліків, необхідних речей для побуту, поповнював їй мобільний телефон, купував необхідне приладдя для її дачі, розташованої в с. Хропате Чернігівського району та області. [PERSON] віддавав їй майже всю заробітну плату та допомагав матеріально, отримуючи заробітну плату в розмірі 10 000-14 000 грн. Заявниця зазначала, що після початку повномасштабного вторгнення РФ до України 07.03.2023 [PERSON] був призваний на військову службу по мобілізації [INFO] . Під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області [PERSON] загинув [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.04.2024. Вказувала, що з 2008 року їй призначено пенсію за віком, проте грошове забезпечення її племінника [PERSON] було постійним та основним засобом для її існування, оскільки перевищувало її дохід та її чоловіка, а саме її пенсія становила трохи більше 5 000 гривень, а пенсія її чоловіка [PERSON] складала трохи більше 3 000 гривень. Стверджувала, посилаючись на вимоги статей 16, 16-1 Закону України «Про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що встановлення факту спільного проживання її та її рідного племінника [PERSON] , ведення ними спільного господарства та побуту, наявність спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків, тобто визнання її членом сім`ї [PERSON] станом на день його смерті та факту перебування її на утриманні [PERSON] як члена його сім`ї до дня його смерті [INFO] необхідно для реалізації права на отримання нею, як особи, що перебувала на утриманні загиблого, одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум через загибель військовослужбовця. Ураховуючи викладене, уточнив частину вимог заявою від 17.03.2025, [PERSON] просила: -встановити факт спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства та побуту, наявність спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків рідної тітки [PERSON] , [INFO] , та рідного племінника [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] в районі населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області, з [INFO] ( дата повноліття [PERSON] ) по [INFO] ( дата загибелі [PERSON] ) та визнати [PERSON] членом сім`ї [PERSON] ; -встановити факт перебування [PERSON] , [INFO] , на утриманні [PERSON] , [INFO] , як члена його сім`ї до дня його смерті [INFO] ( том 1 а.с. 5-10, том 3 а.с. 56-58). Ухвалою судді від 14 жовтня 2024 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі як заінтересованих осіб Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області ( том 1 а.с. 43-45). Ухвалою суду від 13 листопада 2024 року залучено до участі у справі як заінтересовану особу [PERSON] ( том 1 а.с. 148-151). 30 листопада 2024 року від заінтересованої особи [PERSON] через підсистему «Електронний суд» надійшла заява, в якій він просив задовольнити заяву [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення та виклав пояснення щодо заяви. Вказував, що [PERSON] є його рідною тіткою, опікувалась ним та його рідним братом [PERSON] , що підтверджується рішенням Славутицької міської ради Київської області від 02 лютого 2004 року №56 «Про встановлення опіки над неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] ». Після закінчення навчання у технікумі та на момент мобілізації його рідний брат [PERSON] проживав разом із тіткою [PERSON] та дядьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Його рідний брат [PERSON] після того, як почав працювати, надавав тітці кошти на сплату комунальних послуг, купував продукти, допомагав на дачі, а після мобілізації продовжив надавати кошти тітці, оскільки отримував значне грошове забезпечення, тобто постійно їй допомагав. Його рідний брат та тітка разом утримували частину їхньої з братом квартири, дачу в селі Хропате та квартиру тітки. Відносини між його рідним братом та тіткою буди дружні, сімейні, оскільки вона замінила їм матір, опікувалась ними з самого дитинства, і після досягнення повноліття [PERSON] продовжував проживати разом із нею, тобто вони були членами однієї сім`ї. Зазначав, що з січня 2022 року він проживає в Нідерландах, де офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату. З рідним братом фактично не проживав, хоча їхня адреса реєстрації завжди була: [ADDRESS] . На утриманні брата ніколи не перебував, оскільки вони обидва постійно працювали. Має неповнолітню дитину [PERSON] , на утримання якого надає кошти колишній дружині, тому об`єктивно не міг допомагати матеріально тітці ( том 1 а.с.173-175). 24 грудня 2024 року від заінтересованої особи Міністерства оборони України через підсистему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення, в яких з урахуванням додаткових (уточнених) письмових пояснень від 26.02.2025, представник Міністерства оброни України Ісламов Володимир Олегович просив відмовити в задоволенні заяви [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Вказував, що заявниця не надала належних доказів факту спільного проживання однією сім`єю та її утримання. Матеріалами справи встановлено, що загиблий військовослужбовець [PERSON] зареєстрований та проживав за іншою адресою. Відсутні підтверджуючі документи щодо самого факту утримання заявниці [PERSON] . Добровільні грошові перекази [PERSON] заявниці не є підтвердженням факту її утримання. [PERSON] відповідно до вимог Сімейного кодексу України не мав обов`язку щодо утримання заявниці [PERSON] , такий обов`язок покладено на її чоловіка та повнолітнього сина. Стверджував, що заявниця не оскаржила відмову ( лист [INFO] від 15 липня 2024 року №3894) у призначенні ( виплаті) одноразової грошової допомоги. Звертав увагу на те, що наданий заявником акт про фактичне місце проживання померлої особи від 10 травня 2024 року не передбачений чинним законодавством та складений після смерті [PERSON] невстановленими особами та невідомою комісією. Довідка про фактичне місце проживання померлої особи від 13 травня 2024 року не є доказом для встановлення юридичного факту та не може враховуватись як підтвердження фактичного проживання особи, яка вже померла. Відповідно до вимог розділу ІІ Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області відсутні функції та повноваження щодо складання подібних актів/довідок та їх видачі третім особам ( том 2 а.с. 23-27, 192-193). 18 березня 2025 року від представника заявниці-адвоката Великородної М.О. надійшли додаткові письмові пояснення на уточнені пояснення представника Міністерства оброни України, в яких в заперечення доводів представника Міністерства оборони України вона просила врахувати наступне. Щодо доводів про те, що спільне проживання не є підставою для виникнення у заявниці та її племінника прав та обов`язків, представник заявниці послалась на частини другу, четверту статті 3 СК України, пункт 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 у справі №1-8/99. При цьому зазначила, що матеріалами справи підтверджується факт спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства та побуту, наявність спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків [PERSON] та [PERSON] , оскільки ще до повноліття [PERSON] він почав проживати із заявницею як з опікуном, а з 07 лютого 2012 року ( з моменту повноліття [PERSON] ) продовжив проживати разом із рідною тіткою аж до моменту загибелі [INFO] , що також підтверджуватиметься показаннями свідків. Щодо доводів про те, що загиблий [PERSON] зареєстрований та проживав за іншою адресою вказала, що [PERSON] хоч і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак 10 років ( з 2004 року) він постійно проживав у заявниці за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується доданими до справи документами та додатково підтверджуватиметься свідками. Щодо доводів про наявність у заявниці рідного сина [PERSON] , який зобов`язаний утримувати матір спільно з чоловіком [PERSON] - [PERSON] , послалась на статтю 271 СК України та зазначила, що оскільки заявниця була опікуном рідних племінників, останні проживали разом із нею до досягнення повноліття, після чого [PERSON] продовжив проживати разом із тіткою та її чоловіком. Після офіційного працевлаштування у 2013 році він щомісяця надавав тітці кошти на потреби сім`ї та після мобілізації продовжив надавати їй кошти у більшому розмірі. У той же час у сина заявниці [PERSON] тривалий час не було можливості утримувати свою матір, оскільки з 2003 року він одружений; з 17.06.2003 виховує рідного сина [PERSON] ; з 2013 року мав нестабільні заробітки, перебував на біржі в періоди з 10.01.2013 по 21.07.2013; 13.10.2016 по 09.07.2017; з 22.10.2019 згідно з трудовою книжкою взагалі не був працевлаштований офіційно; тривалий час мав певні підробітки; виїхав на заробітки за кордон у січні 2022 року для забезпечення власної родини та проживання і навчання сина в інституті. У свою чергу чоловік заявниці [PERSON] є непрацездатною особою, оскільки з 2013 року є пенсіонером, станом на травень 2024 року отримував пенсію близько 3 800, 00 грн, тому не мав і не має можливості утримувати дружину, їхні витрати з пенсії спрямовані на оплату поточних комунальних платежів, купівлю необхідних продуктів та ліків, а тому матеріальне утримання зі сторони саме [PERSON] , як члена сім`ї заявниці, який постійно проживав із заявницею, було визначальним та досить суттєвим для їхнього спільного проживання. Щодо доводів про те, що заявниця не оскаржила відмову у призначенні виплати одноразової грошової допомоги стверджувала, що таке оскарження є недоцільним, крім того, в листі [INFO] від 15.07.2024 зазначено, що питання такої виплати можливо буде вирішити після отримання відповідного рішення суду про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Щодо доводів про те, що [PERSON] не мав обов`язку щодо утримання заявниці і такий обов`язок покладено на її чоловіка та повнолітнього сина вказала, що такі твердження спростовуються змістом статті 271 СК України « Обов`язок особи утримувати тих, з ким вона проживала однією сім`єю до досягнення повноліття». Щодо доводів про те, що акт про фактичне місце проживання померлої особи від 10 травня 2024 року не передбачений чинним законодавством, стверджувала з посиланням на частини першу, десяту статті 59 Закону України « Про місцеве самоврядування» та рішення Славутицької міської ради від 23.09.2022 № 295 «Про затвердження Положення про порядок складання актів та видачу довідок щодо проживання на території Славутицької міської територіальної громади Вишгородського району Київської області», що видані на підставі цього рішення документи, зокрема, акти та довідки є належними доказами, тому заперечення представника заінтересованої особи ґрунтуються на довільному трактуванні приписів норм чинного законодавства ( том 3 а.с. 65-69). У судове засідання, призначене на 26 листопада 2025 року, не з`явились всі учасники справи, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України ( том 4 а.с. 35-42). Заявниця [PERSON] отримала судову повістку на номер мобільного телефону, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» ( том 4 а.с. 35). Її представнику-адвокату Великородній М.О. судову повістку доставлено в електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу ( том 4 а.с.42). Від представника заявниці-адвоката Великородної М.О. надійшла заява про розгляд справи без участі її та заявниці; заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити; врахувати при ухваленні рішення докази, якими підтверджується подана заява, приписи статті 271 СК України; звернула увагу на те, що заінтересованими особами суду не надано жодних доказів на спростування доводів заявниці ( том 4 а.с. 43-46). Заінтересованим особам [INFO] , Головному управлінню Пенсійного фонду України у Київській області, Міністерству оборони України та його представнику [PERSON] судову повістку доставлено в електронний кабінет, що підтверджується довідками про доставку електронного документу ( том 4 а.с. 37, 39, 40, 41). У неодноразово поданих до суду клопотаннях [INFO] просив розглядати справу без участі його представника за наявними у справі матеріалами ( том 1 а.с. 171, том 2 а.с.59 92, том 3 а.с. 93, 110, 122, 179). У поданому до суду клопотанні представник Міністерства оборони України Ісламов В.О. просив проводити подальший розгляд справи без участі представника Міністерства оборони України, з урахуванням раніше наданої суду позиції у справі, в якій вказав, що вимоги заявниці є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню (том 3 а.с. 79). Заінтересованій особі [PERSON] судову повістку доставлено в електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу ( том 4 а.с.38). У поданій до суду заяві просив проводити судові засідання без його участі, заяву [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення, підтримав ( том 1 а.с.174 зв.ст.). З огляду на положення частини першої статті 223 ЦПК України, неявка вказаних учасників справи в судове засідання 26.11.2025, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки в судове засідання 26.11.2025 не з`явились всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до приписів частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалось. Відповідно до частини четвертої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення ( частина п`ята статті 268 ЦПК України). Отже, враховуючи наведені вище норми процесуального закону, оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, яким завершується розгляд справи, датою ухвалення судом рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11. Заявниця [PERSON] у судових засіданнях з її участю підтримала заявлені вимоги та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в її заяві. Суду пояснила, що у 2004 році вона була призначена опікуном своїх племінників [PERSON] та [PERSON] , яких забрала з дитячого будинку. Їхня мати [PERSON] , її рідна сестра, на той час вела антисоціальний спосіб життя, тому діти були відібрані від матері без позбавлення її батьківських прав. З 2004 року її племінники проживали в неї за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані за іншою адресою: [ADDRESS] , яка належала їм та їхній матері. Після того як вона забрала до себе племінників, її син [PERSON] пішов жити на іншу квартиру, оскільки у 2003 році він одружився і в нього була своя сім`я. Після закінчення [PERSON] навчання у професійно-технічному училищі в м.Чернігів, вона та її чоловік [PERSON] допомогли йому працевлаштуватися до КП «УЖКГ» в м.Славутич, [PERSON] та її чоловік ходили разом на роботу. Після того як [PERSON] у 2015 році почав працювати, він допомагав їй матеріально. Також допомагав на дачі в с.Хропате Чернігівського району та області, де вони тримали свійських тварин, мали господарство, [PERSON] купував курчат, вуток, допомагав її чоловіку рубати дрова, саджав картоплю, допомагав її вибирати, купував необхідну техніку. Після звільнення з КП «УЖКГ» він працював у магазинах «АТБ», «Фора», різних субпідрядних організаціях, приносив до дому продукти, поповнював мобільний телефон їй та її чоловікові, робив ремонт у квартирі, надавав їй кошти на оплату комунальних послуг. Оскільки вона має певні проблеми зі здоров`ям, він купляв їй потрібні ліки. Бюджет у них був спільний. Після мобілізації з березня 2023 року він почав ще більше їй допомагати матеріально, оплатив придбання вікна у її квартиру, допомагав коштами, давав їй тільки готівкою по 5, 10, 15, 20 тисяч гривень і більше, коли сам приїздив до дому, а коли передавав через своїх товаришів, купив для дачі тример, газовий балон, мультиварку. Його матеріальна допомога була постійною та суттєвою для неї та її чоловіка, який також є пенсіонером як і вона. Пенсія її чоловіка становила близько 3800 грн, її пенсія близько 5 800 грн. Крім того в деякі періоди часу вона була вимушена працювати, отримувала невелику зарплату, але і цього не було достатньо для проживання. Отже, [PERSON] постійно фактично проживав з ними з лютого 2004 року по день смерті. Після мобілізації він приїздив до них у відпустку та їхав від них на військову службу, за місцем реєстрації він не проживав, в її квартирі знаходились його речі. На той час як [PERSON] приїздив у відпустку, квартира за місцем його реєстрації за адресою: [ADDRESS] , була відключена від електроенергії, в квартирі ніхто не проживав. Вона та її племінник [PERSON] здійснювали повірку лічильників у цій квартирі. На період відпустки [PERSON] давав їй у користування свою банківську картку. Її син їй не допомагав як [PERSON] , оскільки в нього своя сім`я, з січня 2022 року він проживає за кордоном, утримує свого сина, її онука, який навчається на платній основі в м.Чернігів, потім дружина сина також виїхала за кордон. Її другий племінник [PERSON] теж у січні 2022 року разом з її сином виїхав за кордон, де проживає на даний час, у нього теж своя сім`я, малолітній син, яких він утримує, тому матеріальної допомоги їй не надає. Матеріальна допомога [PERSON] , особливо після його мобілізації, для неї була основним джерелом для існування. Її племінник [PERSON] загинув [INFO] під час виконання обов`язків військової служби в зоні бойових дій, про що їй повідомили по телефону з ТЦК та віддали сповіщення про його загибель, також її запрошували на впізнання його тіла, вона здійснювала його поховання. Представник заявниці-адвокат Великородна Марина Олегівна у судових засіданнях з її участю підтримала заявлені вимоги, наводила доводи, аналогічні тим, що викладені у заяві та додаткових письмових поясненнях від 18.03.2025. Додатково зазначила, що результати повірки лічильника води за адресою реєстрації [PERSON] були направлені на його ім`я за фактичним місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] . Представник Міністерства оборони України Ісламов Володимир Олегович у судових засіданнях з його участю заперечував щодо заявлених вимог, посилаючись на доводи, наведені в письмових поясненнях, просив відмовити в задоволенні заяви за необґрунтованістю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 27.02.2025 пояснила, що вона проживає у с. Хропате Чернігівського району Чернігівської області, з 1986 року знайома з заявницею [PERSON] та її сім`єю, свого часу разом працювала з чоловіком та рідною сестрою заявниці [PERSON] . Син заявниці [PERSON] підтримував дружні стосунки з її дітьми, приїздив у с.Хропате, але за півроку до повномасштабного вторгнення вона його більше не бачила. Племінники заявниці [PERSON] та [PERSON] майже з народження проживали з [PERSON] , яка їх виховувала, оскільки рідна сестра заявниці вела антисоціальний спосіб життя. [PERSON] та [PERSON] ще змалку допомагали тітці по господарству. З 2016 року по 2019 рік вона працювала разом із [PERSON] в магазині «АТБ-Маркет» у м. Славутичі, на той час він продовжував проживати у своєї тітки [PERSON] . Коли вона разом із [PERSON] поверталась з роботи у с.Хропате, він розповідав їй про свою сім`ю - тітку [PERSON] та її чоловіка, що живе з ними, називав їх своїми рідними. [PERSON] приходила до [PERSON] на роботу, приносила йому в лоточках їжу. Вона неодноразово бачила, як [PERSON] надавав готівкою кошти тітці після отримання авансу та заробітної плати, купував продукти та клав їх камеру зберігання в магазині, щоб [PERSON] їх потім забрала. Він часто їздив у с.Хропате, де в [PERSON] є будинок, який використовується як дача, допомагав їй по господарству. Найбільшу допомогу, в тому числі матеріальну, надавав заявниці саме її племінник [PERSON] , який проживав разом із нею як до повномасштабного вторгнення, так і після. Син заявниці не допомагає своїй матері, оскільки виїхав за кордон ще до початку повномасштабного вторгнення. Вона неодноразово була в будинку [PERSON] в с.Хропате, де бачила речі [PERSON] . Останній був для [PERSON] та її чоловіка як син, стосунки між [PERSON] та [PERSON] були сімейними, вона більше приділяла уваги йому, ніж рідному синові, вони були як одна сім`я, вели спільне господарство. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 18.03.2025 пояснив, що заявниця [PERSON] є його дружиною, у шлюбі вони перебувають з 1980 року, мають сина [PERSON] ,1982 року народження, який у 2003 році одружився та в нього народився син. Їхній із заявницею син разом із своєю сім`єю проживав з ними, але з 2004 року зі своєю сім`єю проживає окремо. З 2004 року з ним та його дружиною за адресою: [ADDRESS] почали проживати рідні племінники його дружини [PERSON] та [PERSON] , яких вони забрали з дитячого будинку. Мати племінників вела антисоціальний спосіб життя, тому діти були відібрані та поміщені у дитячий будинок. Його дружина оформила опікунство і вони забрали їх до себе. [PERSON] проживав з ними до закінчення технікуму, потім їздив на заробітки, коли приїхав, одружився, в нього народився син, проживав він з сім`єю у своїй квартирі, де був зареєстрований, у Добринінському кварталі м.Славутича. [PERSON] проживав з ним та його дружиною постійно, спочатку закінчив навчання в училищі, працював у КП «УЖКГ», вони разом їздили на роботу. Після КП «УЖКГ» також десь працював, де саме не пам`ятає. [PERSON] постійно працював, проживав з ними постійно, його речі знаходились в їхній квартирі. [PERSON] постійно допомагав і грошима, і фізично, віддавав їм зарплату, проживали вони однією сім`єю. За місцем реєстрації [PERSON] у Добринінському кварталі в квартирі було відключене світло. Спочатку [PERSON] був у ДФТГ, а потім його мобілізували. Після мобілізації, коли приходив у відпустку, жив у них. Його доходи він не контролював, [PERSON] постійно давав гроші його дружині, наприклад, по 5 000,00 грн, 10 000,00 грн. Їх син коштів не надавав, тому що не мав можливості, утримував свою сім`ю, а потім вони виїхали за кордон. Він та його дружина ходили до квартири племінників, розташованої у [PERSON] кварталі, для перевірки лічильників, коли прийшли, електроенергія була відключена. Пам`ятає, що відключення було двічі, коли було перший раз не пам`ятає, а вдруге, коли вже [PERSON] був мобілізований. Вони проживали однією сім`єю, [PERSON] все робив у квартирі та на дачі, бюджет в них був спільний. [PERSON] вставив вікно в їхній квартирі, купив тример на дачу, розташовану в [ADDRESS] , де вони мали господарство та де він робив усе по господарству. Його дружина [PERSON] була як матір [PERSON] , усе в них було спільне. Кошти, які надавав [PERSON] , були значними для їхньої сім`ї, пенсії у них малі, він отримує пенсію 3 800 грн, тому допомога [PERSON] була дуже необхідна. Коли [PERSON] працював у магазині «АТБ», то завжди приносив до дому продукти. Вони допомагали один одному, підтримували. [PERSON] оплачував комунальні послуги за їх квартиру, допомогу [PERSON] надавав постійно. Після мобілізації він продовжував надавати допомогу, надавав кошти [PERSON] . Хоча [PERSON] мав свою квартиру, він весь час проживав із ними, тому що вважав їх з дружиною своєю сім`єю. Похованням [PERSON] займалися вони із дружиною, замовляли пам`ятник. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 13.05.2025 пояснила, що знайома із заявницею [PERSON] майже 30 років, також знає її племінників [PERSON] та [PERSON] , які жили з ними однією сім`єю. Вона являється членом комісії, створеної за рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, яка займається встановленням факту проживання осіб. У разі якщо звертаються особи з відповідною заявою про встановлення факту проживання, вони виходять на місце та опитують сусідів, потім за вказаною інформацією зазначають фактичні обставини. Сім`ю [PERSON] вона знає особисто, заявниця [PERSON] виховувала хлопців [PERSON] та [PERSON] і про це знають майже усі мешканці міста. [PERSON] зверталась із заявою, тому члени комісії виходили за місцем її проживання, опитували сусідів і склали відповідний акт, а сусіди підтвердили той факт, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] . [PERSON] вона також знала особисто. У [PERSON] є свій син, але, на її думку, [PERSON] більше уваги приділяла племінникам, вона їх виховувала, контролювала, вони жили як одна сім`я. [PERSON] працював у магазині «АТБ-Маркет», [PERSON] виїхав. Павло постійно проживав з [PERSON] , він був не одружений і дітей не мав. [PERSON] був одружений. [PERSON] так опікувалась племінниками, що різниці між її ставленням до рідного сина та до племінників вона не бачила. [PERSON] проживав та був фактично членом сім`ї [PERSON] , як відбувалося у них в сім`ї та хто кого утримував, не знає, але [PERSON] ставилася до нього як до сина. Складений акт відповідає дійсності та вона його підписувала, акт складався зі слів сусідів, навесні 2024 року, точної дати не пам`ятає. Після складення акту видано довідку про місце проживання. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 13.05.2025 пояснила, що вона працює секретарем Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області. Знає заявницю [PERSON] , з її племінником [PERSON] особисто не знайома. За посадою вона входить до складу комісії виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, яка займається встановленням факту проживання осіб. За наявності заяви комісія виходить за вказаним місцем проживання та опитує сусідів відносно наявності такого факту. 10 травня 2024 року вона підписувала акт про фактичне проживання [PERSON] , перевірку робили за місцем проживання [PERSON] у Поліському кварталі м.Славутича, але точної адреси не пам`ятає. Сусіди підтвердили, що [PERSON] дійсно постійно проживав з [PERSON] за вказаною в акті адресою. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 13.05.2025 пояснила, що вона працює на посаді головного спеціаліста служби управління персоналом юридичного управління виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області. У минулому році [PERSON] , яку вона знає як мешканку м.Славутича, звернулась до виконавчого комітету з письмовою заявою з проханням надати довідку про фактичне місце проживання її загиблого племінника [PERSON] , якого вона виховувала і була йому як мати. На підставі відповідного Положення про складання актів на видачу довідок про фактичне проживання громадян та заяви [PERSON] комісією у складі трьох осіб, до складу якої вона також входила, 10 травня 2024 року була проведена відповідна робота, складений акт про фактичне проживання [PERSON] до дня його смерті, на його підставі видана довідка про фактичне місце проживання [PERSON] , оскільки він був зареєстрований за одним місцем, а фактично проживав за іншим. Тобто вона та члени комісії виходили до місця проживання [PERSON] , розмовляли з сусідами, які підтвердили факт проживання [PERSON] за місцем проживання [PERSON] до дня його смерті. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 08.07.2025 пояснила, що вона працює в ТОВ «Комфорт +», яке надає послуги, в тому числі з обслуговування будинку [ADDRESS] . З 2005 року вона знайома з [PERSON] та її сім`єю, яка проживає за адресою: [ADDRESS] . У [PERSON] є свій син, але вона виховувала ще двох племінників [PERSON] та [PERSON] . У 2005 році вона працювала з невісткою [PERSON] Вітою, яка на той час разом із сином [PERSON] проживала в квартирі [ADDRESS] , яка належала племінникам [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , а також їхній матері. Вона часто бувала в гостях у Віти. Племінники [PERSON] та [PERSON] проживали тоді у своєї тітки [PERSON] . З 2005 року вона постійно бачила [PERSON] разом з її племінниками [PERSON] та [PERSON] , але вона більше бачила і була ближче знайома з [PERSON] , який постійно був зі своєю тіткою [PERSON] , вони разом ходили по магазинах. Після того як [PERSON] почав працювати в магазині «Фора» та «АТБ», він все одно проживав у своєї тітки [PERSON] . У місті вона неодноразово бачила [PERSON] як він з магазину йшов до дому до [PERSON] . [PERSON] була для нього більше, ніж мати, вони були однією сім`єю. [PERSON] утримував [PERSON] , у них все було спільне як у сім`ї, також дарував тітці подарунки. Під час окупації м.Славутича вони теж були разом. Пам`ятає, що якось [PERSON] прийшла до квартири племінників та виявила, що квартира була відключена від електроенергії. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 08.07.2025 пояснила, що з 2011 року є сусідкою заявниці [PERSON] , яка виховувала двох племінників [PERSON] та [PERSON] , ставилася до них як до рідних дітей. Особливо близьким для [PERSON] був племінник [PERSON] , він завжди піклувався про неї. Вона бачила, як він завжди допомагав [PERSON] , вони майже скрізь були разом, їздили на дачу. Другого племінника [PERSON] вона менше бачила, він одружився, але де знаходиться на даний час не знає. У [PERSON] є свій син, який має свою сім`ю, вона його бачила рідко, тільки з 2012 по 2014 рік, він проживав окремо. Частіше за всіх вона бачила [PERSON] саме разом з племінником [PERSON] . Він сплачував комунальні послуги, вони були як одна сім`я. Зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] їй постійно давав гроші. Під час окупації м.Славутича у 2022 році, вона постійно їх бачила разом як вони стояли в чергах за продуктами. Останній раз вона бачила [PERSON] у березні 2024 року, а сина [PERSON] у 2022 році. Вона підписувала акт про фактичне проживання [PERSON] у [PERSON] , який складала відповідна комісія, якій вона підтвердила, що вона дійсно бачила як [PERSON] проживав з тіткою. За життя [PERSON] вона часто бувала в гостях у [PERSON] і бачила там його речі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 08.07.2025 пояснила, що знайома з [PERSON] з 2000 року. Вони є сусідами по дачі, розташованої у [ADDRESS] . До сім`ї [PERSON] відноситься її чоловік, син [PERSON] та два племінники [PERSON] і [PERSON] , яких вона виростила без матері. Син [PERSON] разом із дружиною [PERSON] та їхнім сином, онуком [PERSON] , проживають окремо, приїздили на дачу дуже рідко, вони їздили у с.Мньов, де у невістки Віти проживає бабуся та інші родичі. Племінники [PERSON] спочатку були в дитячому будинку, а потім вона їх забрала до себе та ростила як своїх дітей. Племінники [PERSON] та [PERSON] постійно проживали з тіткою [PERSON] . Потім [PERSON] одружився і проживав окремо, а [PERSON] продовжував постійно проживати з [PERSON] , працював у м.Славутичі, часто приїздив на дачу та допомагав. Вони були як одна сім`я, [PERSON] все робив на дачі, купував продукти, вона неодноразово бачила його як він повертався з сумками. [PERSON] їй розповідав, що працює в магазині «Фора», потім в «АТБ», де вона його також бачила. Після того як його мобілізували, вона декілька разів бачила [PERSON] як він приїздив до тітки [PERSON] . Остання їй розповідала, що [PERSON] постійно допомагав їй грошима, купував речі, у [PERSON] була лише пенсія, якої не вистачало на оплату комунальних послуг, придбання ліків, тому матеріальна допомога [PERSON] була для [PERSON] основною. Вона спілкувалась з [PERSON] , який їй також розповідав, що допомагає тітці матеріально, дає гроші. Чоловік [PERSON] пенсіонер, отримує невелику пенсію, вона ніколи не чула, щоб син [PERSON] допомагав останній. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 29.07.2025 пояснила, що у 2002 році вона вийшла заміж за сина [PERSON] - [PERSON] , всі разом вони проживали за адресою: [ADDRESS] . У 2003 році в них народилась дитина. У 2004 році [PERSON] забрала з дитячого будинку до себе [PERSON] та [PERSON] . Тому вони почали проживати окремо, з відповідного дозволу, в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належала матері [PERSON] та [PERSON] . Останні залишились проживати у [PERSON] . Після закінчення 9 класу [PERSON] пішов навчатися, а [PERSON] не поступив та пішов працювати. Кожні вихідні [PERSON] приїздив з навчання до [PERSON] , вона йому готувала їжу, навчала його. Після навчання [PERSON] працював в КП «УЖКГ» м. Славутича і весь час проживав з [PERSON] , [PERSON] проживав у м.Чернігові, де винаймав кімнату. Потім [PERSON] повернувся до м.Славутича, де проживав у Добринінському кварталі, будинок [ADDRESS] , а вона із чоловіком та дитиною винайняли іншу квартиру, а після закінчення їхнім сином навчання переїхали до м.Чернігова. Отже, з 2004 року вона, її чоловік (син [PERSON] ) та їхній син проживали окремо, [PERSON] одружився, з дружиною та сином проживав окремо, їздив на заробітки. [PERSON] не проживав в квартирі своєї матері у Добринінському кварталі, увесь час він проживав у [PERSON] , працював в магазинах «АТБ», «Фора», вважав [PERSON] своєю матір`ю, віддавав їй заробітну плату, а вона за ці кошти купувала продукти, оплачувала комунальні послуги, про що їй розповідав як [PERSON] , так і [PERSON] . Оскільки [PERSON] отримувала невелику пенсію, матеріальна допомога [PERSON] для неї була суттєвою, в них був спільний бюджет, [PERSON] постійно їздив на дачу, допомагав там по господарству. В якийсь період часу квартира матері племінників була відключена від електроенергії. Син [PERSON] не допомагав своїй матері, оскільки вони тоді їздили до її бабусі, грошима також не могли допомогти, тому що ледь самі виживали. Її чоловік навіть ображався на свою матір, оскільки та ставилася до [PERSON] як до рідного сина, але потім змирився з цим. У 2016 році вона розірвала шлюб з сином [PERSON] , але вони продовжили проживати разом. У 2022 році її чоловік виїхав за кордон, матері він не допомагав, їм теж треба були гроші для придбання квартири, яку вони потім придбали в м.Чернігові. У 2023 році [PERSON] був мобілізований, він тоді також проживав з [PERSON] , вони вели спільне господарство, були як одна сім`я. [PERSON] перебувала на утриманні [PERSON] , оскільки її пенсія була маленька, він давав їй кошти на різі потреби, вона робила для нього все, готувала йому, те, що він хотів, прала, прасувала його речі. Після загибелі [PERSON] його похованням займалась [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні 18.09.2025 суду пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] , їх квартири розташовані поряд. Племінники [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] у неповнолітньому віці спочатку приходили до тітки, а потім вона взяла їх під опіку і вони проживали з нею. Син [PERSON] після одруження проживав окремо. Потім племінники [PERSON] втупили на навчання. Після навчання [PERSON] працював в КП «УЖКГ», у подальшому в магазині «Фора» та «АТБ». Павло та [PERSON] проживали разом, вели спільне господарство. [PERSON] отримує маленьку пенсію, тому [PERSON] завжди розповідав, що віддає тітці кошти. Вони завжди були разом, робили ремонт у квартирі, покупки, їздили на дачу, тобто були однією сім`єю. Після мобілізації у 2024 році [PERSON] приїздив на 08 березня до тітки, розповідав, що хоче зробити тітці сюрприз. Вона бачила їх відносини, це була сім`я, бачила як [PERSON] давав гроші [PERSON] , і коли працював у м. Славутичі, і після мобілізації. Із своєю матір`ю вона його ніколи не бачила. [PERSON] ніколи не проживав у квартирі своєї матері, він постійно проживав з [PERSON] , яка також їй розповідала, що [PERSON] дає їй гроші. У 2022 році після початку повномасштабного вторгнення [PERSON] був разом з [PERSON] , вини разом спускалися у підвал. Допомога [PERSON] була для [PERSON] суттєвою, [PERSON] постійно працював і допомагав [PERSON] матеріально, фактично він утримував [PERSON] . Коли вона приходила до них в гості, то бачила там речі [PERSON] , зустрічала його там. Другий племінник [PERSON] . [PERSON] одружився та проживав окремо, а [PERSON] проживав з [PERSON] та її чоловіком постійно. Син [PERSON] проживав окремо, був одружений. Вона розповідала членам комісії, які приходили, що [PERSON] проживав постійно з тіткою. Заслухав вступне слово заявниці, її представника та представника Міністерства оборони України, показання свідків, дослідив матеріали цивільної справи, суд дійшов такого висновку. Суд установив, що заявниця [PERSON] за даними її паспорта серії [NUMBER] , виданого 12 січня 2002 року, народилась [INFO] ( том 1 а.с. 11-12). 07 листопада 1980 року вона уклала шлюб з [PERSON] , через що її дошлюбне прізвище [PERSON] було змінене на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07 листопада 1980 року ( том 1 а.с.12). Заявниця [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 06.11.2012, що підтверджується штампом на сторінці №13 її паспорта серії [NUMBER] ( том 1 а.с.12 зв.ст.). З травня 2008 року заявниця [PERSON] є пенсіонеркою за віком, що підтверджується копією її пенсійного посвідчення від 14 травня 2008 року ( том 1 а.с. 12 зв.ст.). Відповідно до рішення про перерахунок від 14 червня 2024 року їй призначено пенсію за віком в розмірі 5 878,99 грн з 01.05.2024 ( том 1 а.с.30). Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу ( форма ОК-5) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування [PERSON] з лютого 2012 року по лютий 2017 року інформація про її доходи відсутня; у 2017 році нараховано дохід у вигляді заробітної плати від ПП «Домінанта Славутич» за період з березня по грудень у розмірі 21 537,71 грн, що в середньому становить 2 153,77 грн на місяць; у 2018 році нараховано дохід у вигляді заробітної плати від ПП «Домінанта-Славутич» за період з серпня по жовтень у розмірі 7 784,45 грн, що в середньому становить 2 594,82 грн на місяць; у 2019 році нараховано дохід у вигляді заробітної плати від ТОВ «Нобіус», ТОВ «Управляюча компанія «Свій Дім» за період з травня по листопад у розмірі 55 857,95 грн, що в середньому становить 7 979,71 грн на місяць; у 2020 році нараховано дохід у вигляді заробітної плати від ТОВ «Управляюча компанія «Свій Дім» за період з січня по червень у розмірі 46 568,12 грн, що в середньому становить 7 761,35 грн; у 2022 році нараховано дохід у вигляді заробітної плати від КП «Житлово-комунальний центр» Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області в розмірі 13 947,73 грн, що в середньому становить 6 973,87 грн на місяць; у 2023 році нараховано дохід у вигляді заробітної плати від ПП «Управляюча компанія «Престиж» за період з січня по грудень у розмірі 88 919,92 грн, що в середньому становить 7 409,99 грн на місяць; у 2024 році нараховано дохід у вигляді заробітної плати від ПП «Управляюча компанія «Престиж» за період з січня по квітень у розмірі 35 855,63 грн, що в середньому становить 8 963,91 грн на місяць ( том 2 а.с. 150-152). [PERSON] народився [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05 лютого 2003 року ( том 1 а.с. 15). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00047029010 від 17 вересня 2024 року, копію якого надано, при реєстрації народження дані про батька [PERSON] в актовий запис про народження внесені відповідно до вимог частини першої статті 135 Сімейного кодексу України ( том 1 а.с. 16). Заінтересована особа [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 лютого 2003 року ( том 1 а.с.15). Заявниця [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , матері [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08 січня 1973 року та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00045749914 від 28 червня 2024 року, в яких дані про їх батьків збігаються ( том 1 а.с. 13-14). Таким чином, заявниця [PERSON] є рідною тіткою [PERSON] та заінтересованої особи [PERSON] , оскільки є рідною сестрою їхньої матері [PERSON] . Остання померла [INFO] у м.Славутичі Київської області у віці 63 роки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01 січня 2019 року (том 1 а.с.22). [INFO] в селі Роботине Пологівського району Запорізької області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30 квітня 2024 року ( том 1 а.с. 24). Причиною смерті [PERSON] відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть №2364 від 24 квітня 2024 року є множинні уламкові поранення тулуба та кінцівок з ушкодженням кісток скелета та крупних кровоносних судин, що отримані внаслідок воєнних дій, спричинені вибухами та уламками в зоні проведення бойових дій в селі Роботине Пологівського району Запорізької області ( том 1 а.с. 23). 24 квітня 2024 року за підписом начальника [INFO] [PERSON] направлено [PERSON] сповіщення від 24 квітня 2024 року за № 1748 про загибель її племінника, солдата [PERSON] під час виконання бойового завдання [INFO] в районі населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області ( том 1 а.с. 25). Допомога на поховання солдата [PERSON] , після оголошення наказом командира військової частини [NUMBER] №157 від 03.06.2024 про виключення його зі списків військової частини, у зв`язку зі смертю, була виплачена на карткові рахунки, вказані у заяві [PERSON] 09 липня 2024 року, про що зазначено у відповіді від 24 липня 2024 року за № 1789/23/10114 військової частини [NUMBER] на звернення заявниці до Міністерства оборони України від 28 червня 2024 року МЕ -17474241 ( том 1 а.с. 28). З копії витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] від 28 травня 2023 року №162 вбачається, що [PERSON] проходив військову службу за призовом, під час мобілізації, був зарахований у розпорядження командира військової частини [NUMBER] розпорядженням начальника Генерального штабу №300/ПУ/1353/П/дск від 12 травня 2023 року та призначений наказом командира військової частини [NUMBER] ( по особовому складу) на посаду навідника 2 танкового взводу 3 танкової роти танкового батальйону військової частини [NUMBER] , з 28 травня 2023 року був зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення та вважався таким, що справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом за тарифним розрядом 6 у сумі 2 910 грн, шпк «солдат». Прийнято рішення виплачувати йому щомісячну премію відповідно до особистого внеску у загальний результат служби у розмірі 513 відсотків посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років ( том 2 а.с.6, 38). Крім того, на підтвердження проходження [PERSON] військової служби надані копія сертифікату про закінчення ним загальної військової підготовки за спеціальністю «стрілець ІІІ класу» від 14 квітня 2023 року та свідоцтво до нього від 14 квітня 2023 року; копії сертифіката про закінчення ним фахової підготовки за спеціальністю «навідник гармати танку Т-64 ІІІ класу» від 26 травня 2023 року та свідоцтво до нього від 26 травня 2023 року ( том 2 а.с.72-75, 136-137). В обліково-послужній картці до військового квитка серії [NUMBER] [PERSON] , копія якої долучена до матеріалів справи, вказані: сімейний стан- неодружений; склад сім`ї- тітка [PERSON] ( том 2 а.с.69-70, 135). Згідно з копією довідки військово-лікарської комісії №12 від 24 серпня 2023 року солдат за мобілізацією [PERSON] , [INFO] , в/ч [NUMBER] , призваний у березні 2023 року [INFO] , за результатами його огляду захворювання: «хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість ІІ ступеня» не пов`язано з проходженням військової служби; захворювання: «розлад адаптації з легкими та короткотривалими клінічними проявами з виходом в одужання» пов`язане з проходження військової служби ( том 2 а.с.71, 135). Згідно з довідкою про доходи № 25/118/314 від 26 лютого 2025 року, виданою військовою частиною [NUMBER] , загальна сума доходу, нарахованого за період з травня 2023 року по червень 2024 року, без урахування військового збору та аліментів, солдату [PERSON] , який проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] на посаді електрика-дизеліста, становить 596 484,93 грн, що в середньому складає 49 707,08 грн на місяць ( том 3 а.с. 53). Славутицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області листом №85-30.17-29 від 12 лютого 2024 року на виконання ухвали суду про витребування доказів від 03 грудня 2024 року підтвердив відсутність актових записів про шлюб [PERSON] , [INFO] , та актового запису про народження дитини, батьком якого б він був зазначений ( том 2 а.с. 191). З копії спадкової справи №66/2024, заведеної 05 вересня 2024 року державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори, наданої суду 11 листопада 2024 року на виконання вимог ухвали суду від 14 жовтня 2024 року, вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , яка надійшла до нотаріальної контори 05 вересня 2024 року з копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон з апостилем та нотаріально засвідченим перекладом українською мовою з країни Нідерланди, звернувся його рідний брат [PERSON] , родинні стосунки з яким підтверджені копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та № [NUMBER] від 05 лютого 2003 року. Згідно з відповіддю Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області №15-08/1743 від 20 вересня 2024 року на запит нотаріуса [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 23.08.2002 по 30.04.2024 ( знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю). Станом на день смерті [PERSON] ( [INFO] ) за вказаною адресою був зареєстрований [PERSON] , [INFO] , з 23.08.2002 по теперішній час. Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану №00046827060 від 05 вересня 2024 року, сформованого державним нотаріусом, у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформація щодо актового запису про шлюб [PERSON] , [INFO] , відсутня. Інших заяв про прийняття спадщини чи відмову від неї до нотаріальної контори не надходило, заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. На момент надання копії спадкової справи інформація про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом відсутня ( том 1 а.с. 102-120). 15 листопада 2024 року державний нотаріус Славутицької міської державної нотаріальної контори видала [PERSON] (заінтересованій особі) як спадкоємцю майна його рідного брата [PERSON] , який помер [INFO] , свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №1366, на 3/6 частки квартири [ADDRESS] , з яких: 1/3 частка квартири належить [PERSON] особисто на підставі дублікату договору міни, виданого Славутицькою державною нотаріальною конторою 08.11.2024 за р.№ 1315, та 1/6 частка квартири належить на підставі вищезазначеного дублікату договору міни матері померлого [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав ( том 3 а.с. 116 зв.ст.). Крім того, 15 листопада 2024 року державний нотаріус Славутицької міської державної нотаріальної контори видала [PERSON] (заінтересованій особі) як спадкоємцю майна його матері [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1365, на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі дублікату договору міни, виданого Славутицькою державною нотаріальною конторою 08.11.2024 за р.№ 1315 ( том 3 а.с.116). До матеріалів справи також долучено копію дублікату договору міни, виданого Славутицькою державною нотаріальною конторою 08.11.2024 за р.№ 1315 ( том 3 а.с.115). Відповідно до копії акту про фактичне місце проживання померлої особи, складеного 10 травня 2024 року у м.Славутич на підставі заяви [PERSON] комісією у складі : секретаря Славутицької міської ради Гантімурової Н.А., головного спеціаліста служби управління персоналом юридичного управління Славутицької міської ради Котової С.В., інженера КП «ЖКЦ» Торцевої Л.І. у присутності власника житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , сусідів: кв. [ADDRESS] [PERSON] , кв. [ADDRESS] [PERSON] , кв. [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , який помер [INFO] , та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживав станом на дату смерті за адресою: [ADDRESS] ( том 1 а.с.26). Згідно з довідкою про фактичне місце проживання померлої особи №05-06/51/2024 від 13 травня 2024 року, виданою виконавчим комітетом Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, [PERSON] , який станом на 20 квітня 2024 року перебував на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] , станом на 20.04.2024 фактично проживав за адресою: [ADDRESS] . Підстава : акт про фактичне місце проживання на території м.Славутича від 10 травня 2024 року ( том 1 а.с. 27). Крім того, на підтвердження обставин щодо фактичного проживання [PERSON] за місцем проживання [PERSON] остання також надала суду копію конверту, адресованого на ім`я [PERSON] , із зазначеною адресою його проживання: [ADDRESS] , копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 19 травня 2023 року, яке було надіслано її племіннику у зазначеному конверті за фактичною адресою його проживання, та копію фотознімку лічильника води ( том 3 а.с. 219-221). Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області №56 від 02 лютого 2004 року [PERSON] було призначено опікуном над її племінниками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , їх житлом та майном, які були відібрані від матері без позбавлення її батьківських прав рішенням Славутицького міського суду Київської області від 03 грудня 2002 року у справі №2 -606/02 ( том 1 а.с.17). З копії акту перевірки виконання опікуном обов`язків щодо виховання, утримання дитини №71 від 30 грудня 2010 року, копії акту обстеження умов проживання від 21 листопада 2011 року № 2-34-102 вбачається, що в ході обстеження встановлено, що опікун [PERSON] за місцем проживання: [ADDRESS] , створює належні побутові умови та умови для здобуття дітьми повної загальної середньої освіти та середньої спеціальної освіти, виховує дітей, піклується про їх здоров`я, психічний стан, фізичний та духовний розвиток ( [PERSON] навчається в ПТУ м. Чернігів, [PERSON] є учнем ЗОШ №3, навчається в 10-В класі), готує до самостійного життя. Суми, які належать підопічним у вигляді поточних надходжень, витрачаються опікуном на утримання дітей. Утримує житло та майно дітей в належному стані за адресою: [ADDRESS] , де [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані, але проживають за адресою: [ADDRESS] ( том 1 а.с.18,19). На підтвердження виконання заявницею обов`язків опікуна щодо рідних племінників [PERSON] та [PERSON] ( заінтересованої особи), зокрема, проведення з ними дозвілля, свят, суду надані також копії світлин, оригінали яких оглянуто в судовому засіданні ( том 1 а.с.20-21, том 2 а.с. 66-68, 131-133). Листом №3894 від 15 липня 2024 року [INFO] відмовлено [PERSON] у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю племінника солдата [PERSON] через відсутність підтверджуючих документів, що можуть слугувати підставою для прийняття пакету документів для призначення одноразової грошової допомоги, а саме рішення суду про підтвердження факту проживання разом та ведення спільного побуту, або рішення суду про перебування на його утриманні (том 1 а.с.29). Як вбачається з відповіді Головного управління соціальної підтримки Міністерства оборони України № 220/13/9403-в від 14 листопада 2024 року, документи стосовно розгляду питання щодо призначення одноразової грошової допомоги від членів сім`ї загиблого [PERSON] до Головного управління не надходили ( том 2 а.с.208). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України). Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. Згідно із частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України). Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21, від 11 вересня 2024 року у справі № 335/4669/23. У цій справі [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства та побуту, наявність спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків у період з 07 лютого 2012 року по 20 квітня 2024 року її та її рідного племінника [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] від поранень, отриманих при участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і стримуванні збройної агресії Російської Федерації, а також факту перебування її на його утриманні як члена сім`ї. Метою встановлення вказаних юридичних фактів [PERSON] зазначила призначення та отримання нею, як членом сім`ї, що перебувала на утриманні загиблого одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. Частиною першою статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( тут і далі у редакції, чинній станом на час смерті племінника заявниці [PERSON] ) встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. Підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 Закону України « Про України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі: 1)загибелі ( смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; 3) загибелі ( смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві. Згідно з частиною третьою статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги ( її частки) мають особи, які визначені у пункті 4 цієї статті, у рівних частках. Відповідно до частини четвертої статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Статтею 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 « Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» ( у редакції, чинній станом на час смерті племінника заявниці [PERSON] ) сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України « Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. Виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої у цьому пункті, здійснюється також сім`ям осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщину, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після порання (контузії, травми, каліцтва). В абзаці першому частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства ( частина четверта статті 3 СК України). Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. До вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України) ( див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц). Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу ( групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надаючи оцінку сукупності досліджених доказів, суд встановив, що у неповнолітньому віці [PERSON] та його рідний брат [PERSON] , заінтересована особа у справі, були відібрані без позбавлення батьківських прав від матері [PERSON] , яка є рідною сестрою заявниці, рішенням Славутицького міського суду Київської області №2-606/02 від 03 грудня 2002. Рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 02 лютого 2004 року №56 заявниця [PERSON] , яка є їхньою рідною тіткою по матері, була призначена їхнім опікуном ( том 1 а.с. 17 ). [PERSON] , заінтересована особа у справі, та за життя його рідний брат [PERSON] , хоча і були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично з лютого 2004 року проживали в сім`ї свого опікуна [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , оскільки знаходились під її опікою. Після досягнення повноліття [PERSON] продовжував проживати із заявницею [PERSON] тривалий час. Інший племінник заявниці [PERSON] проживав окремо. Заявниця [PERSON] та її племінник [PERSON] були пов`язані спільним побутом ( спільні витрати та харчування), мали взаємні права й обов`язки щодо утримання житла, навчання племінника, а також піклувалися один про одного та надавали взаємну допомогу. В тому числі після того як [PERSON] у травні 2023 року був призваний на військову службу за мобілізацією, його фактичним місцем проживання залишалась адреса: [ADDRESS] , де зареєстрована і проживає заявниця зі своїм чоловіком. [PERSON] приїжджав у відпустку саме до рідної тітки [PERSON] , проживав у неї, тобто за своїм фактичним місцем проживання, де знаходились його речі, купував продукти харчування, дарував подарунки, систематично надавав їй кошти готівкою, які вона витрачала, зокрема, на оплату комунальних послуг, придбання ліків, допомагав по господарству до часу його смерті ( [INFO] ). Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, зокрема, копією рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 02 лютого 2004 року №56; копією спадкової справи №66/2024 щодо майна померлого [PERSON] ; копією акту про фактичне проживання померлої особи від 10 травня 2024 року; копією довідки про фактичне місце проживання померлої особи №05-06/51/2024 від 13 травня 2024 року; копією акту перевірки виконання опікуном обов`язків щодо виховання, утримання дитини №71 від 30 грудня 2010 року; копією акту обстеження умов проживання від 21 листопада 2011 року № 2-34-102; копіями світлин, а також показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . При цьому, суд вважає, що копія акту про фактичне проживання померлої особи від 10 травня 2024 року та видана виконавчим комітетом Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області на його підставі довідка про фактичне місце проживання померлої особи №05-06/51/2024 від 13 травня 2024 року є належними і допустимими доказами, що у сукупності з іншими доказами у справі підтверджують фактичне місце проживання племінника заявниці [PERSON] разом із нею за адресою її реєстрації: [ADDRESS] , виходячи з такого. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частин першої, другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною першою статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ( частина друга статті 78 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 59 розділу ІІ Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України « Про місцеве самоврядування»). Рішенням Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 23 вересня 2022 року № 295 затверджено Положення про порядок складання актів та видачі довідок щодо проживання громадян на території Славутицької міської територіальної громади Вишгородського району Київської області ( далі-Положення) ( том 2.а.с. 114-115, 153-156). Дане Положення визначає порядок складання актів та видачу довідок про фактичне місце проживання громадян, які на законних підставах перебувають на території України та проживають або зареєстровані на території Славутицької міської територіальної громади Вишгородського району Київської області. Довідки видаються за зверненням: громадян або уповноважених ними в установленому порядку осіб, у разі фактичного проживання без реєстрації особи/осіб за певною адресою, а також не проживання особи/осіб за місцем реєстрації в м.Славутичі; членів сім`ї (чоловік, дружина, батько, мати, діти) померлої особи, щодо якої складається акт про фактичне проживання на території Славутицької міської територіальної громади Вишгородського району Київської області, але не пізніше ніж через один рік з дня смерті такої особи, або уповноважених таким членом сім`ї осіб в установленому законом порядку (п.1.1. Положення). Згідно з п.1.3. Положення Акти про фактичне місце проживання на території Славутицької міської територіальної громади Вишгородського району Київської області (затвердженої форми) складаються комісією, визначеною п.1.2. цього Положення. На підставі складених актів про фактичне проживання особи на території Славутицької міської територіальної громади головним спеціалістом служби управління персоналом юридичного управління, а у разі його відсутності головним спеціалістом відділу з питань житлово-комунального господарства, тарифоутворення, енергоефективності та енергозбереження готуються довідки/відповіді на звернення, які підписуються першим заступником міського голови ( п.1.4.Положення). У разі неможливості встановлення фактів, зазначених у відповідній заяві, заявник письмово повідомляється про відмову в наданні довідки в порядку, встановленому законодавством щодо розгляду звернень громадян (п.1.6.). Акт про фактичне проживання померлої особи від 10 травня 2024 року та видана виконавчим комітетом Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області на його підставі довідка про фактичне місце проживання померлої особи №05-06/51/2024, яка підписана першим заступником міського голови, копії яких знаходяться в матеріалах справи, видані в порядку та на підставі вказаного Положення, форма яких передбачена додатками 5,7 до Положення. Крім того, свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили складення ними акту про фактичне проживання померлої особи від 10 травня 2024 року на підставі заяви [PERSON] , а свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили як сусіди [PERSON] їх присутність під час складення вказаного акту та зазначені в акті обставини про фактичне місце проживання [PERSON] з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З огляду на наведене, є необґрунтованими доводи представника Міністерства оборони України про те, що наданий заявником акт про фактичне місце проживання померлої особи від 10 травня 2024 року не передбачений чинним законодавством та складений після смерті [PERSON] невстановленими особами та невідомою комісією; довідка про фактичне місце проживання померлої особи від 13 травня 2024 року не є доказом для встановлення юридичного факту та не може враховуватись як підтвердження фактичного проживання особи, яка вже померла; відповідно до розділу ІІ Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» у виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області відсутні функції та повноваження щодо складання подібних актів/довідок та їх видачі третім особам. Крім того, суд не погоджується з доводами представника Міністерства оборони України про те, що загиблий військовослужбовець [PERSON] був зареєстрований та проживав за іншою адресою. [PERSON] дійсно був зареєстрований за іншою ніж заявниця [PERSON] адресою, але з часу призначення останньої його опікуном, в тому числі після досягнення повноліття ( [INFO] ) по день його смерті ( [INFO] ) постійно проживав за місцем її реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наведеними письмовими доказами та показаннями свідків. Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання [PERSON] за місцем реєстрації та проживання заявниці [PERSON] не може бути доказом того, що він не проживавав з нею, оскільки даний факт підтверджується іншими належними і допустимими доказами у справі. Отже, суд вважає, що заявницею [PERSON] надано достатні докази, які підтверджують, що між нею та її племінником [PERSON] протягом тривалого часу з лютого 2004 року склалися сімейні стосунки, вони тривалий час проживали разом, були пов`язані спільним побутом ( спільні витрати, харчування, спільний бюджет), вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки щодо утримання житла, навчання племінника, а також піклувалися один про одного та надавали взаємну допомогу. Зазначені обставини свідчать про те, що між заявницею [PERSON] та її племінником [PERSON] склались реальні сімейні відносини, які тривали після набуття [PERSON] повноліття ( [INFO] ) до дня його смерті ( [INFO] ). Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27 червня 2018 року у справі №210/2422/16-ц, від 22 травня 2019 року у справі №520/6518/17, від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18, від 27 січня 2021 року у справі №584/1166/15-ц факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для призначення одноразової допомоги, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Факт перебування особи на утриманні померлого має місце, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Заявниця [PERSON] на час смерті [PERSON] досягла пенсійного віку, з травня 2008 року є пенсіонеркою, що підтверджується копією її пенсійного посвідчення від 15 травня 2008 року ( том 1 а.с. 12 зв.ст.). Заявниця [PERSON] отримує пенсію за віком, розмір якої, як вбачається зі змісту її заяви та пояснень заявниці, на час мобілізації її племінника [PERSON] становив трохи більше 5 000,00 грн. Згідно з рішенням про перерахунок пенсії від 12 червня 2024 року з 01.05.2024 заявниці [PERSON] призначено пенсію в розмірі 5 878,99 грн ( том 1 а.с.30-31). Зазначені обставини дають підстави вважати, що розмір її пенсії за віком на час смерті її племінника [PERSON] (20 квітня 2024 року) не перевищував 5 878,99 грн. У зв`язку з невеликим розміром пенсії заявниця [PERSON] була вимушена працювати, у 2023 році розмір нарахованої її заробітної плати становив в середньому 7 409,99 грн на місяць, у 2024 році за період з січня по квітень в середньому 8 963,91 грн на місяць, про що зазначено в Індивідуальних відомостях про застраховану особу ( том 2 а.с.150-152). З показань [PERSON] , показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що за життя [PERSON] постійно надавав заявниці кошти на купівлю продуктів харчування, ліків, оплату житлово-комунальних послуг, оплачував їй та її чоловікові послуги мобільного зв`язку, купував необхідну техніку. Письмовими доказами підтверджується, що його грошове забезпечення, яке він отримував у зв`язку із проходженням військової служби за період з травня 2023 року по квітень 2024 року ( до його загибелі) становило 596 484,93 грн, що в середньому складало 49 707,08 грн на місяць ( том 3 а.с.53). Отже, встановлено, що на момент смерті племінника [PERSON] заявниця досягла пенсійного віку, дохід померлого був для неї основним та постійним джерелом засобів для існування, оскільки значно перевищував розмір її доходу та її чоловіка. Інших утриманців [PERSON] не мав, його мати [PERSON] померла [INFO] , а дані про його батька в актовий запис про його народження внесені відповідно до вимог частини першої статті 135 СК України. [PERSON] не був одружений та не мав дітей, членами його сім`ї була заявниця та її чоловік, з якими він разом проживав, вів спільне господарство та у зв`язку з тим, що його щомісячний дохід був в декілька разів більше, ніж у його тітки [PERSON] та її чоловіка, саме він забезпечував належний рівень їх життя, який вони мали, проживаючи разом із ним. Представник Міністерства оборони України у письмових поясненнях та в судовому засіданні стверджував, що [PERSON] відповідно до вимог Сімейного кодексу України не мав обов`язку щодо утримання заявниці [PERSON] , такий обов`язок покладено на її чоловіка та повнолітнього сина. На спростування цих доводів представник заявниці у судовому засіданні та письмових поясненнях наводила зміст статті 271 СК України, якою передбачено: якщо особа до досягнення повноліття проживала з родичами або іншими особами однією сім`єю, вона зобов`язана утримувати непрацездатних родичів та інших осіб, з якими проживала не менш як п`ять років, за умови, що ця особа може надавати матеріальну допомогу. Цей обов`язок виникає, якщо у того, хто потребує матеріальної допомоги, немає дружини, чоловіка, повнолітніх дочки, сина, братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. Також надала письмові докази: копію рішення про перерахунок пенсії від 24 травня 2024 року, з якого вбачається, що станом на час смерті [PERSON] чоловік заявниці також досяг пенсійного віку, є отримувачем пенсії за віком, яка до травня 2024 року та після становила не більше 3 860,13 грн ( том 1 а.с.31). Даних про те, що він працював та отримував інші доходи матеріали справи не містять. В судовому засіданні з пояснень заявниці та показань свідків встановлено, що повнолітній син заявниці [PERSON] з 2003 року був одружений, мав свою сім`ю, після одруження проживав окремо від заявниці, у січні 2022 року виїхав за кордон, що підтверджується відповідним штампом в його паспорті громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] , копію якого надано ( том 2 а.с.98). В нього є повнолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (том 2 а.с. 107, 148), який до досягнення повноліття перебував на його утриманні. На даний час його син навчається у Національному університеті «Чернігівська політехніка», період навчання становить з 01.09.2021 по 30.06.2026, що підтверджено довідкою від 16 січня 2025 року № 1501/2160 ( том 2 а.с. 108, 149), тому він надає йому матеріальну допомогу. З трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] , копію якої надала представник заявниці, вбачається, що з 10.01.2013 по 21.07.2013, з 13.10.2016 по 09.07.2017 та з 22.10.2019 син заявниці [PERSON] не працював ( том 3 а.с. 71-74). Як встановлено судом з пояснень заявниці, свідків та третьої особи [PERSON] , другого племінника заявниці [PERSON] , опікуном якого вона була до досягнення ним повноліття, останній після досягнення повноліття проживав окремо від заявниці та свого рідного брата [PERSON] за місцем своєї реєстрації, у січні 2022 року виїхав за кордон, що підтверджується відповідним штампом в його паспорті громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] , копію якого надано ( том 2 а.с.101, 143). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] з 19 березня 2019 року він одружений ( том 2 а.с. 105). Має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , який перебуває на його утриманні ( том 2 а.с.106). Зазначені обставини та надані на їх підтвердження докази свідчать, що саме систематичне матеріальне утримання [PERSON] як членом сім`ї заявниці [PERSON] було постійним суттєвим і основним джерелом її засобів для існування, оскільки розмір пенсії її чоловіка [PERSON] був суттєво меншим навіть за розмір її пенсії, а її син [PERSON] не мав спільного бюджету з батьками, після одруження проживав окремо, мав свою сім`ю, з січня 2022 року виїхав на підробітки за кордон, надає матеріальну допомогу своєму синові, який продовжує навчання. Частиною другою статті 75 СК України передбачено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи ( частина третя статті 75 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Разом із тим, наявність в одного з подружжя обов`язку на утримання другого непрацездатного подружжя, а також обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, не впливає на право іншого члена сім`ї ( у даному випадку [PERSON] ) утримувати свою тітку [PERSON] , яка до досягнення ним повноліття була призначена його опікуном, і з якою він продовжив проживати після досягнення ним повноліття до дня своєї смерті, тобто більше п`яти років. З огляду на зазначене вище, суд дійшов висновку, що встановлені обставини та надані на їх підтвердження докази свідчать про перебування заявниці [PERSON] на утриманні племінника [PERSON] за час, коли він постійно проживав із нею до дня його смерті. Матеріалами справи наявність спору або будь-яких фактів, які можуть вплинути на права і обов`язки інших осіб, крім тих, які були залучені до участі у справі, не встановлено. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявницею, та підтверджених письмовими доказами та показаннями свідків. При цьому, доводи представника Міністерства оборони України про те, що заявниця не надала належних доказів факту спільного проживання однією сім`єю та її утримання, спростовуються показаннями свідків та письмовими доказами, на підставі яких суд встановив вказані обставини. Перебування [PERSON] на утриманні її племінника [PERSON] підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема, показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та письмовими доказами щодо співвідношення доходів [PERSON] та [PERSON] , а тому твердження представника Міністерства оброни України про те, що добровільні грошові перекази [PERSON] заявниці не є підтвердженням факту її утримання є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Водночас суд не бере до уваги інші документи, викладені іноземною мовою, які надала заявниця для підтвердження перебування за кордоном її сина [PERSON] та племінника [PERSON] ( том 2 а.с. 99-100, 102-104, 141-142, 144-145), оскільки нотаріально засвідченого перекладу їх українською мовою суду не надано. Що стосується доводів представника Міністерства оборони України про те, що заявниця не оскаржила відмову ( лист [INFO] від 15 липня 2024 року №3894) у призначенні ( виплаті) одноразової грошової допомоги, то вказані доводи не заслуговують на увагу з таких підстав. Як вбачається з листа [INFO] від 15 липня 2024 року № 3894 [PERSON] відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю племінника солдата [PERSON] через відсутність підтверджуючих документів, що можуть слугувати підставою для прийняття пакету документів для призначення одноразової грошової допомоги, а саме рішення суду про підтвердження факту проживання разом та ведення спільного побуту, або рішення суду про перебування на його утриманні. Разом із тим роз`яснено, що особам, які хочуть отримати грошову допомогу від держави, необхідно довести приналежність до кола сім`ї загиблого військовослужбовця у судовому порядку в рамках окремого провадження (том 1 а.с.29). Отже, саме з метою встановлення вказаних фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить право заявниці [PERSON] на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» через загибель її племінника військовослужбовця [PERSON] , [PERSON] звернулась до суду з відповідною заявою. Іншого порядку для встановлення цих фактів не передбачено. Оскарження заявницею вказаної відмови (листа [INFO] від 15 липня 2024 року №3894) не впливає на її право на звернення до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а тому суд погоджується з твердженням представника заявниці про те, що в даному випадку оскарження відмови у призначенні одноразової грошової допомоги є недоцільним. Враховуючи, що встановлення фактів, що мають юридичне значення: спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства та побуту, наявність спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків рідної тітки [PERSON] , [INFO] , та рідного племінника [PERSON] , [INFO] , який загинув у районі населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області [INFO] , з [INFO] ( дата повноліття [PERSON] ) по [INFO] ( дата загибелі [PERSON] ) та визнання [PERSON] членом сім`ї [PERSON] , а також перебування [PERSON] , [INFO] , на утриманні [PERSON] , [INFO] , як члена його сім`ї до дня його смерті [INFO] , породжують юридичні наслідки, іншого порядку їх встановлення чинним законодавством не передбачено та встановлення зазначених фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви. За правилом частини 7 статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішень у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved