Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

КС «Істок» звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №ДКВ-3004 від 02.08.2024. Свої вимоги мотивувало тим, що 27 липня 2023 року до КС «Істок» звернувся [PERSON] із заявою на вступ до кредитної спілки. На засіданні правління кредитної спілки заяву на вступ розглянуто та прийнято рішення про прийом [PERSON] в члени Кредитної спілки «Істок». У той же день, 27 липня 2023 року [PERSON] сплатив вступний внесок та обов`язковий пайовий внесок. Таким чином, [PERSON] набув членства у Кредитній спілці «Істок». 02 серпня 2024 року [PERSON] подав до позивача заяву на отримання кредиту, а позивач прийняв рішення про надання кредиту члену кредитної спілки [PERSON] 02 серпня 2024 року КС «Істок» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит №ДКВ-3004, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 34600 грн і зобов`язався повернути одержаний кредит у повному обсязі та у терміни встановлені кредитним договором, строк дії договору - 6 місяців, до 02 лютого 2025 року, процентна ставка за користування кредитом становить 15,00% річних. Позивач належним чином виконав зобов`язання передбачені умовами договору. З метою забезпечення зобов`язань [PERSON] за вказаним кредитним договором, 02 серпня 2024 року позивач уклав [PERSON] Договір поруки №ДКВ-3004ДП1. У порушення п. 4.1., 4.2 Договору відповідач [PERSON] припинив здійснювати погашення платежів по кредитному договру, а саме останній неповний платіж з порушенням Графіку, [PERSON] було зроблено 07.03.2025, хоча згідно графіку повернення кредиту він повинен був щомісячно сплачувати платежі до 02.02.2025. Таким чином, відповідач [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі здійсював оплату по кредитному договору, систематично порушуючи умови кредитного договору. На адресу відповідачів направлялися досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, однак останні залишено відповідачами без виконання, борг на час звернення до суду не погашено. Відповідачем було сплачено частину основної суми (тіла) кредиту у розмірі 21170,00 грн. Заборгованість за кредитним договором №ДКВ-3004 02 серпня 2024 року складається із залишку несплаченого тіла кредиту, що становить 13430,00 грн. За таких обставин позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором №ДКВ-3004\~02\~серпня 2024\~року в розмірі 13430,00 грн, а також понесені судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 вересня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідачі були повідомлені про розгляд справи, що підтверджується поштовими відправленнями, яке повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що є належним повідомлення, на що вказував Верховний Суд в постанові від 13 травня 2024 року в справі №755/4829/23. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б). Однак відповідачі у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подали, своїм правом на продовження строків на подання відзиву не скористалися. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Вимогами статей 19, 21\~Закону України\~«Про кредитні\~спілки» передбачено, що спілка надає кредитні кошти на умовах їх платності. Розмір плати за надання кредиту кредитна спілка встановлює самостійно. Згідно ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050\~ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що 02 серпня 2024 року між КС «Істок» та членом кредитної спілки [PERSON] укладений договір про споживчий кредит №ДКВ-3004 (а.с. 16-20). Відповідно до п. 1.1. вказаного договору кредитор на умовах цього договору надає позичальнику грошові кошти (надалі кредит) в сумі 34600,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит і виконати свої обов`язки за даним договором в повному обсязі. Строк дії договору 6 календарних місяців, тобто з моменту підписання цього договору 02 серпня 2024 року і до 02 лютого 2025 року (п. 1.2 Договору). Відповідно до п. 3.2, 3.4 вказаного кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом за даним договором становить 15% річних, сплата нарахованих процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно. У додатку до договору про споживчий кредит №ДКВ-3004 визначено графік повернення кредиту та сплати зобов`язань (а.с. 21). На виконання умов вказаного договору кредиту, кредитором видано позичальнику кредит в сумі 34600,00 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 02 серпня 2024 року (а.с. 23). Порядок та строки повернення кредиту і виконання зобов`язань визначені у розділі 4 кредитного договору. Відповідно до п. 4.2. договору про споживчий кредит платежі проводяться позичальником щомісячно згідно з Графіком платежів в повному обсязі шляхом внесення готівкою в касу кредитора, або через спрямування відповідного внеску позичальника з капіталу КС «Істок» на погашення платежу до договору за письмовою заявою позичальника, або шляхом перерахування коштів на зазначений у договорі рахунок. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 02 серпня 2024 року між КС «Істок» та [PERSON] був укладений Договір поруки №ДКВ-3004ДП1, згідно умов якого поручитель зобов`язався нести солідарну відповідальність разом із позичальником перед кредитором за виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит №ДКВ-3004 від 02 серпня 2024 року (а.с. 22). Відповідно до п. 1.1, 1.2 Договору поруки №ДКВ-3004ДП1 сторони цього договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед кредитором відповідати своїм майном за повне та своєчасне виконання всіх зобов`язань, передбачених умовами договору про споживчий кредит №ДКВ-3004 від 02 серпня 2024 року, згідно якого позичальником є член КС «Істок» [PERSON] , та на підставі якого позичальник отримав кредит в сумі 34600,00 грн на строк 6 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15% річних, що нараховуються згідно умов кредитного договору, а також погашення сум витрат кредитора, пов`язаних з неналежним виконанням позичальником зобов`язань по кредитному договору та відшкодування збитків, які можуть бути заявлені Кредитором, згідно умов кредитного договору та вимог чинного законодавства України. Поручитель погоджується із правом кредитора та Позичальника змінювати умови кредитного договору та надає згоду на всі без виключень наступні зміни та доповнення до кредитного договору без додаткового повідомлення поручителя та без укладення з поручителем окремої угоди стосовно таких змін. Позичальник належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання згідно умов цього договору. Позивачем на адресу позичальника та поручителя направлена досудова вимога про наявність заборгованості з вимогою її погашення, яка залишилася без задоволення (а.с. 26-29). Розмір заборгованості за договором про споживчий кредит №ДКВ-3004 від 02 серпня 2024 року за розрахунком позивача станом на 30 червня 2025 року становить 13430,00 грн, що складається із заборгованість за основною сумою кредиту. Як слідує із матеріалів справи, позичальником допущене порушення взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного та повного повернення отриманого кредиту згідно з графіком. Останнім лише частково було внесено суму коштів в розмірі 22970,00 грн, з яких: 21170,00 грн - зараховані в рахунок погашення тіла кредиту та 1800,00 грн - в рахунок плати відсотків, а тому беззаперечно є підстави стягнення заборгованості за основною сумою (тілом кредиту) в розмірі 13430,00 грн. Щодо стягнення встановленої суми заборгованості солідарно з відповідачів, то суд враховує, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором було укладено договір поруки. При цьому слід зазначити, що поручитель, укладаючи самостійний договір поруки, брав на себе зобов`язання відповідати перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За таких обставин кредитор має право пред`явити вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з боржника та поручителя. Згідно з ч. 1, 2 ст.\~554\~ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника та кредитором боржника. Відповідно до ст.\~559\~ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати, тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов`язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559\~ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред`явлення позову про визнання договору поруки припиненим. З наданих суду та досліджених доказів встановлено, що за умовами договору поруки поручитель погодився із правом кредитора та позичальника змінювати умови кредитного договору та надав згоду на всі без виключень наступні зміни та доповнення до кредитного договору. Отже, зафіксувавши власне волевиявлення щодо умов договору поруки в момент його укладання, сторона за договорами - поручитель в повному обсязі прийняв на себе зобов`язання щодо їх виконання, зауважень чи пропозицій щодо змісту договорів поруки, зокрема, щодо його додаткового повідомлення про зміну умов, щодо надання згоди на збільшення зобов`язань лише щодо плати, відсотків, пені, штрафів, останніми не зазначалося, в судовому порядку вказані договори чи їх окремі пункти недійсними визнано не було. За таких обставин суд дійшов висновку, що порука не припинена, оскільки умовами договору поруки передбачена згода поручителя на зміну основного зобов`язання без додаткового погодження, тому встановлену суму заборгованості за договором про споживчий кредит №ДКВ-3004 від 02 серпня 2024 року в розмірі 13430,00 грн слід стягнути солідарно з відповідачів, як боржника та поручителя. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до положень ст. 141 ЦК України. Зважаючи, що судом позов задоволений, а норми чинного законодавства не передбачають солідарного стягненню судового збору з відповідачів, на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в рівних частках.

Outcome: approved