Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

24.10.2025 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області, в якому просила визнати за [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 0,0998 га, для обслуговування житлового будинку, розташованої по [ADDRESS] , з одночасним припиненням право власності на земельну ділянку за [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що відповідно до договору дарування житлового будинку, посвідченого 13.10.2006 року приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу Миколаївської області, вона є власником житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Вищезазначений, належний їй житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці, площею 0,0998 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. Однак, предметом вказаного договору дарування слугував лише будинок, питання про передачу (продаж) у власність земельної ділянки, на якій розташований цей будинок (для обслуговування житлового будинку) при укладанні цього договору не вирішувалося. Але, зазначена земельна ділянка належить - [PERSON] та значиться за ним відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії IV-MK №024667, виданого 17.02.1997 року на підставі рішення виконавчого комітету Новобузької міської ради Миколаїської області №315 від 10.10.1995 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю №2823. Колишній власник земельної ділянки [PERSON] помер [INFO] . В вересні 2025 року вона звернулась до приватного нотаріуса Баштанського нотаріального округу Миколаївської області Паліюк Л.М., з метою подальшого відчуження належного їй житлового будинку, але їй було роз`яснено, що вона не може вчинити правочин, так як, вищевказана земельна ділянка перебуває у приватній власності іншої особи. Позивачка в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Положеннями статей 15,16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. У ст. 392 ЦК України зазначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 30 ЗК України, в редакції 1991 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Згідно ч.1 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Частиною 8 статті 130 Земельного кодексу України передбачено, що істотною умовою договору, на підставі якого набувається право власності (частки у праві спільної власності) на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного),іншу будівлю або споруду),об`єкт незавершенного будівництва, пов`язаного з переходом права власності (крім державної, комунальної власності)на земельну ділянку або прав оренди, емфітевзису, суперфіцію земельних ділянок усіх форм власності, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на такий об`єкт. Укладення договору, що передбачає набуття права власності (частки у праві спільної власності) на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, пов`язаного з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення такої частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У підпункті «ґ» п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року (в редакції Постанови Верховного Суду № 2 від 19.03.2010) з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку ВЕС №000282 від 30 жовтня 2006 року [PERSON] належить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, земельна ділянка площею 0,0998 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, на якій розташований вищезазначений житловий будинок, належить [PERSON] та значиться за ним відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-МК №024667, виданого 17.02.1997 року на підставі рішення виконкому міської Ради народних депутатів №315 від 10.10.1995 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №2823. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.10.2009 року, [PERSON] помер [INFO] у віці 45 років. Згідно наданої інформації Баштанською державною нотаріальною конторою Миколаївської області №389/01-09 від 04.11.2025, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі не формувався. З моменту передачі земельної ділянки у приватну власність [PERSON] і до цього часу цільове призначення земельної ділянки, для обслуговування житлового будинку, не змінилося. З огляду на викладене, у зв`язку з придбанням [PERSON] житлового будинку, до неї разом з правом власності на житловий будинок перейшло і право власності на земельну ділянку для його обслуговування, що автоматично припинило право власності [PERSON] на цю земельну ділянку. Таким чином, досліджені судом обставини справи, свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,0998 га для обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачкою у зв`язку з розглядом справи, остання не заявляла, тому суд відносить ці витрати на її рахунок.

Outcome: approved