Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр», позивач) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем 14.03.2025 укладено кредитний договір № 14.03.2025-100000845. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит в розмірі 8000 грн. строком на 168 днів. Позивач свої зобов`язання з договором виконав, натомість відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 24240 грн, що складається з: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000 грн; по процентах в розмірі 10640 грн; по комісії (пов`язаної з наданням кредиту) 400 грн; по додатковій комісії (за обслуговування кредиту) 1200 грн; по неустойці 4000 грн. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 24240,00 грн та понесені судові витрати. Ухвалою судді від 24.11.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, які беруть участь у справі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена. Направлена на адресу відповідача судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «вручено» (а.с. 39), що відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд. що відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд. Також, на офіційному сайті Канівського міськрайонного суду Черкаської області були зазначені відомості про дату та час розгляду справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Станом на 24.12.2025 клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем 14.03.2025 було укладено Кредитний договір № 14.03.2025-100000845, який складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 14.03.2025, паспорту споживчого кредиту та Заявки від 14.03.2025, які підписано шляхом застосування цифрового власноручного підпису позичальника та одноразового ідентифікатора Е682. Сторони уклали Договір на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту 14.03.2025; сума кредиту - 8000 грн.; строк, на який надається кредит - 168 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту 28.08.2025; первинний період користування Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 400 грн. Неустойка 120,00 грн. нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (а.с.18-30). Відповідно до умов кредитного договору реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для перерахування коштів позичальнику 4441-11-хххх-5695. Відповідач був ознайомлений з інформацією про обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором № 14.03.2025-100000845 від 14.03.2025, яку підписано одноразовим ідентифікатором Е682. Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення», 14.03.2025 було успішно перераховано грошові кошти у розмірі 8000,00 грн. на картку 4441-11**5695, призначення платежу: видача за договором кредиту № 14.03.2025-100000845. В порушення умов Договору, відповідач у строк кредитування грошові кошти не повернув, внаслідок чого, як вбачається із Довідки про стан заборгованості за кредитним договором № 14.03.2025-100000845 від 14.03.2025 у останнього перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі у 24240,00 грн, що складається з: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000 грн.; по процентах в розмірі 10640 грн; по комісії (пов`язаної з наданням кредиту) 400 грн; по додатковій комісії (за обслуговування кредиту) 1200 грн; по неустойці 4000 грн. Проценти за кредитом нараховані за період з 14.03.2025 по 28.08.2025. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Матеріали справи свідчать про те, що позикодавець свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, однак останній не здійснював погашення заборгованості. Доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору, отримання коштів, відповідачем суду не надано. Суд погоджується з доводами позивача щодо наявності заборгованості: - по тілу кредиту в розмірі 8000 грн; - по процентах в розмірі 10640 грн, оскільки вони є обґрунтованими та підтверджені належними і допустимими доказами. Щодо позовної вимоги про комісії по кредиту, суд зазначає наступне. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові Великої Палата Верховного Суду у справі №496/3134/19 положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Разом з тим, п.9 Заявки на отримання кредиту від 14.03.2025 передбачено сплату позичальником комісії, пов`язану з наданням кредиту у розмірі 400,00 грн. та яка відповідно нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Однак матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, які саме послуги за вказану плату надаються позивачу. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Про необхідність зазначення конкретного переліку послуг за обслуговування кредиту і їх погодження з споживачем, звертав увагу Верховний Суду у постановах від 07.04.2021 у справі №766/8096/20, від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення комісії по кредиту (пов`язаної з наданням кредиту) у розмірі 400 грн, а також додатковій комісії (за обслуговування кредиту) у розмірі 1200 грн; Щодо позовної вимоги по неустойці по кредиту, судом зазначає наступне. Відповідно до п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Відповідно до Указу Президенту України № 64/2002 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 год 30 хв 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час, а тому нарахування неустойки по кредиту у період з 20.12.2024 по дату подачі позову є неправомірним. За цих обставин у стягненні з відповідача нарахованої неустойки в сумі 4000,00 грн необхідно відмовити. Відповідно до ст. 12 ч. 3, 4, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За вказаних обставин суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та підтверджені належними та допустимим доказами, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 18640,00 грн., з яких: - основний борг складає 8000 грн., - заборгованість по відсотках складає 10640 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 2422,40 грн. (а.с.1). Оскільки вимоги позивача задоволено частково, а саме на 76,89%, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1862,58 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial