Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, в позовній заяві вказала, що 15.09.2001 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Волицької сільської ради Сокальського району Львівської області. Від спільного проживання у сторін народились діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Зазначає, що протягом останніх років відношення з відповідачем поступово погіршувались, в результаті чого, між нами зникло взаєморозуміння, та почуття любові. 10.05.2024 року рішенням Сокальського районного суду Львівської області, шлюб між сторонами розірвано. За час спільного проживання однією сім`єю сторонами було побудовано житловий будинок, загальною площею: 186,1 кв.м; житловою площею: 108,9 кв.м; будинок складається з 6 житлових кімнат, 2 прихожих, 2 коридорів, кухні, та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки: 394406151 від 11.09.2024 року, реєстраційний номер майна: 38873576, тип майна: житловий будинок, адреса нерухомого майна: [ADDRESS] , загальна площа: 186,1 кв.м, житлова: 108,9 кв.м, будинок складається з 6 житлових кімнат, 2 прихожих,2 коридорів, кухні. Відомості про право власності, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 27 грудня 2012 рік, дата внесення запису: 27 грудня 2012 рік, ПІБ: [PERSON] , форма власності: приватна, частка власності: 1/1, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, [NUMBER] , 27.12.2012, виконком Волицької сільської ради на підставі рішення № 31 від 11.10.2012 року. Зазначає, що під час набуття майна, між ними з відповідачем існували теплі, приязні відносини, притаманні подружжю, а тому позивачка не заперечувала стосовно того, щоб спільний будинок був оформлений на відповідача. Проте, після припинення шлюбних відносин, 10.05.2024 року, питання поділу майна набуло особливої актуальності, оскільки, добровільної згоди з відповідачем не було досягнуто щодо поділу майна, позивачка вимушена звернутись до суду з метою належного його поділу. Зазначає, що оскільки, майно було придбане (побудоване) ними з відповідачем в період шлюбу, воно належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому вона має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за нею 1/2 частки будинку в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Просить суд здійснити поділ майна, будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнати за позивачем право власності на 1/2 частину будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 186,1 кв.м, житловою площею: 108,9 кв.м, що складається з 6 житлових кімнат, 2 прихожих, 2 коридорів, кухні, санвузла та стягнути із відповідача понесені судові витрати. Представник позивача [PERSON] адвокат Полохайло І.В. в судове засідання не прибув, у наданому суду клопотанні просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Пащук А.І. в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки. В ході розгляду справи представник відповідача позовних вимог не визнав. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в ході розгляду справи, сторони з 15.09.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10.05.2024р. між ними розірвано. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як встановлено в ході розгляду справи, перебуваючи у шлюбі 27.12.2012р. відповідачем [PERSON] на підставі рішення виконкому Волицької сільської ради Сокальського району №31 від 11.10.2012р. зареєстровано право власності на новий житловий будинок [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27.12.2012р.. Із копії заяви [PERSON] від 18.09.2012р. встановлено, що такою він просив сільського голову Волицької сільської ради надати рішення на оформлення права власності нового житлового будинку [ADDRESS] . Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В ході розгляду справи встановлено, що під час шлюбу сторонами набуто житловий будинок та відповідно до приписів ст. 60 СК України, дане майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Разом з тим, згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Що стосується долучених до справи згідно клопотання представника відповідача копій переказів коштів від матері відповідача, суд звертає увагу, що такі документи на іноземній мові без перекладу та їх більшість датована після 2012 року, тобто завершення будівництва та реєстрації права власності на спірний будинок. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ході розгляду справи стороною відповідача відзиву на позовну заяву не надано, відповідач в судові засідання не прибув та не обґрунтував належними доказами заперечення щодо заявлених позивачко позовних вимог. Таким чином, позовні вимоги щодо визнання за позивачкою права приватної власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] є підставними та підлягають до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат у справі, встановлено, що при зверненні до суду із даним позовом позивачкою згідно платіжної інструкції від 02.01.2025р. сплачено 1211,20грн. судового збору та згідно платіжної інструкції від 30.04.2025р. сплачено 13928,80грн. судового збору, разом 15140грн. які згідно ст. 141 ЦПК підлягають стягненню із відповідача в користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved