Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

27.06.2024 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про усунення від права на спадкування, встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та договору дарування частини квартири, у якому просить: - усунути відповідача [PERSON] від спадкування майна [PERSON] ; - встановити факт проживання однією сім`єю позивача [PERSON] та померлого [PERSON] протягом п`яти років до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 24 квітня 2024 року відповідачу [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Качельніковим С.В. реєстровий №:599 на частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - визнати недійсним договір дарування частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , від 22.04.2024, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Качельніковим С. В., реєстровий № 777. Вимоги позовної заяви, з урахуванням заяви від 25.03.2025 року про зміну підстав позову, мотивовано тим, що [INFO] помер прийомний син позивача [PERSON] . Померлий [PERSON] був сином дружини позивача - [PERSON] та відповідача [PERSON] . Шлюб між позивачем та [PERSON] було зареєстровано 22 серпня 1990 року. Позивач починаючи з серпня 1990 року, разом зі своєю дружиною, [PERSON] та її сином [PERSON] (до їх смерті) проживали разом однією сім`єю у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 18.09.1998 та відомостями про реєстрацію місця проживання, зазначеними у паспортах позивача та [PERSON] , а також може бути підтверджено показами свідків. Позивач виховував, утримував та доглядав [PERSON] з малолітнього віку (з 9 років), піклувався як про рідного сина, повноцінно забезпечував його життєдіяльність, оплачував навчання, лікування, допомагав матеріально та сплачував за комунальні послуги в квартирі. Зазначені обставини можуть бути підтверджені показами свідків, а також квитанціями про сплату за комунальні послуги по квартирі. [PERSON] мав інвалідність з дитинства, що підтверджується медичною документацією, його пенсійним посвідченням та додатково буде підтверджено показами свідків. Інвалідність [PERSON] була зумовлена видаленням у нього частини легені у малолітньому віці. З огляду на наявність у нього інвалідності, [PERSON] потребував постійного лікування та коштовних ліків, що зумовлювало необхідність у постійній матеріальній допомозі відповідача [PERSON] (сплаті ним аліментів та додаткових витрат на утримання [PERSON] ). Однак, відповідач [PERSON] ніколи не брав участі в утриманні та вихованні сина [PERSON] , попри встановлений законодавством обов`язок, аліменти на утримання сина та додаткові витрати на його утримання не оплачував, позивачу та його дружині [PERSON] у вихованні та утриманні [PERSON] ніколи не допомагав, незважаючи на неодноразові їх прохання про це, а також попри аналогічні прохання самого [PERSON] . Зокрема, за кошти позивача та його дружини, [PERSON] , [PERSON] навчався в Міжрегіональній академії управління персоналом на підставі контракту на навчання від 19.06.2003 р. на факультеті міжнародної економіки та фінансів, форма навчання - заочна. Відповідно до умов вказаного контракту, вартість навчання складала 1550 грн. за семестр. Позивач оплачував навчання своєму пасинку у повному обсязі, що підтверджується відповідними розрахунково-касовими документами. Пасинок позивача [PERSON] ніде не працював, власного доходу не мав, натомість позивач зі своєю дружиною [PERSON] , навіть після досягнення повноліття, продовжували утримувати [PERSON] . [INFO] дружина позивача [PERSON] померла. Після смерті дружини позивач продовжив утримувати свого пасинка до його смерті. При цьому, [PERSON] страждав на алкоголізм та низку інших хвороб, проте відповідач [PERSON] , не зважаючи на неодноразові прохання свого сина, ніколи не допомагав йому ані матеріально, ані доглядом, ані будь-яким іншим чином. Натомість, позивач та його дружина [PERSON] протягом тривалого часу безуспішно намагалися вилікувати [PERSON] від алкогольної залежності та ресоціалізувати його. Зазначена обставина підтверджується копією договору про надання медичних послуг № 14122004620 від 14.12.2004 р. У 2017 році [PERSON] випав з вікна 4 поверху будинку та отримав множинні травми, після чого фактично опинився у безпорадному стані, що підтверджується медичною документацією. Після зазначеного падіння позивач та [PERSON] оплачували лікування [PERSON] та доглядали останнього, оскільки [PERSON] фактично опинився у безпорадному стані. Оскільки позивач витрачав свій заробіток також і на утримання непрацездатної дружини, наявних у позивача коштів не вистачало на повне покриття витрат на лікування [PERSON] та його повне забезпечення, а відповідач [PERSON] на прохання сина знову відмовився надавати допомогу. Незначний розмір доходу позивача підтверджується Довідкою про доходи № 289 від 29.04.2024. Позивач надавав своєму пасинку усю можливу допомогу та забезпечував його утримання до смерті [PERSON] у серпні 2023 внаслідок ускладнення хвороби легень. Позивач проживав разом зі своїм пасинком однією сім`єю, починаючи з 1990 року і до його смерті у 2023 році. Позивач самостійно поніс витрати на поховання [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач звернувся до ПН КМНО Лазарєвої Л.І. для відкриття спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] . Натомість, приватний нотаріус повідомила позивачу, що спадкову справу щодо майна померлого [PERSON] вже відкрито ПН КМНО Качельніковим С.В. У свою чергу ПН КМНО Качельніков С.В. відмовився приймати у позивача заяву про прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] , оскільки позивач, на думку нотаріуса, не є спадкоємцем [PERSON] за законом. Також, ПН КМНО Качельніков С.В. повідомив позивача про те, що, на його переконання, усе майно померлого [PERSON] , у будь-якому разі, буде успадковане відповідачем [PERSON] , як спадкоємцем майна померлого І черги спадкування за законом. Однак, оскільки позивач постійно проживав із [PERSON] на час відкриття спадщини, він є таким, що прийняв спадщину, адже протягом строку, встановленого законодавством на прийняття спадщини, позивач не заявив про відмову від спадщини. Позивач переконаний, що відповідач [PERSON] має бути усунений від спадкування майна його померлого сина [PERSON] , оскільки відповідач [PERSON] не виконував обов`язку щодо утримання сина (оплати аліментів та додаткових витрат на його утримання), а також відповідач [PERSON] не надавав допомоги своєму синові під час його перебування у безпорадному стані після травм, отриманих у 2017 році. Позивач має право бути включеним до 4 черги спадкоємців майна [PERSON] за законом, оскільки позивач проживав із [PERSON] понад 5 років до часу відкриття спадщини однією сім`єю. Позивач має право на звернення до суду з позовом, оскільки він є спадкоємцем майна [PERSON] , що прийняв спадщину (проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, відведеного на прийняття спадщини, не заявив про відмову від неї). Отже, права позивача як спадкоємця майна [PERSON] порушуються відповідачем [PERSON] , який не має права успадкувати майно померлого [PERSON] , належним спадкоємцем майна якого є позивач. Крім того, як стало відомо позивачу, 24.04.2024 ПН КМНО Качельніковим С.В. було видано відповідачу [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири і після отримання зазначеного свідоцтва, відповідач [PERSON] подарував належну йому частину квартири відповідачу [PERSON] за договором дарування 1/2 частки квартири від 22.04.2024. Свідоцтво про право на спадщину та договір дарування мають бути визнані недійсними, оскільки: відповідач [PERSON] не мав право на спадкування 1/2 частки квартири після смерті [PERSON] з огляду на наявність підстав для усунення його від такого спадкування, що має наслідком визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину; відповідач [PERSON] не мав право дарувати відповідачу [PERSON] 1/2 частку квартири за Договором дарування, тому Договір дарування підлягає визнанню недійсним як такий, що укладено особою, яка не мала права дарувати майно, що є предметом цього договору. Відповідач [PERSON] , рідний батько [PERSON] , взагалі не брав участі у виконанні своїх обов`язків із утримання сина ані до моменту настання ним повнолітнього віку, ані пізніше, коли [PERSON] почав перебувати у безпорадному стані. Зокрема, відповідач [PERSON] не підтримував сина з самого його дитинства ( [PERSON] був особою з інвалідністю з дитинства), не допомагав йому матеріально, та не брав участі ані в супроводі його навчального процесу, ані в лікуванні, ані в процесі його виховання. Обставина невиконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов`язків по відношенню до його сина, [PERSON] буде підтверджена показами свідків. Окрім того, наявні також й усі підстави для усунення відповідача [PERSON] від спадкування з огляду на положення ч. 5 ст. 1224 ЦК України. Відповідач [PERSON] систематично ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги: спочатку період до досягнення [PERSON] повноліття, а потім, з 2017 року, коли [PERSON] перебував у безпорадному стані через тяжкі травми (тяжку хворобу). Спадкодавець перебував у безпорадному стані саме з 2017 року через падіння з вікна. Поряд із уже існуючими проблемами зі здоров`ям (інвалідність через видалення в дитинстві частини легені, тяжким та тривалим алкоголізмом), [PERSON] випав із вікна, у зв`язку із чим повністю втратив можливість самостійно забезпечувати умови свого життя, почав потребувати стороннього догляду, допомоги та піклування своїх батьків (матері та вітчима). [PERSON] потребував допомоги саме свого батька, як єдиної людини, що мала повноцінну можливість надати таку допомогу, оскільки позивач не мав достатніх матеріальних ресурсів для повноцінного забезпечення тяжко хворого [PERSON] , а інших родичів (після смерті матері у 2020 році) та близьких друзів він не мав. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою відповідача [PERSON] , може підтвердити, що батько мав повну фінансову можливість підтримувати свого сина у його безпорадному стані та всіляко йому допомагати в одужанні, оскільки відповідач [PERSON] незадовго до інциденту у 2017 році зробив коштовний ремонт у себе в квартирі, а також виконував роботи з будівельного підряду та мав достатньо високий дохід. У свою чергу, позивач, пенсіонер похилого віку, доглядав за своєю дружиною похилого віку, теж пенсіонеркою, витрачав кошти на утримання квартири, на їжу та ліки для себе та для своєї дружини, а після інциденту в 2017 році на позивача було покладено ще й тягар із догляду за своїм пасинком, що був у безпорадному стані. Відповідач [PERSON] не був залучений до догляду за своїм сином, свідомо ухилявся від цього обов`язку, не дивлячись на наявність такої можливості. Позивач має право на спадкування майна померлого [PERSON] як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю понад 5 років до часу відкриття спадщини, що підтверджується відомостями про реєстрацію місця проживання, зазначеними у паспорті позивача та [PERSON] , показаннями свідків та платіжними документами про оплату комунальних послуг щодо квартири. Відповідний факт має бути встановлений судом, оскільки позивач не має іншої можливості підтвердити нотаріусу своє право на спадкування за законом майна померлого [PERSON] . Відповідач [PERSON] не мав право на спадкування майна після смерті [PERSON] з огляду на зміст норм ч.ч. 3,5 ст. 1224 ЦК України, відтак Свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним на підставі норм ст. 1301 ЦК України. Зміст договору дарування суперечить вимогам законодавства, оскільки відповідач [PERSON] відчужив 1/2 частку квартири, не маючи права розпорядження нею, через те, що право власності на частку квартири було набуто відповідачем [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину, яке підлягає визнанню недійсним. частини квартири не могла бути предметом Договору дарування через відсутність у відповідача [PERSON] права на розпорядження нею. Відповідач [PERSON] не мав цивільної дієздатності на відчуження частки квартири, оскільки право власності на неї було набуте відповідачем [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину, яке підлягає визнанню недійсним з моменту укладення. В час коли померлий пасинок позивача перебував у безпорадному стані, потребував постійного стороннього догляду, не міг самостійно забезпечувати ані базові побутові потреби, ані заробляти кошти, відповідач [PERSON] отримав у спадок 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . У подальшому, замість того, щоб використовувати набуте майно для отримання прибутку (наприклад, шляхом здачі набутого майна в оренду або шляхом продажу цієї квартири), і надання коштів на утримання сина [PERSON] , що перебував у безпорадному стані на утриманні свого вітчима (позивача, матеріальні ресурси якого були сильно обмежені), відповідач уклав договір дарування квартири від 24.04.2023, яким безоплатно передав цю квартиру своїй дружині [PERSON] , яка 31.01.2024 уклала договір дарування квартири та безоплатно відчужила цю квартиру на користь [PERSON] . Тобто, вказана квартира була безоплатно виведена із власності як відповідача [PERSON] так і його дружини [PERSON] , внаслідок чого їх подружжя не отримало коштів від відчуження квартири взагалі. [PERSON] був зобов`язаний утримувати свого повнолітнього сина [PERSON] , який потребував матеріальної допомоги через отримання ним травм та перебування у безпорадному стані аж до самої смерті. Рідний батько [PERSON] взагалі не брав участі у виконанні своїх обов`язків із утримання сина ані до моменту настання ним повнолітнього віку, ані пізніше, коли [PERSON] почав перебувати у безпорадному стані, при цьому безвідповідально розпоряджаючись майном, кошти від продажу або від оренди якого відповідач міг спрямувати на допомогу [PERSON] . Ухвалою суду від 19.08.2024 року відкрите провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Протокольною ухвалою суду від 27.11.2024 року задоволене клопотання сторони позивача про виклик та допит свідків. Ухвалою суду від 27.11.2024 року задоволене клопотання сторони позивача про витребування доказів (копії матеріалів спадкової справи). Протокольною ухвалою суду від 25.03.2025 року задоволене клопотання сторони позивача про виклик та допит свідків. Протокольною ухвалою суду від 25.03.2025 року прийнято до розгляду заяву сторони позивача про зміну підстав позову. Ухвалою суду від 25.03.2025 року закрите підготовче провадження у справі і призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 20.11.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача [PERSON] зі змісту якого вбачається, що сторона відповідача [PERSON] не визнає заявлених позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що викладені у позовній заяві обставини не відповідають дійсності. [PERSON] , як батько [PERSON] , виконував свої обов`язки щодо утримання сина як напряму, так і через свою дружину. Батько підтримував тісний зв`язок з сином, надавав йому матеріальну підтримку, зокрема, передав йому пенсійну картку для користування нею сином, тому твердження позивача про ухилення від виконання батьківських обов`язків є безпідставними. Батько на регулярній основі фінансово допомагав синові, і на покриття витрат на навчання, і на лікування. Те що позивачу не відомі такі факти, не означає, що батько ухилявся від своїх обов`язків. Позивач стверджує, що померлий був неспроможний самостійно обслуговувати себе через стан здоров`я, однак наявні докази свідчать про інше. Незважаючи на наявність певних проблем зі здоров`ям, зокрема алкогольної залежності, [PERSON] міг самостійно пересуватись та спілкуватись. Жоден медичний висновок наданий позивачем, не підтверджує безпорадного стану [PERSON] . Останній дійсно мав проблеми зі здоров`ям, однак міг працювати та працював у різних місцях, зокрема неофіційно. Після падіння з вікна фізичні здібності не погіршились, померлий не мав потреби у постійному догляді та турботі. Представник вважає, що факт відкриття кримінального провадження після смерті [PERSON] за кваліфікацією - вбивство, спростовує твердження про абсолютну безпорадність померлого. Відповідач [PERSON] не тільки не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, а й активно допомагав сину надаючи матеріальну підтримку до його смерті, тому підстави для усунення батька від спадкування відсутні. Мати померлого ніколи не подавала позову про стягнення аліментів, адже між батьками [PERSON] була домовленість щодо участі батька в утриманні сина. Зі сторони батька була постійна фінансова допомога. Достеменно не відомо чи говорила мати [PERSON] про її домовленість з батьком дитини своєму чоловікові - позивачу у справі, адже між позивачем та відповідачем [PERSON] були неприязні відносини. [PERSON] дійсно випав з вікна, але це було не у 2017 році, а у 2016 році і в нього було констатовано: Катотравма; Поєднана краниоторакоаодоминоскелетна травма; ЗЧМТ стру головного мозку; Забій м`яких тканин голови; Закрита травма грудної клітини; Забій грудної клітини в місці грудини; Забій органів черевної порожнини; Закритий перелом лонної та сідничної кістки справа, донної кістки зліва; Закритий перелом обох кісточок правого гомілковостопного суглоба з підвивіхом. Тобто травми, після яких він повернувся до звичайного життя за декілька місяців. Представник відповідача вважає позов безпідставним, зазначає, що батько на законних підставах успадкував майно свого покійного сина, відповідно відсутні і підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю позивача та померлого сина відповідача. 17.01.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує заявлені раніше позовну вимоги і додатково представник позивача зазначає, що відповідач [PERSON] визнає обставини про те, що його син мав значні проблеми зі здоров`ям та був алкозалежним, а також те, що [PERSON] отримав значні травми після падіння із вікна. У відзиві зазначено про те, що відповідач нібито надавав [PERSON] матеріальну допомогу, оплачував його навчання та лікування, однак відповідач не надає жодного доказу на підтвердження зазначених фактів. Разом з цим, саме позивач зі своєю дружиною [PERSON] , фактично повністю забезпечував [PERSON] , починаючи з 1990 року, коли [PERSON] було 9 років. За 9 років, протягом яких відповідач повинен був забезпечувати свого сина (до досягнення ним повноліття), відповідач не може надати жодного доказу його участі у матеріальному забезпеченні свого сина (жодної квитанції про перерахування коштів, жодних показань свідків щодо цього питання, тощо). Аналогічним чином відповідач не може надати і докази надання відповідачем матеріальної допомоги після отримання [PERSON] травм внаслідок падіння з вікна та/або доказів надання відповідачем [PERSON] матеріальної допомоги за інші періоди життя [PERSON] . З іншого боку, позивачем додано до позову квитанції на підтвердження оплати навчання [PERSON] та докази оплат послуг з його лікування, що спростовує доводи відповідача про те, що ці послуги нібито оплачувалися відповідачем. Крім того, доводи позивача про повне забезпечення [PERSON] в останні роки його життя підтверджуються показами численних свідків. Відповідач зазначає про його участь у матеріальному забезпеченні [PERSON] протягом тривалого періоду часу (сукупно більше ніж протягом 10 років), у той же час не надає на підтвердження цього жодного доказу (ані письмового, ані будь-якого іншого доказу, зокрема, жодної квитанції про перерахування коштів). Тоді як усі доводи позивача про матеріальне забезпечення [PERSON] підтверджуються письмовими доказами та показаннями свідків, що свідчить про їх достовірність. Стан здоров`я [PERSON] підтверджується медичною документацією, а також пенсійним посвідченням [PERSON] та буде додатково підтверджено показаннями свідків. Доводи відповідача про задовільний стан здоров`я [PERSON] не відповідають як фактичним обставинам справи, так і іншим доводам відзиву, які прямо підтверджують доводи позовної заяви щодо того, що після падіння із вікна [PERSON] отримав значні травми та опинився у безпорадному стані, під час перебування у якому допомога від відповідача не надходила. Відповідач, як рідний батько [PERSON] , взагалі не брав участі у виконанні своїх обов`язків із утримання сина, ані до моменту настання ним повнолітнього віку, ані пізніше, коли [PERSON] почав перебувати у безпорадному стані. Відповідач не підтримував сина з самого його дитинства ( [PERSON] був особою з інвалідністю з дитинства), не допомагав йому матеріально, та не брав участі ані в супроводі його навчального процесу, ані в лікуванні, ані в процесі його виховання. Обставина невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до його сина, буде підтверджена показами свідків. Відповідач систематично ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги: спочатку період до досягнення [PERSON] повноліття, а потім, з 2017 року, коли [PERSON] перебував у безпорадному стані через тяжкі травми (тяжку хворобу). Спадкодавець перебував у безпорадному стані саме з 2017 року через падіння з вікна. Поряд із уже існуючими проблемами зі здоров`ям (інвалідність через видалення в дитинстві частини легені, тяжким та тривалим алкоголізмом), [PERSON] випав із вікна, у зв`язку із чим повністю втратив можливість самостійно забезпечувати умови свого життя, почав потребувати стороннього догляду, допомоги та піклування своїх батьків (матері та вітчима). [PERSON] потребував допомоги саме свого батька, як єдиної людини, що мала повноцінну можливість надати таку допомогу, оскільки позивач не мав достатніх матеріальних ресурсів для повноцінного забезпечення тяжко хворого [PERSON] , а інших родичів (після смерті матері у 2020 році) та близьких друзів він не мав. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою, може підтвердити, що відповідач мав повну фінансову можливість підтримувати свого сина у його безпорадному стані та всіляко йому допомагати в одужанні, оскільки відповідач незадовго до інциденту у 2017 році зробив коштовний ремонт у себе в квартирі, а також виконував роботи з будівельного підряду та мав достатньо високий дохід. У свою чергу, позивач, пенсіонер похилого віку, доглядав за своєю дружиною похилого віку, теж пенсіонеркою, витрачав кошти на утримання квартири, на їжу та ліки для себе та для своєї дружини, а після інциденту в 2017 році на позивача було покладено ще й тягар із догляду за своїм пасинком, що був у безпорадному стані. Відповідач не був залучений до догляду за своїм сином, свідомо ухилявся від цього обов`язку, не дивлячись на наявність такої можливості. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є дружиною позивача, з відповідачем [PERSON] проживала в одному будинку, а відповідача [PERSON] свідок не знає. Свідок вказує, що з 1983 року вона проживала в одному будинку з відповідачем [PERSON] . Останній отримав у будинку квартиру на себе, свого сина [PERSON] і дружину [PERSON] . Після розлучення з [PERSON] [PERSON] одружився з [PERSON] . Вони працювали разом, ходили робили ремонти у квартирах. У свідка також робили ремонт у квартирі і вона їм платила кошти. Свідок вказує, що ніколи не бачила щоб [PERSON] та його дружина [PERSON] спілкувались чи гуляли з дитиною [PERSON] . [PERSON] казала свідку, що [PERSON] просив у них гроші, однак подружжя відповіло, що не має де взяти тих грошей. [PERSON] просив подружжя аби вони зареєстрували його в квартирі, однак [PERSON] відповіла, що це для того аби [PERSON] чекав їхньої смерті. У [PERSON] та [PERSON] спільних дітей не було. [PERSON] скаржилась свідку на [PERSON] що просила в нього гроші на ліки, але він не дав. [PERSON] казала, що все життя старалась для [PERSON] , а він для неї коштів жаліє як вона захворіла. [PERSON] працювала консьєржем в цьому ж будинку де і проживала з [PERSON] . [PERSON] іноді її підміняв на роботі. Потім [PERSON] померла і [PERSON] жив з третьою жінкою [PERSON] з 2017 року. [PERSON] була алкозалежна і підсадила на це [PERSON]. В 2021 року [PERSON] померла від короновірусної хвороби. Востаннє свідок бачила відповідача [PERSON] восени 2021 року, він сидів на лавочці біля будинку. Свідок розмовляла з [PERSON] , питала чому він не оформив пенсію, на що він відповів, що не знає чому не оформив пенсію. Восени 2021 року свідок бачила [PERSON] , яка вела [PERSON] під руку, посадила в мікроавтобус і відвезла у невідомому напрямку. З тих пір свідок більше не бачила відповідача [PERSON] і пізніше дізналась, що він у будинку для літніх людей, а в його квартирі живуть чужі люди. У самої [PERSON] в цьому ж будинку є власна квартира. На теперішній час у ній живуть орендарі. [PERSON] і колишній покійний чоловік [PERSON] колись разом працювали в одній організації. За твердженням свідка, [PERSON] ніколи не допомагав своєму синові [PERSON] . Останньому допомагав позивач і свідок сама бачила як він піклувався про нього. Свідок спілкувалась з матір`ю [PERSON] , оскільки проживали в одному будинку, але більше свідок спілкувалась з другою дружиною [PERSON] - [PERSON] . Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду показала, що є сусідкою позивача, а відповідачів не знає. З позивачем та його родиною свідок знайома з 2000 року, гарна родина була, дружина добре готувала, дитина [PERSON] був доглянутий. [PERSON] нажаль в останні 10 років зловживав спиртним напоями, не працював, а якщо і працював, то до першої зарплати, а потім знов пив, займав кошти у своїх колег. Останнім часом [PERSON] просив хоча б кружку крупи або макаронів. Одного разу [PERSON] випав з балкону, оскільки мати його закрила щоб не пив, після цього він довго був лежачим. Матір [PERSON] десь за два роки до своєї смерті хворіла, а останні 6 місяців була лежачою. Це було десь за 2 роки до смерті [PERSON] . Якось свідок разом з позивачем заносили п`яного [PERSON] до квартири. Десь 10 років тому [PERSON] налагоджував свідку комп`ютер, це було ще до падіння з вікна. Перед смертю [PERSON] не був лежачим, він ходив, на роботу ходив, це вже було після падіння з вікна. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду показав, що він є сусідом позивача з 2002 року, а відповідачів не знає. Взагалі свідок думав, що саме позивач є батьком [PERSON] і не знав, що він йому не рідний батько. [PERSON] часто ремонтував комп`ютер свідка, але потів став пити, випав з балкону та отримав травму. За твердженням свідка, лише позивач та матір [PERSON] ростили, виховували та піклувались про [PERSON] . Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду показала, що певний час позивач був її сусідом. [PERSON] свідок також знає, оскільки раніше разом працювали. Іншого відповідача свідок не знає. З родиною позивача свідок жила поряд з 1983 року, мала із ними близькі сусідські відносини. В подальшому позивач пішов до іншої жінки і жив із нею та її сином [PERSON] . [PERSON] своїм сином не займався, любив тільки себе. Саме позивач займався [PERSON] , який був інвалідом з дитинства, а [PERSON] своїм сином не займався. Чи сплачував [PERSON] аліменти на утримання свого сина свідку не відомо. Ходили чутки, що [PERSON] став погано себе вести, випивати. [PERSON] своєму синові коштів не займав, відмовляв у цьому. Коли [PERSON] треба було зареєструватись в квартирі його рідного батька, батько йому в цьому відмовив. [PERSON] наприкінці свого життя жив як бомж, його забрала до себе його кума [PERSON] . [PERSON] казав, що якщо вже позивач забрав його дружину та сина, то хай він ними і займається. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду показав, що є сусідом позивача з 1970 року, відповідачів свідок не знає. Родина позивача жила поруч зі свідком і свідок з ними спілкувався. [PERSON] любив випити. Позивач та матір [PERSON] піклувались про останнього. Коли [PERSON] не випивав, все було добре. Свідку відомо, що якось [PERSON] випав з вікна, після цього він лежав в лікарні, свідок бачив його на милицях, він кульгав. Час від часу [PERSON] працював. Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній та в інших заявах по суті справи, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що у 1990 році він уклав шлюб з матір`ю [PERSON] . На той час [PERSON] було 9 років, він був інвалідом через видалення частини легені і до 16 років [PERSON] по 2 рази на рік перебував у лікарні. У 1998 році [PERSON] вступив до навчального закладу і за його навчання сплачував позивач та його дружина, а батько участі не приймав. Після закінчення училища [PERSON] навчався на веб-дизайнера, працював в журналі. Потім [PERSON] став пити, позивач та його дружина лікували [PERSON] , але це не допомогло. В 2017 році [PERSON] випав з вікна і потрапив до лікарні, при цьому лікування оплачували позивач та його дружина, у цей час [PERSON] був у безпорадному стані, з лікарні додому його привезли лежачого і позивач та його дружина доглядали [PERSON] . Батько [PERSON] знав про травму, але не допомагав. Потім [PERSON] ходив на милицях, але до лікарні його треба було відвозити. Коли дружина позивача захворіла, позивач доглядав і дружину, і свого пасинка. Позивач стверджує, що саме він оплачував навчання [PERSON] , а не його рідний батько. Коли [PERSON] випав з вікна, батько сину нічим не допомагав. До самої смерті [PERSON] пересувався на милицях і майже весь час був вдома. Помер [PERSON] від того, що наче в нього розірвалась частина легені. Позивач зазначає, що мав нормальні відносини з батьком [PERSON] . Позов до суду про стягнення з батьків аліментів не подавався, а також не подавалось позову про позбавлення його батьківських прав. За твердженням позивача, [PERSON] не міг себе повністю обслуговувати, потребував догляду коли випивав. Позивач вказує, що після одруження з матір`ю [PERSON] , родина дійсно проживала у квартирі [PERSON] . Позивач зазначає, що все життя виховував [PERSON] , тому має право на спадкування, при цьому батько своїй дитині не допомагав. Сторона відповідачів говорить неправду, батько синові не допомагав, а на аліменти не подавали аби батька не засудили за їх несплату. Якщо б батько надавав синові допомогу, то позивач про це б знав. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній та інших заявах по суті справи, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що в матеріалах справи наявні всі письмові докази та свідки надали покази, що в сукупності підтверджують позовні вимоги. [PERSON] перебував у безпорадному стані, потребував допомоги внаслідок каліцтва, однак батько допомоги йому не надавав. Крім того, батько ухилявся від утримання сина, а тому є підстави для усунення батька від спадкування після смерті його сина. Представник вказує, що при цьому позивач проживав однією сім`єю з [PERSON] , а відтак є його спадкоємцем. Позиція сторони відповідача [PERSON] не ґрунтується на доказах, відсутні докази про те, що батько допомагав своєму синові. Саме позивач виховував [PERSON] , а тому несправедливо, що батько успадкував майно, а позивач не отримав нічого. Доказів виконання батьківських обов`язків немає, а безпорадний стан [PERSON] підтверджується належними доказами. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивач виконував свої батьківські обов`язки по утриманню сина, також передав йому пенсійну картку та залишив квартиру. Батько постійно матеріально допомагав своєму синові і якщо б такого не було, то був би позов про стягнення аліментів, про позбавлення батьківських прав, але цього не було. Оплату свого навчання здійснював сам [PERSON] за кошти своїх батьків. Покази свідків не свідчать про перебування [PERSON] у безпорадному стані, а вказують на зворотне, що після падіння [PERSON] навіть працював. Три роки позивач з своєю дружиною жили у квартирі [PERSON] . У [PERSON] дійсно були проблеми з алкогольною залежністю, але він не був у безпорадному стані і постійного догляду не потребував. Медичної документації про безпорадний стан немає. Після отриманих травм [PERSON] повернувся до нормального життя. Батько не ухилявся від утримання сина та активно йому допомагав. [PERSON] , як батько [PERSON] , виконував свої обов`язки щодо утримання сина як напряму, так і через свою колишню дружину. Батько підтримував тісний зв`язок з сином, надавав йому матеріальну підтримку, зокрема, передав йому пенсійну картку для користування нею сином. Ніколи не існувало позову про стягнення аліментів чи виконавчого провадження через їх несплату. Між батьками [PERSON] була домовленість щодо утримання сина і зі сторони батька була постійна фінансова допомога. Невідомо чи матір [PERSON] казала своєму чоловікові - позивачу про наявну домовленість, оскільки між позивачем та [PERSON] були неприязні відносини. Якби батько дійсно не допомагав, то матір звернулася б до суду. Адже як зазначає сам позивач, в його родині було скрутне фінансове становище. Якби батько не виконував своїх батьківських обов`язків, то мати дитини прагнула б позбавити його батьківських прав, але цього не було. У квитанціях про сплату навчання платником є сам [PERSON] і це були кошти, які спільно надавали йому батьки. Можливо матір [PERSON] покривала свою частку коштів за рахунок сімейного бюджету. Твердження позивача про ухилення батька від виконання своїх обов`язків є безпідставними. Батько на регулярній основі фінансово допомагав синові, і на покриття витрат на навчання, і на лікування. Те що позивачу не відомі такі факти, не означає, що батько ухилявся від своїх обов`язків. Крім того, один зі свідків в судовому засіданні показав, що [PERSON] після розлучення з матір`ю [PERSON] залишив їм квартиру. Тобто позивач, його дружина та [PERSON] проживали у квартирі належній відповідачу [PERSON] кілька років, що невілює твердження про нехтування батьківськими обов`язками. Позивач стверджує, що [PERSON] був неспроможний самостійно обслуговувати себе через стан здоров`я, однак наявні докази свідчать про інше: незважаючи на наявність певних проблем зі здоров`ям, зокрема алкогольної залежності, [PERSON] міг самостійно пересуватись та спілкуватись. Жоден з наявних у справі медичних висновків не підтверджує безпорадного стану спадкодавця. Він дійсно мав проблеми зі здоров`ям, однак міг працювати та працював у різних місцях, зокрема неофіційно. Після падіння з вікна фізичні здібності не погіршились, померлий не мав потреби у постійному догляді чи турботі. У справі відсутні докази інвалідності [PERSON] , лише наявні відомості про отримання соціальної пенсії у період 26.06.1986 - 31.01.2002. В документах наданих позивачем лише 1 раз фігурує 2017 рік, в консультативному висновку від липня 2023 року у якому є згадка про травму у 2017 році, але якби дійсно була безпорідність, то була б наявна хоча б якась медична документація за 2017-2023 р.р. [PERSON] дійсно випав з вікна, але це було не у 2017 році, а у 2016 році і в нього було діагностовано певний перелік ушкоджень, але це були такі травми після яких він повернувся до звичайного життя за декілька місяців. На зміну погоди болі його періодично хвилювали, але дана біль знімалась знеболюючими препаратами. Згідно виписки №14825, [PERSON] отримав катотравму і перебував в лікарні з 25.05.2016 року по 11.06.2016 року. Після цього є 2 записи про відвідування лікаря та рекомендації щодо відновлення: масаж; ЛФК. Якби травма дійсно призвела до таких наслідків про які стверджує позивач (неможливість самостійного обслуговування), то позивач точно б знав коли сталась ця подія травмування. Так як позивач не знає дати і плутає рік, це свідчить про буденність даної ситуації для позивача. Один зі свідків в судовому засіданні зазначив, що вже після падання з висоти свідок особисто влаштувала [PERSON] на роботу, він працював, налаштовував комп`ютери. Свідок бачила як [PERSON] ходить без сторонньої допомоги та допоміжних засобів. Інший свідок зазначив, що за життя [PERSON] пив, але працював і це було як до падіння, так і після цього. Відповідач [PERSON] не тільки не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, а й активно допомагав сину надаючи матеріальну підтримку до його смерті, тому підстави для усунення батька від спадкування відсутні. З приводу поданої стороною позивача заяви про зміну підстав позову представник зазначає, що розпорядження власним майном є конституційним правом, власник самостійно приймає рішення щодо розпорядження майном і твердження позивача про негідний вчинок відповідача та його дружини щодо дарування квартири є неетичним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та проситься відмовити у задоволенні позову посилаюсь на те, що викладені у позовній заяві обставини не відповідають дійсності. Крім того, [PERSON] залишив своїй дружині та синові квартиру. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. За змістом ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як убачається з матеріалів справи, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] (Т. 1, а.с. 23). 22.08.1990 року [PERSON] уклала шлюб з позивачем [PERSON] і змінила своє прізвище на « [PERSON] ». З 01.10.2013 року [PERSON] була пенсіонеркою (Т. 1, а.с. 24, 100-101). Згідно довідки Управління справами Апарату Верховної Ради України від 29.04.2024 року, позивач працює в Автобазі і його заробітна плата з січня 2017 року по грудень 2023 року склала 1393146,51 грн. (Т. 1, а.с. 103-104). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (Т. 1, а.с. 25). За змістом свідоцтва про право власності на житло від 18.11.1998 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Після смерті [PERSON] позивач отримав у спадок від своєї дружини 1/6 частину квартири [ADDRESS] (Т. 1, а.с. 27; Т. 2, а.с. 121). Згідно паспортних даних, [PERSON] був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 25.03.1997 року і з цієї ж дати у квартирі зареєстрований позивач [PERSON] (Т. 1, а.с. 105-108, 110-112). До позову долучено численні касово-розрахункові та банківські квитанції про сплату позивачем житлово-комунальних послуг за вказаної вище квартирою (Т. 1, а.с. 120-250; Т. 2, а.с. 1-27). [INFO] [PERSON] помер і як свідчать матеріали справи, організацією його поховання займався позивач [PERSON] (Т. 1, а.с. 116-119). Згідно наявної в матеріалах справи копії матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] , 15.02.2024 року відповідач [PERSON] звернувся до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини після смерті його сина (Т. 2, а.с. 84). За життя померлий заповіту не складав. 04.04.2024 року нотаріусом видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] щодо частини квартири [ADDRESS] (Т. 2, а.с. 133). Як убачається з матеріалів справи, 22.04.2024 року відповідач [PERSON] відчужив за договором дарування успадковану ним після смерті сина частину квартири [ADDRESS] на користь відповідача [PERSON] (Т. 2, а.с. 30-31). У матеріалах справи наявна медична документація зі змісту якої вбачається, що [PERSON] з дитинства мав захворювання на хронічну пневмонію, переніс резекцію середньої долі правої легені і згідно медичного висновку №93 від 16.05.1990 року (строком дії - 1 рік), він не міг проживати в комунальній квартирі, або в одній кімнаті з іншими членами сім`ї (Т. 1, а.с. 28-42). Згідно довідки Дніпровського районного управління Київського міського управління ПФУ від 05.02.2003 року, [PERSON] перебував на обліку в Дніпровському відділі ПФУ і одержував соціальну пенсію з 25.06.1986 року по 31.03.2002 року (Т. 1, а.с. 43). За змістом наявного в матеріалах справи посвідчення [PERSON] , він отримував соціальну пенсію у зазначений вище період по інвалідності (Т. 1, а.с. 44). На підтвердження стану здоров`я [PERSON] позивачем долучено до свого позову копію медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] з переліком перенесених ним хвороб, лікування та лікарські призначення, у тому числі щодо здоров`я його леденів, в якій також зазначено, що [PERSON] з 05.02.1997 року було встановлено третю групу інвалідності, а також позивачем надано іншу медичну документацію (Т. 1, а.с. 45-84, 99). Згідно виписки №14825, у травні 2016 року [PERSON] отримав травму та 25.05.2016 року був госпіталізований до лікарні і виписаний в черні 2016 року. Діагноз: Катотравма; Поєднана краниоторакоаодоминоскелетна травма; ЗЧМТ струс головного мозку; Забій м`яких тканин голови; Закрита травма грудної клітини; Забій грудної клітини в місці грудини; Забій органів черевної порожнини; Закритий перелом лонної та сідничної кістки справа, донної кістки зліва з незначним (допустимим) зміщенням уламків; Закритий перелом обох кісточок правого гомілковостопного суглоба з підвивіхом стопи ззаду, з вторинним зміщенням зовнішньої гомілки і гіпсовій пов`язці (Т. 1, а.с. 77). Убачається, що 19.06.2003 року, [PERSON] , будучі повнолітньою особою, уклав з Міжнародною академією управління персоналом контракт на навчання і згідно наявних в матеріалах справи квитанцій про оплати, саме від імені [PERSON] здійснювались відповідні оплати за навчання (Т. 1, а.с. 85-95). Згідно наявних в матеріалах справи документів, 14.12.2004 року [PERSON] уклала оплачуваний договір про надання медичних послуг для свого сина [PERSON] щодо його лікування від вживання алкогольних напоїв (Т. 1, а.с. 96-98). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги сторона позивача також посилається на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.02.2022 року відповідач [PERSON] отримав у спадок від своєї дружини [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] . За договором дарування від 24.04.2023 року відповідач [PERSON] подарував квартиру [ADDRESS] своїй новій дружині [PERSON] , яка в свою чергу відчужила зазначену квартиру своїй доньці [PERSON] за договором дарування від 31.01.2024 року (Т. 2, а.с. 176-178). Згідно ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ст. 1220 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ст.ст. 1296, 1297 ЦК України). Згідно положень ч.ч. 3, 5 ст. 1224 ЦК України (які є правовою підставною позовної вимоги щодо усунення відповідача [PERSON] від справа на спадкування), не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вказані висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15, від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17, від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц, від 02 лютого 2022 року у справі № 706/445/20, від 31 травня 2022 року у справі № 323/288/21, від 16 березня 2023 року у справі № 185/6281/21, від 26 червня 2023 року у справі № 466/6613/20. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за позовом заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому необхідно враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (див. постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15 та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16). Безпорадний стан - є медичною та медико-соціальною категорією, тож доказування наявності у спадкодавця безпорадного стану має відбуватись на підставі допустимих, достовірних і достатніх доказів. Наприклад, коли МСЕК у своєму висновку за результатами проведеного огляду фізичної особи зазначає про те, що людина потребує стороннього догляду, допомоги та піклування, однак матеріали справи таких висновків не містять. У цій справі, надана стороною позивача медична документація вказує на те, що протягом свого життя [PERSON] мав різні хвороби, у тому числі захворювання легенів, переніс резекцію частини легені, мав третю групу інвалідності, а в 2016 році був травмований через падіння з висоти, а також померлий мав проблеми із вживання алкогольних напоїв. Разом з цим, жоден медичний документ не має записів, які б характеризували саме безпорадний стан спадкодавця, у медичній документації відсутні посилання на те, що у зв`язку зі станом свого здоров`я через будь-яку наявну у [PERSON] хворобу або травмування у 2016 році, він фізично не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування протягом тривалого часу. Наявні у справі медичні документи не містять висновку, що [PERSON] за своїм станом здоров`я потребував стороннього догляду. Самі лише пояснення позивачка та покази свідків не є достатніми доказами для підтвердження факту безпорадності та потреби спадкодавця у допомозі, а тим більше у допомозі саме батька спадкодавця. Жодних належним, допустимих, достовірних та достатніх доказів про те, що [PERSON] через стан свого здоров`я звертався до власного батька за допомогою, а останній відмовляв у наданні такої допомоги матеріали справи не містять і судом дійсної наявності таких обставин не встановлено. Сам по собі факт наявності у людини хвороб або її травмування, не підтверджує наявності саме безпорадного стану. Травмування [PERSON] відбулось у 2016 році і відсутні медичні документи, які б вказували на наслідки такого травмування у вигляді безпорадного стану до смерті спадкодавця, а тому посилання сторони позивача на відчуження відповідачем [PERSON] належного йому майна у 2022-2024 роках є безпідставними. З матеріалів справи слідує, що спадкодавець за життя мав хвороби та травми, проте допустимих та достатніх доказів того, що він потребував сторонньої допомоги матеріали справи не містять. У цій справі відсутні безспірні докази ухилення [PERSON] від надання допомоги своєму синові за наявності можливості її надання, а також перебування спадкодавця у безпорадному стані та потребу у постійному сторонньому догляді та допомозі саме від [PERSON] . Стороною позивача не доведено одночасного настання всіх передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України обставин, що є її процесуальним обов`язком, тому відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті його сина на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України. Правило абзацу другого ч. 3 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги сторона позивача посилається на те, що відповідач [PERSON] ухилявся від надання утримання своєму синові коли той був неповнолітнім, не сплачував аліментів, не надавав матеріальної допомоги. Разом з цим, належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів дійсної наявності таких обставин позивачем судові не надано, ураховуючи що сторона відповідача [PERSON] заперечує обставини ненадання батьком утримання своєму синові. Лише пояснення позивача та покази свідків не можуть бути достатніми та достовірними доказами наявності факту ухилення батька від утримання свого сина. Убачається, що до [PERSON] не було пред`явлено позову про стягнення аліментів, а відтак відсутні достовірні докази ухилення від аліментних зобов`язань і наявності боргу за такими обов`язками. Відсутні і докази про те, що [PERSON] притягувався до будь-якого виду юридичної відповідальності за несплату аліментів та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно вимог законодавства утримання на неповнолітню дитину надається перш за все за домовленістю між батьками і судом не встановлено факту ухилення батька від надання утримання на неповнолітнього сина, відсутні підтвердження звернення матері до батька з вимогою сплачувати аліменти, що вказувало б на те, що [PERSON] дійсно не приймав участі в утриманні сина, при цьому доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. За умови смерті отримувача аліментів та особи, яка мала право на утримання від батька, доказування факту ухилення від надання матеріальної допомоги не може ґрунтуватись лише на поясненнях позивача та показах свідків, які не є учасниками відповідних зобов`язальних відносин, а інших належних та достатніх доказів суду не надано, тому суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту ухилення відповідача [PERSON] від надання своєму синові утримання відповідно до вимог СК України. За таких обставин відсутні підстави для усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті його сина [PERSON] , як на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України, так і на підставі абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України. Оскільки суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог щодо усунення відповідача [PERSON] від права на спадкування після смерті його сина [PERSON] і необхідність відмови у задоволенні такої позовної вимоги, не підлягають до задоволення і вимоги позивача про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та договору дарування частки квартири, як похідні вимоги, вирішення яких залежить від вирішення основної вимоги щодо усунення від права на спадкування. Стосовно вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю позивача та [PERSON] не менше 5 років до часу відкриття спадщини суд зазначає, що така вимога теж є похідною і відповідно не підлягає до задоволення. Встановлення факту проживання однією сім`єю у даному випадку не досягає юридичної мети його встановлення, тобто такий факт не є юридичним, адже не тягне за собою відповідних правових наслідків, на які сподівається позивач, тож суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю за відсутності підстав для усунення батька від спадкування майна померлого сина. Відмовляючи у задоволенні вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю судом проаналізовано та взято до уваги правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у справі №755/3745/16-ц від 11.12.2019 року та у справі №755/6427/19 від 11.07.2022 року. Ураховуючи все вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі. Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29; рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2). ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", заява № 63566/00). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed