Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

17 червня 2025 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Заводський відділ Державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам та про зміну розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог представник позивача - [PERSON] посилається на те, що Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 02.06.2016 року було стягнуто аліменти з [PERSON] , на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.05.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформованого державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заборгованість [PERSON] по аліментах за період з березня 2022 року по квітень 2025 року складає 439 863,50 грн. ВП N 77734484. У період з березня 2022 року по квітень 2025 року позивачем сплачено на особистий рахунок Відповідача та через третю особу кошти у розмірі 346 045,69 грн., що підтверджується доданими до позовної заяви доказами розписками, квитанціями. У Позивача крім того є дві неповнолітні доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Тому просить звільнити його від сплати аліментів на суму, сплаченої заборгованості, припинити сятгнення аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку/доходу, змінити розмір вказаних аліментів на 1/6 частину, виконавчий лист про стягнення аліментів повернути до суду. Від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не надано доказів зі сплати саме аліментів на користь відповідача, не надано жодного платіжного доручення або квитанції в яких зазначено цільове призначення коштів - сплата аліментів. Відповідно до ст.185 Сімейного кодексу України той з батьків, з якого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину в Україні не є підставою для звільнення від сплати аліментів, оскільки це два різні види платежів, які покривають різні потреби. Відповідач вважає, що відсутні підстави для зміни розміру аліментів: на даний час стягуються аліменти в розмірі частини від доходу. Позивачем не надано доказів погіршення матеріального стану. Відповідно до постанови Верховного суду у справі №565/2071/19 «зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення прав дитини від першого шлюбу та суперечитиме її інтересам. Від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив з зазначенням наступного. Позивачем надано копії квитанцій про перерахування коштів на рахунок Відповідача на утримання доньки. Також надано розписки про отримання коштів. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення» (постанова Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 186/126/21). У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2023 року у справі № 202/8451/22 вказано: «У справі, яка переглядається, суди, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази, подані учасниками справи, зробили правильний висновок про те, що [PERSON] після отримання 10 березня 2022 року в особистому кабінеті судового наказу про стягнення з нього аліментів починаючи з січня 2022 року, самостійно до відкриття виконавчого провадження сплатив кошти на рахунок [PERSON] у розмірі 20 000 грн; не зазначення відомостей про призначення платежу в квитанціях не спростовує обставин того, що перерахунок коштів на користь стягувачки боржник здійснював саме з метою надання утримання дитини. [PERSON] не спростувала, що кошти за переказами, здійсненими [PERSON] , на її рахунок мають інше призначення ніж аліменти». У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 707/999/21 зазначено: «Суд апеляційної інстанції, задовольняючи скаргу [PERSON] , виходив з того, що у квитанціях про перерахування коштів на картковий рахунок стягувача у графі призначення платежу не зазначено - «сплата аліментів», а тому вони не можуть свідчити про виконання боржником рішення суду про стягнення аліментів. Разом із тим у справі, що переглядається, відсутні відомості про існування у [PERSON] перед [PERSON] будь-яких інших зобов`язань, що є відмінними від зобов`язань зі сплати аліментів на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 19 серпня 2021 року у справі № 707/999/21». Таким чином, перелік підстав для звільнення боржника від сплати заборгованості від аліментів не є вичерпним, відповідно суд має оцінити обставини справи на предмет та встановити наявність підстав для звільнення від сплати заборгованості. Отже, добровільне виконання обов`язку щодо утримання дітей має враховуватися при примусовому виконанні рішення суду про стягнення аліментів. У разі, якщо таке добровільне виконання обов`язку не було враховано, то боржник має право звернутися до суду в порядку, передбаченому ст. 197 СК України, про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів. Від представника відповідача [PERSON] надійшло заперечення на відповідь на відзив : позивачем надано ряд платіжних квитанцій, в яких зазначено призначення платежу «сплата аліментів», данні платежі були враховані державним виконавцем, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. Порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 в справі №2610/27695/2012 вказано, що «… саме на виконавця покладено обов`язок щомісячно обчислювати як розмір аліментів, присуджених як частка від заробітку (дохід), так і заборгованість зі сплати аліментів і повідомляти про її існування та розмір сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику». У постанові Верховного Суду в складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.12.2021 р. в справі №333/6869/19 зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим. З наданих суду копій платіжних доручень можливо встановити тільки суму грошових переказів, валюту, дату здійснення цих фінансових операцій, одержувача та платника за кожним переказом. Інші відомості роздруківки не містять. Боржником не надано доказів, що він сплачував аліменти». У постанові Верховного Суду в складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.01.2022 р. в справі №2-4665/2008 зазначено, що «надані скаржником дублікати квитанцій про добровільне перерахування коштів на картковий рахунок стягувачки без зазначення у квитанції в графі «призначення платежу» - сплата аліментів, не свідчать про виконання ним судового рішення щодо сплати (погашення заборгованості) аліментів, а відтак такі не враховані державним виконавцем при складанні розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, а дії державного виконавця не суперечать вимогам ЗУ «Про виконавче провадження», дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні скарги». Відповідач вважає, що позивачем не надані відповідачу відповідь на відзив у спосіб та час який би сприяв розгляду справи, а не відкладення розгляду справи, належної якості чеків, на які посилається позивач, так як з наданих копій чеків неможливо чітко визначити їх призначення. Від представника позивача [PERSON] надійшли додаткові пояснення. Позивачем надано оригінали квитанцій про перерахування коштів на рахунок Відповідача на утримання доньки. Також є цілком релевантними до спірних правовідносин та вірно враховані судом постанови Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20) та від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61-1534св21) про те, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій. У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 707/999/21 (провадження № 61- 11411св22), враховано відсутність відомостей про існування у боржника перед стягувачем будь-яких інших зобов`язань, які є відмінними від зобов`язань зі сплати аліментів. Сплата боржником на користь стягувача грошових коштів у спірний період здійснювалася зі сталою періодичністю. У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21 (провадження № 61-1769св23) встановлено, що між стягувачем та боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних. Стягувач не заперечувала отримання від боржника тих грошових переказів, де вона була зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувана від отримання грошових переказів, здійснених боржником. Наведене свідчить про часткове добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів. Враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів. У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц (провадження № 61-26229св18) зазначено, що боржник стверджував, що грошові кошти сплачував як добровільну виплату аліментів. Будь-яких доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем до суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови стягувача від отримання банківських переказів від боржника. Суд врахував, що при грошових переказах через термінал самообслуговування банку у платника не було технічної можливості самостійно зазначати призначення платежу, всі платежі позначалися як "поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування". Виходячи із сталої практики Верховного Суду, з урахуванням того, що між стягувачем та боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних та того, що стягувач не заперечувала отримання коштів від боржника, однак заперечувала отримання зазначених коштів саме в якості аліментів на сина, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності (призначення платежів «аліменти для [PERSON] »), враховуючи вказані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги [PERSON]. Вказаний висновок колегії суддів повністю відповідає висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 10 серпня 2023 року у справі № 206/2658/22. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). На підставі викладеного просить частково звільнити Позивача від сплати заборгованості за аліментами за виконавчим листом № 207/1276/16-ц, виданого Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з Позивача аліментів на користь Відповідача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитини повноліття в сумі 346 045,69 грн.; припинити стягнення аліментів з [PERSON] , на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , стягнутих рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 02.06.2016 року, на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.05.2016 року і до досягнення дитиною повноліття; змінити розмір аліментів, визначених рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 02.06.2016 року, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, з 1/4 частини на 1/6 частину; виконавчий лист, виданий на виконання рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 02.06.2016 року у справі за № 207/1276/16-ц про стягнення аліментів з [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - повернути до суду, у зв`язку з прийняттям нового рішення. В судовому засіданні сторони підтримали свою позицію, представник позивача [PERSON] просив позов задовольнити з вище викладених підстав, представник відповідача у позові відмовити виходячи з підстав, викладених у відзиві тощо. Відповідачка пояснила, що заборгованість нараховує державний виконавець, вона ж як стягувач отримувала перекази коштів від позивача, але ці кошти зовсім не відповідали його реальному доходу як військовослужбовця, вважає, що розрахунок державного виконавця є правильним, оскільки відповідає доходам боржника і просить у позові відмовити повністю. Представник третьої особи Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) до суду не з`явився, про день та час розгляду повідомлений належним чином. Суд, взявши до уваги позицію представника позивача, представника відповідача, вивчивши письмові докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 02.06.2016 року присуджено до стягнення з відповідача аліменти на користь позивача на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 28.01.2025 року усиновлено позивачем [PERSON] , [INFO] . Також у позивача є донька [PERSON] , [INFO] . Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Заводським відділом Державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), заборгованість позивача з березня 2022 року по квітень 2025 року складає 439 863 грн. 50 коп. Представник позивача пояснив у суді, що фактично заборгованість утворилася через несплату аліментів у розмірі, який відповідав би нарахованому державним виконавцем та реальтно отримуваним боржником доходам. Дії державного виконавця не оскаржувались, до органу ДВС або суду з відповідною скаргою на дії виконавця щодо нарахування заборгованості не зертався. Вважає, що суд має взяти до уваги докази сплати аліментів у вигляді оригіналів квитанцій та двох розписок відповідачки. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2ст. 182 СК України). Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження»із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50% заробітної плати боржника. Згідно з ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум дітей віком до 6 років -2563 грн., віком від 6 до 18 років - 3196 грн. Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз вказаної норми закону приводить до висновку, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Крім цього, наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав. Отже, враховуючи зміст статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним та, зокрема, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів стягувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Таким чином, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін. Також суд вважає необхідним зазначити, що сторонами не надано суду інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, хоча це є процесуальним обов`язком сторін. Відповідно суд враховує, що сімейний стан позивача змінився, наявність у позивача на утриманні ще двох неповнолітніх дітей, яких він зобов`язаний утримувати, при цьому обов`язок утримання дитини покладається як на батька, так і на матір, і суду не доведено стороною відповідача, що у разі зменшення розміру аліментів на користь відповідачки до 1/6 частини заробітку/доходу платника їх розмір у сукупності з витратами самої відповідачки на утримання дитини не забезпечуватиме прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, тому позовні вимоги в частині зменшення розміру аліментів підлагають задоволенню. Щодо звільнення позивача від сплати заборгованості з аліментів суд зазначає наступне. Обов`язок з виконання судових рішень по стягненню аліментів покладається на органи Державної виконавчої служби, державний виконавець відповідно до Закону України Про виконавче провадження нараховує розмір аліментів, котрі підлягають сплаті, у разі якщо утримання здійснюється не за місцем роботи (отримання регулярного доходу) боржника, відповідно до наявних у розпорядженні виконавця даних стосовно розміру доходу боржника, обов`язок боржника є своєчасно надавати виконавцеві докази на підтвердження розміру доходу, місця його отримання; заборгованість з аліментів визначається виключно державним виконавцем на підставі наданих доказів. У позові жодним чином не оспорюється саме розмір заборгованості, не наведено інший, ніж той, що складено виконавцем, розрахунок. Квитанції про сплату аліментів боржником надаються відповідно державному виконавцю, як і будь-які інші докази сплати аліментів. У разі незгоди з розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем, відмовою виконавця врахувати ті чи інші платежі, [PERSON] не позбавлений можливості звернутися у суд зі скаргою на дії та/або бездіяльность державного виконавця при здійсненні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 77734484. Однак будь-які докази оскарження дій виконавця суду не надані. Органом ДВС не підтверджено невідповідність розрахунку дійсним доходам боржника, відсутні дані стосовно неврахування сплачених коштів при нарахуванні заборгованості. Позовні вимоги щодо припинення стігнення аліментів у раніш встановленому розмрі та відкликання виконавчого листа не підлягають задоволенню, оскільки вказані дії відносяться до компетенції органу ДВС, який не є відповідачем у справі, отже позивачем обрано неналежний спосіб захисту. На підставі п.13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнити позивача від сплати судового збору та віднести витрати на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial