Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

27 жовтня 2025 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, сформованим в системі «Електронний суд». В обґрунтування позову представник зазначив, що 06.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00-9892302 на суму 7475,00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 28969. Згідно умов Кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу через ТОВ «ПРОФІТГІД» грошові кошти на банківську карту № [NUMBER] -XXXX-9166 відповідача. 16.04.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 16042025-мК/ЮнітКапітал. Предметом Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах Боржників. Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 16.04.2025 за Договором факторингу від ТОВ «МАКСКРЕДИТ» до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором укладеним з відповідачем. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором, становить 27595,75 грн, яка складається з: 7475,00 грн - заборгованості по тілу кредиту; 16870,75 грн - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 3250,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Посилаючись на вищевикладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 27595,75 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив суд проводити розгляд справи без його участі, зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, судова повістка про виклик до суду повернулася з відміткою «адресат відсутній», відзив на позов не направила. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що оскільки представник позивача направив до суду заяву у якій просив суд проводити розгляд справи у його відсутність, відповідач в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце цього засідання, суд дійшов висновку, що їх неприбуття не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 06 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 00-9892302. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 28969. Згідно умов Договору, сума кредиту становить 6500,00 грн (п.1.2.), строк кредитної лінії (строк кредитування): 360 календарних днів, дата остаточного повернення кредиту 01 серпня 2025 року (п.1.3.), стандартна процентна ставка складає 1,45 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується у межах строку кредитної лінії, зазначеного в п. 1,3 договору (п.1.5.1.) (а.с.24-28). 06 серпня 2024 року [PERSON] підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором 28969 Паспорт споживчого кредиту, в якому викладено істотні умови, які за своїм змістом є аналогічними, викладеними у кредитному договорі (а.с.17-18). Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п.2.8 Договору, сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 6500,00 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Відповідно до підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, було здійснено успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача, платник: ТОВ «Макс Кредит», сума переказу 6500,00 грн, номер платіжної картки отримувача [NUMBER] (а.с.14-15). Згідно відповіді, наданої на виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк», в банку на ім`я [PERSON] емітовано карту № [NUMBER] , на яку 06.08.2024 було зараховано кредитні кошти в сумі 6500,00 грн. З досліджених доказів судом встановлено, що ТОВ «Макс Кредит» виконало зобов`язання за кредитним договором та надало відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. 16.04.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 16042025-МК/ЮнітКапітал. Предметом Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах Боржників (а.с.47-53). Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників № б/н від 16.04.2025 за кредитними договорами, укладеними між боржниками та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до Договору факторингу № 16042025-МК/ЮнітКапітал від 16 квітня 2025 року, до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 00-9892302 укладеним з [PERSON] (а.с.45). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначено в ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором № 00-9892302 від 06.08.2024 перейшло до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» на підставі договору факторингу. Згідно Виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 00-9892302 від 06.08.2024, заборгованість [PERSON] станом на 01.10.2025 року становить: 7475,00 грн - заборгованості по тілу кредиту; 16870,75 грн - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 3250,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня,штрафи) (а.с.40). Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 7475,00 грн - заборгованості по тілу кредиту, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Судом встановлено, що згідно умов договору відповідач отримала кредит у розмірі 6500,00 грн, також на картковий рахунок відповідач отримала грошові кошти в сумі 6500,00 грн. Проте, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 7475,00 грн - заборгованості по тілу кредиту, що не відповідає умовам договору та розміру отриманих відповідачем коштів. Суд зауважує, що тіло кредиту це основна сума грошей, яку позичальник отримує від банку чи іншої фінансової установи і яку зобов`язується повернути. Ця сума не включає відсотки, комісії та інші додаткові платежі. Суд констатує, що представником позивача не надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про укладення додаткових угод та отримання відповідачем коштів у більшому розмірі, ніж ті, що передбачені кредитним договором. Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти в сумі 6500,00 грн зобов`язання з їх повернення не виконала, доказів суду, які б підтверджували виконання зобов`язання з повернення заборгованості за основною сумою боргу не надала, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість по тілу кредиту в сумі 6500,00 грн. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 16870,75 грн заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, суд зазначає наступне. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1056-1ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Судом встановлено, що розмір відсотків за користування кредитними коштами встановлений у кредитному договорі відповідає розміру встановленому в ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування». Також судом встановлено, що відповідач не надала суду доказів на підтвердження виконання зобов`язання з повернення суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами. Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти зобов`язання з їх повернення не виконала, відсотки у встановленому договором розмірі не сплатила, ані на користь первісного кредитора, ані на користь позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 16870,75 грн - заборгованості по несплаченим відсоткам є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за штрафними санкціями в сумі 3250,00 грн,, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Приймаючи до уваги те, що сума заборгованості за штрафними санкціями в розмірі 3250,00 грн нараховані відповідачу у період дії в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за штрафними санкціями в розмірі 3250,00 грн до задоволення не підлягають. Вирішення питання стягнення судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 24345,75 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 23370,75 грн, що становить 95,99 % від ціни позову. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн,отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2325,26 грн, що складає 95,99 % від 2422,40 грн. Як зазначено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, адвокат Соломко О.В. надавав правничу допомогу позивачу, вартість послуг становить 7000,00 грн . Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем не подано до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, суд враховує, що адвокат це кваліфікований юрист з повною вищою юридичною освітою. При підготовці позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутня необхідність у вивченні та опрацюванні великої за обсягом законодавчої бази, що регулює спірні відносини, оскільки існує усталена судова практика, представник позивача участі в судових засіданнях не приймав. Крім того, суд враховує, що розмір заявлених витрат на правову допомогу фактично становить майже 40% розміру стягнутого судом боргу за кредитним договором, що не є співмірним. За таких обставин, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн є занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючі конкретні обставини справи, тому суд дійшов висновку, що загальна вартість виконаних представником робіт (наданих послуг), які є реальними та необхідними становить 4000,00 грн. Крім того, оскільки позов задоволено частково, витрати на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог на суму 3839,60 грн, що складає 95,99 % від 4000,00 грн.

Outcome: partial