Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: [PERSON] 17.12.2025 від представника заявниці адвоката Лісодіда О.В. надійшла уточнена заява про видачу обмежувального припису. Заява обґрунтована тим, що вона з 2001 року перебувала у шлюбі з [PERSON] та вони спільно проживали у належному їй будинку по [ADDRESS] . Від шлюбу вони мають п`ятеро спільних дітей, з яких один син є повнолітнім і проживає окремо від неї. Неповнолітні дочки: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка є дитиною з інвалідністю, проживають разом з нею. З 2018 року вони припинили шлюбні стосунки і перестали вести спільне господарство, але після цього ще деякий час мешкали разом. Остаточно, наприкінці літа 2025 року вони перестали підтримувати відносини як подружжя. Причиною цьому стало те, що кривдник став зловживати алкогольними напоями, чинив прояви насильства у сім`ї, спричиняв їй та доньці тілесні ушкодження, після чого повністю припинилося спілкування з ним. Вона змушена була покинути місце свого проживання та бідкатися по тимчасовому житлу, оскільки кривдник систематично і безпричинно чинить фізичне насильство щодо неї, з приводу чого вона неодноразово зверталася в поліцію і на нього складалися протоколи про адміністративні правопорушення, працівниками поліції проводилися з ним профілактичні бесіди. Проте, вжиті заходи не дали результату, він постійно її пригнічує, вона боїться ночувати у своєму житловому будинку, боїться насильства з його боку, дійсно реально сприймає погрози стосовно знищення будинку та позбавлення її життя. З кожним новим зверненням до правоохоронних органів кривдник відчуває безкарність і продовжує чинити стосовно неї та доньок протиправні дії. Через протиправні дії кривдника, вона разом з дітьми змушена проживати у своєї матері [PERSON] , у її будинку, який знаходиться за адресою по [ADDRESS] . Кривдник продовжує вчинювати відносно неї та їхніх неповнолітніх дітей протиправні дії, словесні образи, погрози, побиття, постійно принижує, переслідує її, залякує з тим, щоб обмежити її волевиявлення, і це викликає у неї побоювання за свою безпеку та безпеку дітей, спричиняє емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдає шкоди її психічному здоров`ю. [PERSON] , маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні їй шкоди, порушені права на власність, намагається позбавити її житла, постійно вимагає від неї грошові кошти, принижує дітей. Вона надіялася, що від нього буде допомога по догляду за самою молодшою донькою, якій тільки чотири роки і яка є дитиною з інвалідністю, страждає на ДЦП, але він навпаки її ображає. [PERSON] впевнений у своїй безкарності, тому ображає усіх з її родини, усіх мешканців їх села, які намагаються її підтримати разом з дітьми. Так, 27.10.2025, коли вона знаходилась вдома у матері та збирала дітей до школи, близько 7:30 год., [PERSON] прийшов, почав їй з дітьми перешкоджати збиратися, почав нецензурно лаятися, шарпати, вимагати від неї грошові кошти, тому як був у стані сп`яніння, та хотів ще продовжити пиячити, а вона йому відмовила, сказала, що грошей немає. Тоді, знаходячись на сходах біля будинку, він схопив її за ліву руку та почав тиснути пальці, їй стало боляче, хотіла вирватися та стала кричати, це все було на очах у дітей, які стали її захищати, але кривдник не звертав на це уваги, наніс їй декілька ударів по голові та ногах. Коли вона вирвалася від нього, та почала бігти до хати, він кинув позаду неї молоток та попав по нозі. Відповідно до висновку СМЕ їй були спричиненні тілесні ушкодження, а саме: садно та синець в ділянці правої гомілки, синці в ділянці голови, забій м`яких тканин другого пальця правої кісти з травматичним набряком, що утворилися від дії тупих предметів, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. У той же день, кривдник, близько 17 години, прийшов знову до кімнати, де знаходилися їхні діти, та приставив до горла Ангеліни ніж та пригрозив їй вбивством, якщо не скаже де вона знаходиться. У подальшому, кривдник, усвідомлюючи свою безкарність, на наступний день забрав з подвір`я її матері, ровер, належний доньці [PERSON] та мобільний телефон доньки [PERSON] . Продовжуючи свою злочинну діяльність, 30.10.2025, [PERSON] , близько 6 ранку, коли діти ще спали у кімнаті будинку бабусі, через неприкрите вікно заліз до дитячої кімнати та побив доньку - [PERSON] , наніс їй декілька ударів по обличчю, грудній клітині, схопив за волосся, та почав шарпати. Внаслідок чого [PERSON] були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянках шиї справа, обох верхніх кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Також він постійно ображає [PERSON] , висловлюється нецензурною лайкою, робить це прилюдно, коли бачить її з однолітками. Посилаючись на викладене, просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , на строк шість місяців зі встановленням тимчасових обмежень шляхом: заборони [PERSON] перебувати в місці її проживання - домі [ADDRESS] ; заборони наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до місця її проживання - подвір`я житлового будинку [ADDRESS] ; усунення перешкод у користуванні майном, що є особистою приватною власністю постраждалої особи - подвір`я та будинком [ADDRESS] ; заборони наближатися на відстань ближче ніж 20 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалої особи; заборони вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою та контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.12.2025 прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. В судовому засіданні заявник та її представник заявлені вимоги підтримали з підстав, зазначених в заяві. Просили заяву задовольнити та видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців зі встановленням зазначених у заяві тимчасових обмежень. Заявник додатково вказала, що вони із заінтересованою особою двічі реєстрували шлюб, що кривдник її побив, переслідує, залякує, щоб обмежити її волевиявлення і це викликає у неї побоювання за свою безпеку та безпеку дітей. Вони із заінтересованою особою проживали у будинку, який побудували, однак за домовленістю між ними вона з дітьми проживала на першому поверсі, а [PERSON] на другому. У зв`язку з тим, що у будинку неможливо було проживати, вона 20.09.2025 залишила будинок, двері не зачиняла, оскільки колишній чоловік завжди мав доступ до їхньої частини будинку. На наступний день вона прийшла та, скориставшись відсутністю [PERSON] , забрала деякі речі з будинку. Однак на наступний раз коли вона прийшла забрати нову пральну машинку, то не змогла це зробити, оскільки в будинку перебував [PERSON] із сторонніми особами, і вона втекла, оскільки боїться його. Ключі від будинку в неї наявні, однак у будинку зламані вхідні двері, вікна, будинок розбитий, до нього є доступ. По цьому факту вона 10.11.2025 звернулася до поліції, однак станом на сьогодні немає результату її звернення. Також вказала, вона не працює та здійснює догляд за наймолодшою донькою. [PERSON] в судовому засіданні 18.12.2025 щодо задоволення заяви не заперечив, вказав на можливість задоволення такої, видачу обмежувального припису щодо нього зі встановленням зазначених у заяві тимчасових обмежень. Просив тільки не обмежувати його у спілкуванні з дітьми, вказав, що хоче з ними спілкуватися. Підтвердив твердження заявниці про те, що вони перебували шлюбі, який розірвано, що він 27.10.2025 приходив до місця проживання заявниці та вимагав у неї кошти. Зазначив, що він притягувався в минулому до відповідальності за умисні дії щодо заявниці. Щодо нерухомого майна вказав, що йому було невідомо, що заявниця є власником будинку, оскільки коли вони його будували, то домовлялися, що такий буде оформлено на сина. В судове засідання [PERSON] не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило. Відповідно до ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Сторона заявника відмовилася від допиту свідка [PERSON] . Суд, розглянувши справу в порядку окремого провадження, встановив наступні обставини. Встановлено, що заявник та [PERSON] з 2001 року перебували в шлюбі, який розірвано, що останнім визнається. У шлюбі у них народилися дочки: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом № 7 від 09.02.2012, складений виконкомом Назавизівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківській області, копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.02.2012, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом № 17 від 04.08.2015, складений виконкомом Назавизівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківській області, копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.08.2015, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом № 23 від 28.09.2016, складений виконкомом Назавизівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківській області, копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.09.2016, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом № 540 від 07.10.2021, складений виконкомом Назавизівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківській області, копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.10.2021, яка відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] від 10.06.2024 є дитиною з інвалідністю. Відповідно до копії характеристики, виданої Назавизівською сільською радою 10.01.2025, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом з заявником, сином [PERSON] , [INFO] , та і з вказаними вище доньками. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №78944669 від 26.01.2017, [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер: 18723028. Згідно Витягу з Державного реєстру правочинів, 10.12.2009 зареєстровано договір дарування, номер правочину 3749828, відповідно до якого дарувальник [PERSON] , обдаровуваний [PERSON] , предмет правочину: земельна ділянка, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка знаходиться за адресою по [ADDRESS] . Зі змісту ухвали Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2025 року у справі №348/2938/25, провадження №1-кп/348/346/25, вбачається, що в провадженні Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження №12025096200000147 внесене у Єдиний реєстр досудових розслідувань 27.10.2025 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Потерпілою у цьому кримінальному провадженні є [PERSON] та неповнолітня потерпіла [PERSON] . Відповідно до копії висновку експерта №547 проведеної судово-медичної експертизи в рамках кримінального провадження №12025096200000147 від 27.10.2025 у потерпілої [PERSON] виявлені тілесні ушкодження, а саме: садно та синець в ділянці правої гомілки, синці в ділянці голови, забій м`яких тканин 2-го пальця лівої кисті з травматичним набряком, що утворилися від дії тупих твердих предметів, могли утворитись як при нанесенні ударів такими предметами, якими могли бути руки, ноги, так і інші тупі тверді предмети, у вказані вище ділянки тіла, так і при ударах цими ділянками тіла до таких предметів, можуть відповідати терміну, вказаному у постанові та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Враховуючи кількість та локалізацію тілесних ушкоджень, виключається можливість їх одномоментного утворення та можна вважати, що у [PERSON] було спричинено не менше 2 ударів в ділянку голови, 1 удару в ділянку лівої руки, 1-2 ударів в ділянку правої ноги. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №440393 від 12.11.2025 [PERSON] 07.11.2025 о 11:00 год. по [ADDRESS] , в приміщенні магазину «Копійочка», вчинив відносно своєї колишньої дружини [PERSON] насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягало у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою, чим спричинив шкоду її психічному здоров`ю. За цим фактом відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до копії характеристики, виданої Назавизівською сільською радою 10.01.2025, [PERSON] зі слів сусідів характеризується негативно, веде антисоціальний спосіб життя, на його неналежну поведінку систематично надходять скарги, [PERSON] зловживає алкогольними напоями. Згідно висновку психолога за результатами проведення допиту [PERSON] , 2012 року народження, встановлено, що отримані дані свідчать про наявність у дитини ознак психоемоційного напруження, тривоги, можливих проявів посттравматичних реакцій. Поведінкові та емоційні прояви відображають наслідки психотравмувального досвіду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, у тому числі, на подружжя та на колишнє подружжя. В силу положень статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: обмежувальний припис стосовно кривдника. У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 531/352/22 зазначено: «У випадку застосування обмежувального припису в межах цивільного процесу суд, виходячи з принципу розумності, має оцінити лише підстави для висновку про наявність домашнього насильства, ризику його продовження чи повторного вчинення». У постанові від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 Верховний Суд вказав: «Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18). Верховний Суд у постанові від 23 червня 2022 року у справі № 646/2950/20, провадження № 61-2461св21, зазначив, що наявність кримінального провадження у зв`язку із вчиненням домашнього насильства не є перешкодою і не позбавляє потерпілу особу права звернутися до суду в порядку цивільного судочинства із заявою про видачу обмежувального припису, так само, як і розгляд відповідної цивільної справи не є перешкодою для здійснення кримінального провадження щодо кривдника. Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 531/352/22, провадження № 61-7349 св 22, вказав, що Висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18, від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19, від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19, від 05 березня 2020 року у справі № 755/5273/19, від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц, від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20 про те, що лише сам факт звернення до компетентних органів з заявою про вчинення домашнього насильства та відкриття кримінального провадження з цього питання не означають доведеність вчинення домашнього насильства є обґрунтованим відповідно до умов доведення винуватості особи, передбачених КПК України. Однак помилковим є тлумачення цього висновку з тієї точки зору, що лише наявність повідомлення підозри у факті вчинення домашнього насильства як кримінального правопорушення, направлення до суду обвинувального акту або вирок кримінального суду є єдиними належними доказами вчинення домашнього насильства у вирішенні питання застосування обмежувального припису в межах ЦПК України. Сама по собі відсутність кримінального провадження щодо вчинення домашнього насильства не може автоматично свідчити про відсутність домашнього насильства, як і наявність кримінального провадження також не свідчить автоматично про вчинення домашнього насильства. Це все фактори, наявність чи відсутність яких має оцінюватись цивільним судом у комплексі для вирішення питання про видання обмежувального припису (що було зроблено у справі № 753/23624/18 відповідно до постанови від 27 листопада 2019 року). Саме це мав на увазі Верховний Суд у своїй постанові від 19 травня 2020 року у справі № 404/5203/19. Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2025 року у справі № 484/3176/25, провадження № 61-10198св25, зазначив, що під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність. У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 216/4309/21 (провадження № 61-1199св22) вказано, що «стаття 4 Закону визначає основні засади запобігання та протидії домашньому насильству, стаття 22 Закону - права постраждалої дитини. З огляду на конструкцію та логічну побудову вказаних статей, закон захищає дітей у тому випадку, коли вони є постраждалими. Відповідно до статті 1 Закону, дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. Отже, обставини, які визначають статус дитини як постраждалої особи, в тому числі і те, що особа стала свідком (очевидцем) таких подій, мають бути доведені належними та допустимими доказами. Крім того, касаційний суд звертає увагу на те, що докази, що додають до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. В якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства». У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20) зазначено, що «оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи». Обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками (див. постанову Верховного Суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22)). Судом встановлено, що між заявником та заінтересованою особою як між колишнім подружжям наявний майновий спір щодо об`єкта нерухомого майна. Між сторонами виникли неприязні відносини, через що між ними неодноразово виникали сварки, які стали підставою звернення [PERSON] до органу поліції із заявами щодо нанесення їй тілесних ушкоджень та вчинення домашнього насильства [PERSON] . Судом встановлено обставини, які вказують на наявність заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень заявниці, словесних образ [PERSON] , а також конфлікту між сторонами, що викликало в заявниці побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість, сумніви у здатності захистити себе. Незважаючи на зміну місця проживання заявниці, вчинення протиправних дій щодо неї з боку [PERSON] продовжувалося. Обставини справи вказують на здійснення фізичного та психологічного домашнього насильства відносно заявниці для досягнення своєї мети - впливу на волевиявлення [PERSON] . Оцінюючи ризики вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства [PERSON] , суд враховує, що такі дії з його боку повторювалися. Відносини у учасників конфлікту не покращилися, а [PERSON] не надав критичної оцінки своїх дій, що вказує на високий ступінь ризику повторення ним таких дій, що може поглибити (збільшити) психоемоційні страждання заявника. Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2020 року у справі №754/11171/19 звернув увагу щодо необхідності оцінки судом пропорційності втручання у права та свободи особи при застосуванні обмежувального припису. Відповідно до практики ЄСПЛ будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, зокрема, заходи втручання мають бути передбачені національним законодавством (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» («Shchokin v. Ukraine», заяви № 23759/03 та № 37943/06, п.п. 50-51). При цьому таке втручання має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (дивитись, наприклад, рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява № 4909/04, п.39). Заявник просить обмежити [PERSON] у реалізації всіх можливих, визначених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», прав та покласти на нього всі, без виключення, обов`язки визначені цією статтею. Окрім того, просить встановити такі обмеження на максимальний строк 6 місяців. Встановлення такого обсягу обмежень у своїй сукупності, є крайнім заходом, навіть у випадку встановлення високих ризиків небезпеки, яка загрожує постраждалій особі. Зокрема, заявник просить усунути перешкоди у користуванні майном, що є її особистою приватною власністю - подвір`я та будинком [ADDRESS] , проте не вказує, яким саме чином необхідно усунути перешкоди у користуванні таким майно, посилаючись на те, що вона боїться ночувати у будинку. При цьому, вона має ключі від будинку, доступ до такого та нею не надано доказів звернення до правоохоронних органів за фактом вчинення щодо неї з боку [PERSON] економічного насильства, як форми домашнього насильства, не доведено спрямованість дій останнього на умисне позбавлення її житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів. Крім того, заявник просить заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче ніж 20 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалої особи, проте не конкретизує такі місця та з наданих нею суду пояснень вбачається, що вона не навчається, не працює, а також одночасно просить заборонити йому наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до місця її проживання, а саме подвір`я житлового будинку [ADDRESS] . З урахуванням обставин справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що встановлення відповідних обмежень водночас запобігатиме вчиненню [PERSON] домашнього насильства. При цьому, наразі існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства. За таких обставин вимоги заявника про видачу обмежувального припису щодо обмеження прав кривдника і покладення на нього обов`язків слід задовольнити частково та заборонити [PERSON] : перебувати в місці проживання [PERSON] житловому будинку [ADDRESS] , наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до місця проживання [PERSON] - подвір`я житлового будинку [ADDRESS] ; вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В задоволенні решти вимог заяви слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. Згідно частини четвертої статті 26 Закону № 2229-VIII обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Розумним та достатнім терміном дії обмежувального припису відносно [PERSON] із встановленням заборони суд вважає строк три місяці. Відповідно до ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial