Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Стислий виклад обставин справи Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДЕРЖАВНОГО ЗАКЛАДУ «ДИТЯЧИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ (СПЕЦІАЛЬНИЙ) САНАТОРІЙ «ПРИКАРПАТСЬКИЙ» (надалі ДЗ\~«ДС(с)С\~«ПРИКАРПАТСЬКИЙ»), в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ №\~323/к/тр (надалі - Наказ 323) від 30.09.2024 та поновити його на посаді, а також стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 1\~211,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.09.2024 лікаря-дієтолога [PERSON] наказом №\~323/к/тр ДЗ\~«ДС(с)С\~«ПРИКАРПАТСЬКИЙ» було звільнено від займаної посади, вважає, що Наказ 323 є таким, що підлягає скасуванню, як незаконний, оскільки у ньому зазначено, що підставою для звільнення є «згода сторін» на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Однак, жодної згоди на звільнення позивач не надавав, що підтверджується написом на Наказі 323, власноручно написаним позивачем. Також у Наказі 323 не зазначено за систематичне невиконання яких саме посадових обов`язків його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Окрім того, Наказ 323 йому, в порушення чинного законодавства, на руки не виданий, чим порушено його право на оскарження. Зазначає, що підставою для звільнення на підставі п.\~3 ст.\~40 КЗпП України є: наказ №\~108/-к/тм від 03.09.2024; наказ №\~109-к/тм від 04.09.2024 та наказ №\~142-к/тм від 30.09.2024. При цьому наказ №\~142-к/тм від 30.09.2024 взагалі не був оголошений позивачу. Інших порушень не зазначено, крім того за інші «порушення» позивач уже був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, а згідно ст.\~147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з заходів дисциплінарного стягнення. У зв`язку з цим позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ №\~323/к/тр від 30.09.2024 та поновити його на посаді. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі Ухвалою судді\~від 02.06.2025\~після усунення\~недоліків позовної\~заяви відкрито\~провадження у\~справі й\~призначено справу\~до судового\~розгляду в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~з викликом\~сторін,\~запропоновано відповідачу\~у п`ятнадцятиденний\~строк з\~дня отримання\~копії ухвали\~подати відзив\~на позов\~з доказами\~на підтвердження\~обставин,\~що підтверджують\~заперечення проти\~позову,\~та задоволено\~клопотання про\~витребування доказів,\~зокрема витребувано у ДЗ\~«ДС(с)С\~«ПРИКАРПАТСЬКИЙ» наказ №\~323/к/тр від 30.09.2024. 30.05.2025 позивач подав клопотання про поновлення пропущеного строку для подання заяви про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, яке обґрунтовує тим, що йому не надано копію оскаржуваного наказу на його неодноразові звернення до керівника. На виконання ухвали суду від 02.06.2025 представник відповідача 14.04.2025 надіслав суду копію наказу №\~323/к/тр від 30.09.2024. 11.12.2025 представником відповідача Лисенко В.І. надано правовий висновок, в якому вона звертає увагу на те, що [PERSON] при поданні позову пропущено строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України. Оскільки він не зазначив поважних причин пропущення такого строку, які б об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду, слід відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві. [PERSON] пояснив суду обставини його звільнення та підтвердив факт ознайомлення його 30 вересня 2024 року зі змістом наказу № 323/к/тр/ від 30.09.2024, підтвердив, що ним власноручно було зроблено напис на цьому наказі: «З наказом категорично не згідний!», а також отримання трудової книжки 04.10.2024. Крім того, в судовому засіданні надав роздруковані копії скріншотів з свого телефону, згідно яких він отримав грошові кошти від ДЗ «ДС (С) «ПРИКАРПАТСЬКИЙ», зокрема 30.09.2024 в сумі 3740,40 грн як «заробітна плата», 09.10.2024 та 18.10.2024 зараховано «лікарняні» в загальній сумі 12\~609,03 грн, та 15.10.2024 успішно зараховано 30898,35 грн як «відпускні». Однак позивач вважає, що йому мали б виплатити при звільненні вихідну допомогу. Підтвердив суду, що він розумів, що з 30.09.2024 він є звільненим працівником, повідомив, що усно звертався до керівництва про надання йому наказу про звільнення. Доказів звернення суду не надав. Представник позивача адвокат Баранов Ю.Г. зазначив, що звільнення є незаконним, оскільки [PERSON] не вчинив правопорушень, а враховуючи, що йому не видали на руки наказ про звільнення та позивач не є обізнаний з чинним законодавством, а також те, що останній є багатодітним батьком і мусив заробляти кошти, щоб прогодувати сім`ю, вважає, що останній пропустив строк звернення до суду з поважних причин. Долучив копію трудової книжки [PERSON] . Представник відповідача в судовому засіданні 23.10.2025 надала копію журналу обліку трудових книжок, з відміткою про отримання [PERSON] трудової книжки 30.09.2024. 16.12.2025 в судовому засіданні [PERSON] підтримала поданий правовий висновок та вважає, що в позові слід відмовити у зв`язку з пропуском позивача строку звернення в суд без поважних причин. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено,\~що 30\~вересня 2024\~року ДЗ\~«ДС(с)С\~«ПРИКАРПАТСЬКИЙ»\~ [PERSON] \~було звільнено\~від займаної\~посади лікаря-дієтолога\~наказом №\~323/к/тр\~від 30.09.2024\~за згодою\~сторін,\~пункт 3\~статті 40\~КЗпП України.\~Підставою є:\~наказ №\~108/-к/тм\~від 03.09.2024\~«Про догану\~ [PERSON] »;\~наказ №\~109-к/тм\~від 04.09.2024\~«Про догану\~ [PERSON] »\~та наказ\~№\~142-к/тм\~від 30.09.2024\~«Про догану\~ [PERSON] », КЗпП України (а.с. 34). У даному наказі є напис [PERSON] «З наказом категорично не згідний!», що свідчить про ознайомлення позивача зі змістом наказу 30.09.2024. Дана обставина визнається позивачем. Згідно з наказом №\~109-к/тм «Про догану [PERSON] » від 04.09.2024 в.о. генерального директора К.Сімаковою оголошено йому догану за невиконання наказів від 20.08.2024 №\~190 та 22.08.2024 №\~197, а саме: відсутність станом на 04.09.2024: - інформації щодо графіків виходу на роботу працівників кухні і їдальні, та підтвердження, що ці працівники з ними ознайомлені; - журналу інструктажу щодо технологій приготування їжі; - копії заявок на необхідні продовольчі товари, напівфабрикати та сировину за 2024 рік, підтвердження щодо належності цих товарів та сировини; - інформації про заходи, які вживалися щодо підвищення продуктивності праці у 2023-2024 роках; - інформації стосовно впровадження нових методів лікування у 2023-2024 роках; - пояснення щодо розстановки кадрів харчоблоків станом на 01.08.2024 з точки зору продуктивності праці. Строк до 26.08.2024. З цим наказом [PERSON] категорично не згідний, про що свідчить зроблений ним напис на наказі (а.с.3). Відповідно до наказу №\~108-к/тм «Про догану [PERSON] » від 03.09.2024 в.о. генерального директора К.Сімаковою оголошено догану [PERSON] за неналежне виконання своїх посадових обов`язків, а саме: відсутність станом на 28.08.2024 організації лікувального харчування (дієтичного супроводу), що зафіксовано Протоколом виробничої наради від 28.08.2024. На наказі міститься напис [PERSON] про те, що він з ним не згідний. Згідно з копією витягу з журналу обліку трудових книжок ДЗ\~«ДС(с)С\~«ПРИКАРПАТСЬКИЙ» [PERSON] 04.10.2024 було вручено трудову книжку, про що є особистий його підпис (а.с. 51). Цю обставину також не заперечує позивач. Відповідно до роздруківок скріншотів з телефону [PERSON] із мобільного застосунку йому відповідачем було виплачено 30 вересня 2024 року 3740,40 грн як «заробітна плата», 09.10.2024 та 18.10.2024 оплачено «лікарняні» в загальній сумі 12\~609,03 грн, а 15 жовтня 2024 року зараховано 30898,35 грн як «відпускні» (а.с. 224). Згідно посвідчення серії [NUMBER] виданого 21.11.2023 Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Яремчанської міської ради, [PERSON] є батьком 4 дітей (а.с. 15). Таким чином, між сторонами виник спір щодо правомірності звільнення з роботи позивача. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Вирішуючи даний спір суд виходить з таких мотивів та правових норм чинного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов`язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій. Статтею 43\~Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. У відповідності до частини 1\~ст. 36 Кодексу законів про працю України, однією з підстав для припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ч. 3\~ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: 3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Працівник може\~звернутися з\~заявою про\~вирішення трудового\~спору безпосередньо\~до суду\~в тримісячний\~строк з\~дня,\~коли він\~дізнався або\~повинен був\~дізнатися про\~порушення свого\~права. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення ( ст. 233 КЗпП України). У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 758/9773/15-ц вказано, що: «строки звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України. Зазначені строки звернення до суду застосовуються виключно щодо спорів, які за своєю юридичною природою належать до трудового права. Так, частина перша статті 233\~КЗпП України підтверджує визнання тримісячного строку як загального строку для звернення за захистом суб`єктивних трудових прав працівників. Разом з тим ця стаття встановлює виняток для спорів про звільнення. Спір про звільнення - це спір за заявою про поновлення на роботі. Для звернення з позовами про поновлення на роботі встановлено місячний строк… якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України,\~пропущений без\~поважних причин,\~суд відмовляє\~у задоволенні\~позовних вимог\~у зв`язку\~з пропуском\~зазначеного строку». Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 03.04.2024 у справі № 593/1164/21. Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 у справі №990/156/23 зазначила, що стаття 233\~КЗпП України є нормою\~матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу. Відповідно до ст. 234 КЗпП України\~у разі пропуску з поважних причин строків, установлених\~статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. Верховний Суд у постанові від 15.08.2023 у справі № 947/16805/20 вказував, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення. Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 607/10843/22. Також у постанові Верховного Суду від 30.07.2021 у справі № 263/6538/18 зазначено, що «у статті 234 КЗпП України\~не передбачений перелік поважних причин для поновлення строку, їх поважність визначається судом в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами». Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі. Мотивована оцінка\~доказів,\~наданих сторонами\~та висновки\~суду Розглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з матеріалами даної справи, позивач працював у відповідача на посаді лікаря-дієтолога. Наказом від 30.09.2024 №323/к/тр [PERSON] був звільнений з роботи на підставі ч.3\~ст.40 КЗпП України. Як встановлено в судовому засіданні з вказаним наказом [PERSON] ознайомлений 30.09.2024. Відлік місячного строку звернення до суду з цим позовом почався 30.09.2024 з дня ознайомлення його з наказом про звільнення, що є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду, та сплинув 30 жовтня 2024 року. Отже, передбачений ст.\~233\~КЗпП України строк для звернення до суду з позовом у справі про звільнення, закінчився 30.10.2024. Позовна заява подана [PERSON] лише 21.05.2025, що підтверджується відповідною відміткою на позовній заяві. Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від позивача, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики тощо. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача. За загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом, однак на підтвердження вищевказаних обставин позивачем не подано будь-яких доказів, та не наведено обставин важливості пропуску строку. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Суд звертає увагу, що у трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 у cправі № 910/17459/20. У трудових спорах має застосовуватися добросовісність обох сторін, а суд застосовує правові норми, у тому числі норми трудового права, з урахуванням принципу розумності та справедливості. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду та його поновлення позивач посилався на те, що йому не було надано копію наказу про звільнення, не отримав виплат, а також те, що він змушений був працювати на сезонних роботах, оскільки є батьком чотирьох дітей не мав змоги займатись цим питанням. Проте, такі твердження позивача та його представника з приводу поважності причин пропущення строку звернення до суду через відсутність копії наказу про його звільнення та необхідністю заробляти гроші, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду за вирішенням трудового спору. Судом встановлено та не заперечується позивачем факт ознайомлення з наказом про звільнення у день звільнення, тобто 30.09.2024. Тобто [PERSON] знав про зміст такого наказу та його підстави. Однак протягом восьми місяців не вживав жодних дій для захисту свого порушеного права на працю. Доказів звернення до роботодавця, чи відмови його наданні такого наказу суду не надано. Інших обставин, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду, позивачем не наведено. За таких обставин, [PERSON] без поважних причин пропустив встановлений\~ст.233 КЗпП України\~строк звернення до суду з позовом про визнання незаконним та скасування Наказу № 323/к/тр від 30.09.2024 та поновлення на роботі, й підстав для визнання строку пропущеним з поважних причин судом не встановлено, відтак в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення в суд. Розподіл судових витрат Відповідно до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed