Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

У вересні 2025 року позивач звернувся до суду за позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути на свою користь борг за розпискою від 19.07.2024 року в розмірі 5000 тис. доларів, а також судові витрати в сумі 2062,50 грн., які складаються з суми судового збору . Позов обгрунтований тим, що відповідач свої зобов`язання по домоволеності та вказані в борговій розписці строки не виконав. Ухвалою суду від 01.10.2025 справу прийнято до провадження та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив про задволення позову в повному обсязі. Відповідач надав заяву, в якій зазначив, що позов визнає та просить суд задовольнити, а також просить справу розглядати за його відсутності. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги , об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов наступних висновків. До матеріалів справи долучено розписку від 19.07.2024 року, з якої вбачається, що [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США, які отримав у повному обсязі одноразово та зобов`язався повернути не пізніше лютого 2025 року. Матеріалами справи підтверджується, що взяті на себе зобов`язання за договором позики [PERSON] у встановлений договором строк не виконав, позику в строк до лютого 2025 року не повернув. В силу ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 зазначено, щовідповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 611 ЦК України передбачено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання-ч.1 ст.625 ЦК України. Згідно ст. 1047 Цивільного кодексу України, боргова розписка є документом, що підтверджує факт укладання договору позики, а також факт передачі грошових коштів певної кількості від кредитора боржнику. Відносини між громадянами щодо договорів позики регулюються нормами статей 1046, 1047 та 1048 Цивільного кодексу України. З цього випливає, що фізособа, яка надає грошові кошти в позику, абсолютно правомірно,

Outcome: approved