Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Представник позивача, на підставі ст.ст. 11, 525, 526, 530, 714 ЦК України, ст.ст. 57, 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія» заборгованість по оплаті спожитої електричної енергії в сумі 1690 грн. 32 коп. та судовий збір в розмірі 3028,00 грн. В обгрунтування позову вказав, що між позивачем та відповідачкою укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, на підставі якого позивач здійснював постачання електричної енергії відповідачці на об`єкт за адресою: [ADDRESS] . На час подання позовної заяви про стягнення заборгованості відповідач/споживач не звертався з повідомленням до позивача/постачальника про звільнення приміщення та/або остаточне припинення користування електричною енергією, а відтак повинен здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії (п.4.27 ПРРЕЕ). Позивач належним чином і у повному обсязі виконав власні зобов`язання по постачанню електроенергії відповідачці. Відповідачкою за період з 01.04.2023 по 02.05.2024 було використано 1376 кВт/год. У зазначений період були застосовані тарифи, затверджені постановою НКРЕКП від 28.12.2020 р. №1325 та від 30.05.2023 р. №544. Відповідачкою частково проведено оплату у сумі 1490,71 грн.. Порушуючи вимоги ПРРЕЕ та Договору, відповідачка не розрахувалася за спожиту електроенергію, тому заборгованість складає 1690,32 грн. Оскільки між сторонами не було досягнуто згоди відносно добровільної оплати боргу, позивач змушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення вищезазначених коштів на свою користь. Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21.10.2024 року по справі №397/1328/24, провадження 2-н/397/120/24, позивачу було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] боргу за використану електичну енергію. Ухвалою судді від 28.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в поряду спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.17-19). Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові просив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 2-3). Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, відзив не подала (а.с. 16, 27, 29-34, 40, 41, 48). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому, враховуючи вимоги ст.223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи та відповідно до ст. 280-281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд проводить заочний розгляд даної справи за відсутності відповідача, про що постановлена відповідна ухвала, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку, виходячи з такого. Судом встановлено, 13.04.2022 [PERSON] підписано Заяву-приєднання до умов договору та Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія» за адресою: с. Івангород, вул. Набережна,7 (а.с.4-5, 6). Відповідно до Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг ТОВ «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія»: п.2.1 - за цим Договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору; п.3.4 датою початку постачання електричної енергії споживачу є дата зазначена в заяві- приєднанні. Згідно підписаної [PERSON] . Заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія» початок постачання електричної енергії 13.04.2022. Як вбачається з наданого позивачем рахунку суми боргу електропостачання з початку його виникнення, заборгованість відповідачки [PERSON] за спожиту електричну енергію за період з квітня 2023 по травень 2022 включно становить 1690 грн. 32 коп. (а.с.7). Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21.10.2024, на підставі ч.9 ст. 165 ЦПК України, відмовлено у видачі судового наказу за заявою представника Лисенка Сергія Васильовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості по оплаті спожитої електричної енергії (отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника (а.с.8). Правовідносини що склалися між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018, №312, Цивільним Кодексом України. Відповідно до ч.2 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії», договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Вказані вище Правила роздрібного ринку електричної енергії регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами. Відповідно до п. 7 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Згідно з ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положеннями ч.2 ст.642 ЦК України передбачено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) (ч.1 ст.633 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, наявність правовідносин між сторонами за договорами постачання електричної енергії, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з електропостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків. Отже, між сторонами укладено публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Акцептування зазначеного договору відповідачкою відбулося шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору та договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Відповідачка є споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується заявою-приєднання до умов договору від 13.04.2022 та договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, відкритим особовим рахунком на ім`я відповідачки за № [NUMBER] (а.с.4-7). Пунктом 5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Частиною 2 ст.7 вказаного Закону встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема п.5 - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому, ст. 9 вказаного Закону передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п.1 ч.3 ст.58 Закону України «Про ринок електричної енергії», споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Підпунктом 3 пункту 4.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку. Пунктом 4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду. Пунктом 4.27 вказаних Правил передбачено, що у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно. Відповідно до п.5.9 укладеного з відповідачем Договору про постачання елеектричної енергії передбачено, що оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок Постачальника (позивача) надійшла вся сума коштів, у тому числі у разі його зміни. Згідно зі ст.ст.525, 526, 530, 610, 611, 612, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006, № 63566/00Л). Таким чином судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг виконав у повному обсязі та постачав (продав) відповідачці електричну енергію. Відповідачка, як споживач, не виконала передбачені договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг і законом зобов`язання, не здійснила плату за електричну енергію, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 1690 грн. 32 коп. При цьому правильність здійснених розрахунків і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що пред`явлений позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн. (а.с.1, 9).

Outcome: approved