Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Представник позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] /третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову [PERSON] / про визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 08 березня 2025 року [PERSON] з законним представником [PERSON] та [PERSON] домовились із [PERSON] про купівлю-продаж квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В той же день сторонами було укладено відповідний письмовий договір, об`єктом якого є вказана квартира. Сторони домовились про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідач передала позивачу та його законному представнику обумовлене договором нерухоме майно, а [PERSON] сплатила на користь [PERSON] визначену договором вартість нерухомого майна. Таким чином, позивач [PERSON] разом з [PERSON] почали користуватись квартирою, тобто фактично вступили у володіння та користування. Через деякий час [PERSON] звернулась до відповідача з проханням оформити договір купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства посвідчити договір в нотаріальному порядку. Однак, відповідач повідомила, що не може цього зробити, оскільки вона на час укладення договору купівлі-продажу не була власником нерухомого майна, а лише приймала спадщину, яка відкрилась після смерті батька [PERSON] . Про існування цих обставин, [PERSON] та [PERSON] до укладення договору обізнані не були. Перед укладенням угоди їх було запевнено, що саме відповідач є власником вищезазначеного нерухомого майна. Представник позивача адвокат Златі Н.С. у судове засідання не з`явилась, направила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та без участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного вирішення справи. Законний представник позивача [PERSON] до судового засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, правом на подання відзиву не скористалась. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено судом, 08 березня 2025 року сторони домовились про купівлю-продаж квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В той же день сторонами було укладено відповідний письмовий договір, об`єктом якого є вказана квартира. Сторони домовились про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідач передала позивачу та його законному представнику обумовлене договором нерухоме майно, а [PERSON] сплатила на користь [PERSON] визначену договором вартість нерухомого майна. Таким чином, позивач [PERSON] разом з [PERSON] почали користуватись квартирою, тобто фактично вступили у володіння та користування. Через деякий час [PERSON] звернулась до відповідача з проханням оформити договір купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства посвідчити договір в нотаріальному порядку. Однак, відповідач повідомила, що не може цього зробити, оскільки вона на час укладення договору купівлі-продажу не була власником нерухомого майна, а лише приймала спадщину, яка відкрилась після смерті батька [PERSON] . Про існування цих обставин, [PERSON] та [PERSON] до укладення договору обізнані не були. Перед укладенням угоди їх було запевнено, що саме відповідач є власником вищезазначеного нерухомого майна. Отже, нерухоме майно за договором купівлі-продажу відчужене особою, яка не мала на це права, натомість визначене договором нерухоме майно не було загублено власником, не було вкрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння, не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав його майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Позивач та [PERSON] , як добросовісні набувачі, у відповідності до вимог ст. 330 ЦК України, набули право власності на спірне нерухоме майно, оскільки придбали його у відповідача, яка на час укладення договору купівлі-продажу не мала права його відчужувати, однак згідно із вимогами ст. 388 ЦК України, вказане майно не було загублено власником, не було вкрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння, не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав його майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, суд приходить до висновку, що нерухоме майно яке перейшло до позивача за договором купівлі-продажу від 08 березня 2025 року, не може бути у нього витребувано. Тобто позивач правомірно володіє та користується спірним нерухомим майном. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що викладені позивачем обставини знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні та підтверджуються наданими доказами, тому є всі законні підстави для задоволення позовних вимог з метою недопущення порушення права власності. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у своїй заяві представник позивача просила залишити судові витрати за позивачем, питання про стягнення судових витрат з відповідача судом не розглядалось. На підставі викладеного та

Outcome: approved