Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

До Шевченківського районного суду міста Дніпра у червні 2025 року надійшов вищезазначений позов в якому позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання банківських послуг «Mоnоbank» від 10.10.2018 у розмірі 98834,82 гривень та судові витрати у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою судді від 12 червня 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Доводи позивача викладені у позові. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 10.10.2018 року відповідач отримав кредит у розмірі 50000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок № [NUMBER] . У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 03.03.2025, відповідач має заборгованість у розмірі 98834,82 грн. за тілом кредиту. Оскільки позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, Банк був вимушений звернутися до суду з даним позовом для стягнення заборгованості в примусовому порядку. Відповідач відзиву не надав. Фактичні обставини встановлені судом. Суд встановив, що 10 жовтня 2018 року між Акціонерним товариством «УНІВЕРСАЛ БАНК» та [PERSON] шляхом підписання Анкети-заяви було укладено Договір про надання банківських послуг «MONOBANK», який за своєю правовою природою є договором приєднання та включає у себе власне заяву, Умови і правила обслуговування, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту. В межах виконання умов даного правочину [PERSON] засвідчив генерацію ключової пари з Особистим Ключем у мобільному додатку та надав згоду на використання удосконаленого електронного підпису. На виконання договірних зобов`язань Банк відкрив на ім`я [PERSON] поточний рахунок № [NUMBER] та встановив кредитний ліміт у розмірі 50 000,00 грн, проте Відповідач, скориставшись наданими грошовими коштами, не дотримався обов`язків щодо їх своєчасного повернення та сплати щомісячних мінімальних платежів. Внаслідок тривалого невиконання зобов`язань, понад 90 днів, та з урахуванням права Банку на зміну кредитного ліміту і нарахування відсотків згідно з Тарифами, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яка станом на день подання позову складає 98 834,82 грн та повністю відноситься до загального залишку за тілом кредиту без нарахування пені чи штрафних санкцій. Норми права, що застосував суд. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Позивач, обґрунтовуючи необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором та підписаної сторонами анкети-заяви, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які долучені до справи, не можуть визнаватись як складова частина кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, оскільки вони не містять ані дати їх складання, ані підпису позичальника, чи будь-якої іншої ознаки, яка б могла дозволити встановити факт обізнаності позичальника саме із цими умовами та тарифами на момент підписання анкети-заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. У постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17 зазначено, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Висновок суду. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з пріоритету відомостей, що містяться у первинних банківських документах. У процесі судового розгляду встановлено, що Анкета-заява від 10.10.2018 р. не містить визначення розміру відсоткової ставки, а надані Банком Умови і правила та Тарифи не підписані Відповідачем, що згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/160/17 унеможливлює стягнення будь-яких нарахувань, крім фактично отриманого та неповернутого тіла кредиту. Ключовим доказом у справі суд вважає виписку за банківським рахунком № [NUMBER] , яка є первинним документом, що відображає реальний рух коштів та фінансовий результат взаємовідносин сторін. Згідно з даними цієї виписки станом на 20.06.2025 р., показник «Баланс на кінець періоду» становить -51 812,82 грн, що в банківському обліку є відображенням від`ємного сальдо, тобто сукупного дефіциту коштів, який утворився внаслідок того, що сума всіх видаткових операцій Відповідача перевищила суму його власних зарахувань на вказану величину. Зокрема, зафіксована у виписці сума витрат (235 434,14 грн) за вирахуванням суми повернених коштів (171 221,59 грн) та з урахуванням початкового залишку підтверджує, що обсяг фактично використаного та неповернутого Відповідачем ресурсу Банку («чистого» тіла кредиту) становить саме 51 812,82 грн. Водночас заявлена Банком сума позову в розмірі 98 834,82 грн, яку Позивач у повному обсязі називає «тілом кредиту», суперечить даним про реальний від`ємний баланс рахунку та свідчить про штучне збільшення основного боргу шляхом приєднання до нього капіталізованих відсотків. Оскільки судом встановлено відсутність доказів погодження Відповідачем розміру відсоткової ставки та механізму її капіталізації, а загальна сума нарахованих відсотків за весь період складає 73 112,25 грн, суд відкидає наданий Позивачем розрахунок як такий, що не відповідає умовам правомірності нарахувань у договорах приєднання. Таким чином, базуючись на відомостях первинного документа виписки, що чітко відокремлює реальні витрати клієнта від подальших бухгалтерських нарахувань Банку, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню, виключно суму фактичного залишку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 51 812,82 грн, відмовляючи в решті позову через відсутність згоди сторін щодо його істотних умов. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд виходить із принципу пропорційності їх відшкодування ступеню задоволення позовних вимог. Враховуючи, що Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, а позовні вимоги задоволено частково, з Відповідача на користь Банку підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог, що становить 1587,28 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved