Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

позивач просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 29.12.2011 р. Дворічанського району управління юстиції Харківської області, за актовим записом № 38, після розірвання шлюбу прізвище не змінювати та відстрочити оплату судового збору до винесення рішення, обґрунтовуючи позов наступним. 29 грудня 2011 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано службою Дворічанського районного управління юстиції Харківської області, за актом записом № 38, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 29.12.2011 року. Діти зареєстровані та проживають з нею за адресою: [ADDRESS] . З 2023 року вона з чоловіком не проживає разом, їхня сім`я перестала існувати. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає: протягом останніх років відповідач зраджував їй, вчиняв сварки. Все це призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з вини відповідача. Спору щодо поділу спільного майна в них немає. Після розірвання шлюбу діти будуть проживати з нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений, про що свідчить оголошення на сайті Кагарлицького районного суду Київської області, причини неявки суд не повідомив. Згідно інформації з Єдиного державного демографічного реєстру встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши позивача, яка не заперечує проти проведення заочного рішення та дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про винесення заочного рішення про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України). Згідно положень ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 29 грудня 2011 року уклали шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дворічанського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 38. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , про що видано свідоцтво про народження Виконавчим комітетом Кутьківської сільської ради Дворічанського району Харківської області серії [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , про що видано свідоцтво про народження Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії [NUMBER] . Подружжя спільного господарства не ведуть і позивач має бажання розірвати шлюб. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище [PERSON] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved