Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

у серпні 2025 року ТОВ «ФК «Ейс» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за Кредитним договором № 828341065 від 20.08.2021року в розмірі 102 875,40грн, сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн і 7 000,00 грн витрат на правничу допомогу. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 20.08.2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 828341065 у формі електронного документа з використанням електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора MNV55ER9. ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» свої зобов`язання перед відповідачем за вказаним кредитним договором виконало та надало кредит в розмірі 22 000,00 грн, перерахувавши 20.08.2021 року вказану суму коштів на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] . Разом з тим, [PERSON] свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого право грошової вимоги до відповідача за спірним Кредитним договором перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого право грошової вимоги до відповідача за вказаним Кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». В подальшому, 20.10.2023 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено Договір факторингу № 20/10/23-0, згідно з яким до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Посилаючись на те, що [PERSON] не виконала свої зобов`язання за Кредитним договором № 828341065 від 20.08.2021 року, укладеним з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», ТОВ «ФК «Ейс» просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 102 875,40 грн, з яких: 22 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 80 875,40 грн - заборгованість за відсотками. Ухвалою від 05.09.2025 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 183-184). 21.10.2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому [PERSON] просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що з урахуванням внесеної відповідачем часткової оплати за кредитом, право позивача нараховувати проценти припинилося зі спливом строку дії договору - 18.10.2021 року, тобто нарахуванням позивачем процентів після спливу строку кредитування є неправомірним, в зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 29 880,00 грн; на момент укладення 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» Договору факторингу № 28/1118-01 боргових зобов`язань у відповідача за Кредитним договором № 828341065 від 20.08.2021 року не існувало, відтак не могли відступатися права кредитора за цим Договором, тому ТОВ «ФК «Ейс» є неналежним позивачем і не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості; матеріали справи не містять доказів здійснення оплати за Договорами факторингу. 24.10.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив на вказану позовну заяву, в якій [PERSON] зазначає, що відповідачу нараховано суму процентів відповідно п. п. 1.8., 1.12.1. Кредитного договору № 828341065 від 20.08.2021 року на умовах автопролонгації; строк дії укладеного 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» Договору факторингу № 28/1118-01 продовжено до 31.12.2024 року, та межах його дії відступлене первісним кредитором право вимоги ТОВ «Таліон Плюс» до відповідача; до позовної заяви надано документи, що підтверджують фінансування на кожному етапі переходу права вимоги. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20.08.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 828341065 в формі електронного документа з використанням електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора MNV55ER9, на підставі якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» здійснило перерахування грошових коштів відповідачу в сумі 22 000,00 грн, строком на 30 днів (дисконтний період) (п. п. 1.3., 1.7. Договору). За змістом п.п. 1.9., 1.9.1., 1.9.3. вказаного Договору визначено, що в період дисконтного періоду нарахування процентів здійснюється щоденно за ставкою 0,54 % від суми кредиту за кожний день користування. Нарахування процентів за користування кредитом після закінчення дисконтного періоду здійснюється в розмірі 1,98 % відсотків від суми кредиту за кожен день користування ним. Згідно з п. п. 1.12., 1.12.1. цього Договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за Договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. Відповідно до п. 1.12.2. вказаного Договору з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Згідно з п. 1.13. цього ж Договору проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.9. або 1.12.2. Договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання траншу за Договором, та до дня фактичного повернення всієї суми кредиту позичальником. Факт виконання ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» своїх зобов`язань за вказаним Кредитним договором, зокрема перерахування 20.08.2021 року грошових коштів у сумі 22 000,00 грн відповідачу на емітовану на її ім`я картку № [NUMBER] (№ 5168-7456-0181-0713, [NUMBER] ) підтверджується довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 828341065/23052025/Є від 23.05.2025 року та витребуваною судом на підставі ухвали від 05.09.2025 року з АТ КБ «ПриватБанк» інформацією від 30.09.2025 року від № 20.1.0.0/7-250924/40048-БТ, а також випискою за договором б/н за період з 20.08.2021 року по 25.08.2021 року. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118/01 строк дії якого закінчується 28.11.2019 року. Відповідно до п. 1.3. цього Договору визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали низку додаткових угод: № 19 від 28.11.2019 року, № 26 від 31.12.2020 року, № 27 від 31.12.2021 року, № 31 від 31.12.2022 року, № 32 від 31.12.2023 року - якими продовжено до 31.12.2024 року строк дії Договору факторингу № 28/1118/01 від 28.11.2018 року. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 161 від 23.11.2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до [PERSON] за вказаним Кредитним договором на загальну суму 67 473,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 22 000,00 грн, 45 473,00 грн - заборгованість за відсотками. 23.11.2021 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підписано Протокол узгодження предмета факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги № 161 від 23.11.2021 року. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчили передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. Таким чином, право вимоги перейшло від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку, а отже право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 23.11.2021 року, тобто після укладання Кредитного договору № 828341065 від 20.08.2021 року. Згідно акта звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2021 року за сплати суми фінансування за реєстром прав вимоги № 161 від 23.11.2021 року за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року сторони підтверджують, що станом на 31.12.2021 року фактором здійснено повну оплату суми фінансування за відступлення права вимоги за реєстром прав вимоги № 161 від 23.11.2021 року за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, зі строком дії до 04.08.2021 року. В подальшому між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено низку додаткових угод, якими продовжено строк дії цього Договору факторингу до 30.12.2024 року. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 102 875,40грн, з яких: 22 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 80 875,40 грн - заборгованість за відсотками. На виконання вимог договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» здійснено платіж на рахунок ТОВ «Таліон Плюс» грошові кошти в розмірі 3 818981,17 грн, що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті №4097 від 30.05.2023 року. 20.10.2023 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладений Договір факторингу № 20/10/23-03, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком № 1 є невід`ємною частиною договору. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 20/10/23-03 від 20.10.2023 року до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 828341065 від 20.08.2021 року в сумі 102 875,40 грн, з яких: 22 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 80 875,40 грн - заборгованість за відсотками. На підтвердження переходу права вимоги до [PERSON] від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК«Ейс» позивач надав платіжну інструкцію в національній валюті від 20.10.2023 року №2109. Таким чином, суд вважає доведеним право вимоги позивача до відповідача за Кредитним договором № 828341065 від 20.08.2021 року. Надані суду докази суд вважає належними та допустимими. Згідно з випискою з особового рахунка за Кредитним договором № 828341065 від 20.08.2021 року за період з 20.10.2023 року по 31.07.2025 року сума заборгованості [PERSON] становить 102 875,40 грн, з яких: 22 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 80 875,40 грн - заборгованість за відсотками. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Частиною 1 ст. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ч. 2 ст. 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі Договору факторингу № 20/10/23-03 від 20.10.2023 року за Кредитним договором № 828341065 від 20.08.2021 року на суму 22 000,00 грн (тіло кредиту). Крім того, в матеріалах справи наявні докази того, що картковий рахунок № [NUMBER] належить саме відповідачу та, що на її рахунок 20.08.2021 року надходили кошти від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на підставі спірного Кредитного договору, а саме 22 000,00 грн. Що стосується посилань відповідача на незаконність та понад встановлений Кредитним Договором строк нарахування процентів, то суд зазначає, що за змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як встановлено вище, умовами Кредитного договору № 828341065 від 20.08.2021 року визначено, що строк його дії становить 30 днів (дисконтний період) і в цей період відповідачу нараховується проценти в розмірі 0,54 від суми кредиту за кожний день користування. Поряд із цим, п. 1.9.3. цього ж Договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом після закінчення дисконтного періоду здійснюється в розмірі 1,98 % відсотків від суми кредиту за кожен день користування ним. Пунктом п. п. 1.12. та 1.12.1. цього Договору сторони погодили продовження загального строку дії Договору за яким зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. Сторонами визнається та не заперечується факт здійснення часткової оплати відповідачем кредитної заборгованості, що свідчить про настання відкладальної обставини, в зв`язку з чим період нарахування процентів відповідачу повинен становити в загальній кількості 120 календарних днів, з яких: 30 календарних днів дисконтного періоду; 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. Одночасно, в п. 1.12.2. вказаного Договору визначено, що з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти в розмірі, що становить 2,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Та виходячи саме із вказаного розміру процентної ставки, позивачем нараховано [PERSON] розмір заборгованості в частині сплати процентів у сумі 80 875,40 грн за період з 24.11.2021 року по 16.01.2022 року. Верховним Судом у постанові від 14.05.2022 року в справі № 944/3046/20 вказано, що в разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3,4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення «contra proferentem». «Contra proferentem» (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem») - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» («no individually negotiated»), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін». Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Враховуючи наведене, суд вважає, що при стягненні заявленої позивачем заборгованості не підлягають врахуванню суперечливі, неоднозначні умови, які дозволили кредитодавцю нарахувати суми грошових коштів за користування кредитом поза вказаним строком кредитування, який визначений умовами договору та в розмірі 2,98 % (п. 1.12.2. цього ж Договору) в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Відтак, сума відсотків за користуванням кредитом, яка підлягає до стягнення з відповідача, повинна становити:за дисконтний період (30 календарних днів, виходячи з процентної ставки 0,54 % за кожний день) 3 564,00 грн=22 000,00 грн*0,54/100*30та за 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду, яка нараховується за процентною ставкою 1,89 %суму в розмірі 39 204,00 грн=22 000,00 грн*1,89/100*90, а всього 42 768,00 грн. Враховуючи ту обставину, що відповідач повністю не повернула отримані нею від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитні кошти на користь позивача (нового кредитора) з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за Договором № 828341065 від 20.08.2021 року в загальному розмірі 64 768,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тіло кредиту) 22 000,00 грн та заборгованість за відсотками 42 768,00 грн, в зв`язку із чим, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні пропорційно до частки задоволених позовних вимог у розмірі 1 525,14 грн (62,96 %). Щодо витрат на правничу допомогу, то суд вказує, що згідно з матеріалами справи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: Договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-02 від 05.06.2025 року, Додаткову угоду № 25770502593 від 05.06.2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-02 від 05.06.2025 року, Акт прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-02 від 05.06.2025 року, в якому зазначений перелік наданих правових і юридичних послуг (складання позовної заяви, вивчення матеріалів справи, підготовка адвокатського запиту та клопотання про отримання інформації про зарахування кредитних коштів), всього затрачено 6 год, вартість послуг склала 7 000,00 грн. Від відповідача у відзиві надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження яких адвокат витратив значний час та позивачем не надано квитанцію про оплату наданих послуг. Однак, Верховний суд у постановах від 16.05.2019 року в справі № 823/2638/18 та від 13.12.2018 року в справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12.02.2020 року в справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відтак, враховуючи, що позивач підтвердив, понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 407,20 грн - пропорційно до частки задоволених позовних вимог (62,96 %), що відповідає принципу пропорційності розподілу витрат відповідно до вимогст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial