Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

з Галицького районного суду м. Львова до Залізничного районного суду міста Львова, за підсудністю, на підставі п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, передано справу №461/5104/25 за позовом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» - Ґедзь Ольги Віталіївни до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики №3915472 в розмірі 18178 грн., та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.12.2020 року між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договір позики №3915472 на суму 6000 грн. Первісним кредитором виконані умови договору та перераховані кошти згідно договору однак відповідачем умови договору не виконані внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 18178 грн. Зазначає, що відповідно до договорів відступлення права вимоги до ТзОВ «Фінпром маркет» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №3915472 від 29.12.2020 року. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. Ухвалою від 08 жовтня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та в подальшому недоліки усунено. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу слухати у спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач, отримавши копію ухвали про відкриття провадження та пам`ятку про права та обов`язки, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, у встановлений судом строк не надала до суду відзив на позовну заяву, чи заяву про неможливість подання такого. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши наявні в справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з матеріалів справи, 29.12.2020 року між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договір позики №3915472 підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором c42k1wVgCK. (а.с.26) Також, на підтвердження укладення договору позивачем долучено довідку про ідентифікацію. (а.с.47). Відповідно до умов договору сторонами погоджено суму кредиту 6000 грн, строк кредитування: 30 днів, дату видачі позики 29.12.2020 року, дату повернення позики (останній день) 28.01.2021 року. Також погоджено базову процентну ставку 1.99% за кожен день користування кредитом. (а.с.26) На підтвердження виконання умов договору, щодо перерахування кредиту відповідачу, позивачем долучено копію платіжної інструкції ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» відповідно до якої відправник коштів ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», отримувач [NUMBER] , сума 6000, дата та час здійснення операції 29.12.2020. (а.с.50) При цьому, суд також враховує, що даний номер платіжної картки [NUMBER] зазначений в договорі №3915472 від 29.12.2020 року, як реквізити надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту. (а.с.26) Дана обставина також підтверджується відповіддю представника АТ КБ «ПриватБанк» - Косенко А.С., відповідно до якої на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] . (а.с.151) 21.06.2021 року між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №2106. Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 21.06.2021 року до договору факторингу відбулося відступлення прав вимоги за договором №3915472 від 29.12.2020 року. (а.с.52-71) 03.04.2023 року між ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТзОВ «Фінпром маркет» укладено договір факторингу №030423-ФМ. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №3915472 від 29.12.2020 року. (а.с.72-91) Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з наданими позивачем розрахунком заборгованості за договором позики договором №3915472 від 29.12.2020 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитом в розмірі 18178 грн., з яких 6000 грн. заборгованість за тілом кредита, 12178 грн. заборгованість за процентами за період з 29.12.2020 року по 05.06.2025 року (а.с.9-14) Беручи до уваги отримання відповідачем кредиту, невиконання відповідачем умов договору, що призвело до порушення терміну погашення кредиту за кредитним договором, суд приймає до уваги виписку з особового рахунку, наданий позивачем, в частині підтвердження наявності заборгованості по кредиту. Водночас, щодо розміру такої заборгованості, суд зауважує наступне. Позивачем долучено розрахунок заборгованості здійснений ТзОВ «Фінпром маркет» за період з 29.12.2020 року по 05.06.2025 року. (а.с.9-14) Однак, суд звертає увагу, що оскільки договором №3915472 від 29.12.2020 року визначений строк його дії, який становить 30 днів,до 28.01.2021 року (останній день), саме протягом цього строку позивач мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. Згідно положень п. 1, 2 договору, сторони погодили суму у розмірі 6000 грн., строк дії договору 30 днів, дату повернення позики (останній день) 28.01.2021 року, базову фіксовану процентну ставку 1.99 % в день. (а.с. 26) У договорі чітко зазначено строк дії договору 30 днів, дата надання позики 29.12.2020 року, дата повернення позики (останній день) 28.01.2021 року. ( а.с. 12) Позивачем не долучено доказів, які підтверджують пролонгацію дію договору відповідачем. Договором визначений строк його дії, який становить 30 днів, саме протягом цього строку позичальник мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. Статтями 1046, 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Велика Палата виснувала, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Слід зазначити, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту після прострочення виконання грошового зобов`язання нараховуються проценти за порушення грошового зобов`язання у розмірі, визначеному законом або договором (частина друга статті 625 ЦК України). Виходячи із суми позики, узгодженої процентної ставки та строку кредитування (строку договору), заборгованість відповідача за відсотками складає - 3582 грн. (6000*30*1.99%=3582). Таким чином, заборгованість становить 9582 грн. яка складається з 6000 грн. заборгованості по тілу кредиту та 3582 грн. заборгованості по процентам. Разом з тим суд приймає до уваги, що відповідно до розрахунку наданим позивачем боржником здійснювалися оплати на погашення заборгованості за договором №3915472 від 29.12.2020 року на загальну суму 2150 грн. (а.с.9-14) Відтак заборгованість відповідача за договором №3915472 від 29.12.2020 року становить 7432 грн. (9582 розмір заборгованості 2150 сплачено відповідачем = 7432). Враховуючи вищезазначене позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Представник позивача також подав заяву про розподіл судових витрат понесених у зв`язку з розглядом справи у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 3500 грн. Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав копію договору про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024 року, копію витягу з Акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 19.05.2025 року, Акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. (а.с.92-106). Враховуючи наведене із відповідача на користь позивача слід стягнути: 3500 грн. за надані послуги правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 2422.40 грн. що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи (а.с.15). Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 990 грн. 28 коп. (40,88 % від 2422,40 грн.) судового збору та 3500 грн. за наданні послуги правової допомоги. На підставі наведеного та

Outcome: approved