Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 липня 2019 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] у Березанському міському відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 51. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Як вказує позивач, після укладення шлюбу подружнє життя спочатку було гармонійним, однак з часом між ним та [PERSON] виникли серйозні непорозуміння у питаннях побуту, виховання дитини, розподілу сімейних обов`язків, матеріальних витрат та спільного дозвілля. Зі сторони відповідачки неодноразово мали місце конфлікти, образи, байдужість до сімейних обов`язків, що поступово призвело до втрати взаємної поваги, довіри та емоційного зв`язку між подружжям. Починаючи з травня 2025 року, сторони фактично не проживають однією сім`єю, спільного господарства не ведуть, матеріально один одного не підтримують. Між ними відсутні подружні стосунки, спільних планів на майбутнє не мають, зобов`язань один перед одним не несуть. Шлюб фактично розпався, сімейні стосунки не підтримуються, почуття подружньої любові та довіри втрачено. Позивач зазначає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, оскільки воно суперечить його особистим інтересам і не відповідає інтересам дитини. Він не має наміру примушувати відповідачку до спільного життя і переконаний, що збереження шлюбу суперечить моральним засадам подружжя, передбаченим статтею 56 Сімейного кодексу України. Зважаючи на наведене, [PERSON] вважає, що збереження формального шлюбу не має сенсу, адже сім`я фактично розпалася, а примирення сторін неможливе, оскільки шлюб повністю втратив своє значення як сімейного союзу, заснованого на любові, взаємоповазі та моральній підтримці. [PERSON] в позові підкреслює, що вважає поновлення шлюбно-сімейних відносин та збереження сім`ї неможливим, і твердо бажає розірвати шлюб, у зв`язку з цим просить термін для примирення не надавати. Також в позові зазначено, що за усної домовленості сторін їх спільна дитина продовжуватиме проживати з матір`ю (відповідачкою). Позивач, як батько, не заперечує проти цього та готовий брати участь у вихованні та забезпеченні дитини, шляхом сплати аліментів, згідно з рішенням суду. Відтак позивач просить суд розірвати шлюб між [PERSON] , 1996 року народження, та [PERSON] , 1994 року народження, зареєстрований 06 липня 2019 року Березанським міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №51. Судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем. 17.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечень. Кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з матеріалами справи, аргументами іншої сторони та реагувати на них відповідно до вимог ЦПК України. Відповідачці [PERSON] копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з додатками, судова повістка про виклик до суду на 08.12.2025 були надіслані судом на адресу місця проживання відповідача, зареєстровану у встановленому законом порядку. Однак, конверт повернувся до суду з відміткою органів поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 24-25). Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також відповідачці [PERSON] судові повістки про виклик до суду на 08.12.2025, 23.12.2025 були надіслані судом у мобільний додаток «Viber» і отримані останньою, про що свідчать матеріали справи (а.с. 23, 27). Тобто, відповідач є належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання в силу вимог ст. 128 ЦПК України. Разом з тим, 17.12.2025 до канцелярії суду [PERSON] подала заяву, у якій просила суд судове засідання призначене по даній справі на 23 грудня 2025 р. о 11:00 проводити без її участі (а.с. 29). Відповідачка [PERSON] не скористався своїм правом, наданим ст. 178 ЦПК України, та не подала відзив. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Також разом з позовною заявою позивач подав заяву, у якій просив суд здійснювати розгляд даної справи за його відсутності (а.с. 13). Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, для відкладення судом розгляду справи, суд не вбачає. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено загальні засади регулювання сімейних відносин. Так, згідно з ч. 1, 6 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. (ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06 липня 2019 року, [PERSON] та [PERSON] 06 липня 2019 року зареєстрували шлюб, про що 06 липня 2019 року Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області було зроблено відповідний актовий запис за № 51 та видано свідоцтво про шлюб, копію якого долучено до позовної заяви. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу: [PERSON] (а.с. 10). [PERSON] народилася [INFO] , про що 06 липня 2019 було зроблено відповідний актовий запис № 74 та Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 06 липня 2019 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Батько: [PERSON] , мати: [PERSON] (а.с. 11). Зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу матиме ознаки примушування до шлюбу, що є недопустимим. Відтак, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог п.п. 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, і питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 гривень (а.с. 1), однак в прохальній частині позовної заяви просив суд судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем. На підставі ст. 7, 24, 105, 112 СК України, ст. 4, 12, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 354-355 ЦПК України, суд

Outcome: approved