Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

У грудні 2021року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення. Позивач свої вимоги обґрунтовують тим, що за результатами електронних торгів, організованих Державним підприємством «СЕТАМ» 17.09.2021 року з продажу квартири (лот №553745), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , переможцем, та, в подальшому, законним власником квартири стало ТОВ «ЛЬВІВСЬКІ АПАРТАМЕНТИ». Зазначене підтверджується Протоколом №553745 проведення електронних торгів від 17.09.2021 року, Актом про реалізацію предмета іпотеки на електронних торгах від 23.09.2021 року ВП №64645972 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №283361599 від 08.11.2021 року. В подальшому позивач дізнався, що в квартирі проживає та зареєстрована [PERSON] , що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні №58095898 від 02.03.2021 року. Відповідач не має ніякого відношення до позивача та не є членом родини учасника позивача, також не є власником спірної квартири. Між позивачем та відповідачем немає ані договору найму чи оренди, ані будь-яких інших договорів чи домовленостей, на підставі яких відповідач мала б право проживати в квартирі. Право користування квартирою було набуто відповідачем за часів іншого власника квартири - [PERSON] , право власності якої на квартиру було припинено у зв`язку з продажом квартири на електронних прилюдних торгах. Позивач зазначає, що [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 09.11.2021 року. Відповідач вселились до квартири та була зареєстрована в ній за згодою колишньої власниці квартири, яка втратила права власності на неї до своєї смерті, а згодом померла, а тому відповідач також втратила право користуватись квартирою та підлягає виселенню. Ухвалою суду від 29.12.2021 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 15.11.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового засідання. 24.02.2023 року до суду надійшло клопотання від представника позивача ТОВ "Львівські апартаменти"-адвоката Демченко В.С. про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/20795/21 за позовом [PERSON] до ТОВ "Львівські апартаменти", Державного підприємства "СЕТАМ", приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чижика Андрія Павловича про визнання недійсним електронних торгів та протоколу проведення електронних торгів, скасування акту Ухвалою суду від 27.03.2023р. зупинено провадження по справі. 14.01.2025 ухвалою суду поновлено провадження по справі та призначено до судового розгляду. 30.10.2025 від відповідачки [PERSON] надійшло клопотання про прийняття зустрічного позову. Ухвалою суду від 04.11.2025 відмовлено в прийнятті зустрічного позову. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідачка просила суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що предметом позову є ніби-то порушення прав ТОВ "Львівські апартаменти", як власника спірної квартири за адресою [ADDRESS] . Однак, сам факт власності не підтверджується жодним правоустачовлюючим документом. Єдиним доказом заявленим у переліку додатків є додаток № 4 копія витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 283361599 від 08.11.2021 р.", але цей документ є дуже сумнівним доказом в силу неповноти та неналежності оформлення. Відповідачка зазначає, що 17.03.2008 р. між нею та гр. [PERSON] було укладено Договір позики. Даний договір був укладений сторонами у визначений законом спосіб (у письмовій формі з підписами) згідно ст.ст. 212 та 213 ЦК України, як договір з відкладальними умовами та правом їх тлумачення позичальником ще у 2008 р., тобто за десять років до створення ТОВ "Львівські апартаменти". Відповідачка зазначає, що саме цей договір позики і був предметом розгляду Святошинським районним судом м. Києва за позовом відповідачки до [PERSON] , яким було винесено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру від 12.10.2012, а ВДВС Мвністерства юстиції у Святошинсьнському районі винесені постанови про арешт та заборону відчуження спірної квартири на підставі виконавчого листа, виданого згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва про задоволення позовних вимог відповідачки, що підтверджується постановою про відкриття провадження та арешт на квартиру від 14.11.2012, постановою про арешт та заборону відчуження майна [PERSON] від 21.01 2014 р.; постановою про арешт всього майна [PERSON] від 21.08.2017 р. Відповідачка зазначає, що на сьогоднішній день, в силу положень договору позики від 17.03.2008 укладеним між нею та [PERSON] , а також відповідним рішенням Святошинського районного суду м. Києва та постановами ВДВС Святошинського району, вона є законним користувачем, співвласником, а з 25.09.2021 єдиним спадкоємцем даної квартири за заповітом, а отже має право кори стування спірною квартирою пожиттєво. Суд, заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що спірна квартира придбана позивачем з електронних прилюдних торгів. Гарантійний внесок для участі в електронних торгах та сума, що мали бути перерахована на рахунок продавця за придбання Квартири, сплачені ТОВ «ЛЬВІВСЬКІ АПАРТАМЕНТИ» в установлені строки та в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями. П. 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №2831/5 від 29.09.2016 року, передбачено, що протягом п`яти робочих днів з дня надходження коштів від реалізації предмета іпотеки виконавець складає акт про реалізацію предмета іпотеки відповідно до вимог статті 47 Закону України "Про іпотеку" та не пізніше наступного робочого дня надсилає його Організатору. Ст. 47 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що Організатор електронного аукціону протягом трьох днів з дня формування за результатами електронного аукціону протоколу надсилає відповідний протокол державному виконавцю, приватному виконавцю, а також інші документи, що підтверджують реалізацію предмета іпотеки відповідно до цього Закону. На вимогу державного виконавця, приватного виконавця для перевірки дотримання порядку проведення електронного аукціону організатор електронного аукціону зобов`язаний подати державному виконавцю, приватному виконавцю повну та достовірну інформацію і документи, цо стосуються організації та проведення електронного аукціону. Протягом п`яти робочих днів з дня надходження коштів від реалізації предмета іпотеки державний виконавець, приватний виконавець складає акт про реалізацію предмета іпотеки, в якому зазначаються: назва виконавчого документа, на підставі якого здійснено реалізацію предмета іпотеки, його номер та дата видачі, найменування органу (посадової особи), який видав документ; відомості про іпотекодержателя та іпотекодавця; стисла характеристика та місцезнаходження предмета іпотеки; назва організатора електронного аукціону, який проводив електронний аукціон, дата його проведення; відомості про покупця; початкова ціна предмета іпотеки та ціна продажу; сума коштів, перерахована за придбаний предмет іпотеки, включаючи гарантійний платіж, та дати їх перерахування; відомості про те, що електронний аукціон відбувся з дотриманням вимог цього Закону. Акт про реалізацію предмета іпотеки підписується державним виконавцем, затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, скріплюється печаткою цього органу або підписується приватним виконавцем, скріплюється його печаткою та не пізніше наступного дня надсилається до організатора електронного аукціону, який проводив електронний аукціон. Державний виконавець, приватний виконавець не може відмовити у видачі акту про реалізацію предмета іпотеки, якщо така реалізація здійснювалася відповідно до вимог цього Закону. Протягом п`яти робочих днів з дня надходження від державного виконавця, приватного виконавця акту про реалізацію предмета іпотеки організатор проведення електронного аукціону видає цей акт покупцеві, нотаріально засвідчені копії акту надсилає іпотекодержателю та іпотекодавцю. На підставі акту про реалізацію предмета іпотеки нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання майна з електронного аукціону. Судом встановлено, що право власності на спірну квартиру за позивачем зареєстровано 08.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грушицькою В.В., відповідно до вищевказаних норм права на підставі Акту про реалізацію предмета іпотеки від 23.09.2021 року, наданого приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Хоменком В.В. Реєстрація здійснена відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з врахуванням вимог глави 12 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, відповідно до яких свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, видається нотаріусом за місцезнаходженням майна лише на підставі копії акту про проведені публічні торги, складеного державним виконавцем та затвердженого начальником (заступником начальника) відповідного органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем. Судом встановлено, що реєстрація права власності позивача на спірну квартиру здійснено з дотриманням всіх вимог законодавства України, а тому ствердження відповідача, що позивач є недобросовісним набувачем спірної квартири, а сам факт перереєстрації права власності на квартиру є сумнівним та/або протизаконним, не відповідають дійсності та не можуть братись судом до уваги. В своїх ствердженням відповідач посилається на Договір позики від 17.03.2008 року, що був укладений між нею та колишньою власницею спірної квартири - [PERSON] , а також на те, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.10.2012 року у справі 2608/14664/12 накладено арешт на спірну квартиру та на підставі цього відкрито виконавче провадження. Суд, зазначає, що Договір позики від 17.03.2008 року, на який посилається відповідач був укладений в простій письмовій формі, та не був забезпечений передачею відповідачу в іпотеку (заставу) спірної квартири. Відповідно, на спірну квартиру не було накладено обтяження заборона на її відчуження на користь відповідача, як то передбачається Цивільним кодексом України та Законом України «Про іпотеку». Зокрема, п.п. 1-2ст. 577 Цивільного кодексу України передбачено нотаріальне посвідчення договору застави та реєстрація застави, а саме: 1. Якщо предметом застави є рухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. 2. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, пановлених законом. П. 1 ст. 585. Цивільного кодексу України встановлено: 1. Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, установленихзаконом. П. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» встановлено: «Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону...». Крім того, ст. 572 Цивільного кодексу України встановлено: В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов 'язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч. 7 ст. З Закону України «Про іпотеку»: Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Оскільки між відповідачем та колишнею власницею спірної квартири не укладався договір іпотеки, та, відповідно не здійснювалось державної реєстрації обтяжень зазначеної вище квартири на користь відповідача, будь-які ствердження, що відповідач є «першим кредитором» [PERSON] не відповідають дійсності. Судом встановлено, що за наявною інформацією, що відображена в документах, на підставі яких здійснювалась реєстрація права власності позивача на Квартиру, а також за інформацією, наявною в рішенні Святошинського районного суду м. Києва у справі №2-1158/11 від 22.06.2011 року, що набрало законної сили, розміщеному в Єдиному державному реєстрі судових рішень на сайті Судової влади України, спірна квартира була придбана її попередньою власницею за кредитні кошти, отримані нею за Договором про іпотечний кредит за № 1.08032305 від 20.03.2008 року, укладеному [PERSON] із ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк», правонаступником якого є ВАТ «Платинум Банк». В якості забезпечення зобов`язання за вказаним договором, між [PERSON] та банком також було укладено Іпотечний договір № 1.08032305 від 20.03.2008 року, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку спірну квартиру. Під час укладення вказаного договору іпотеки на спірну квартиру було накладено обтяження та заборону на її відчуження, згідно з вимогами діючого на той час законодавства України. Саме це є підтвердженням першочергового права ЗАТ "Міжнародний іпотечний банк", правонаступником якого є ВАТ «Платинум Банк», а в подальшому - ТОВ «Росвен Інвест Україна», на звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру), не зважаючи на наявність інших арештів чи обтяжень, що виникли пізніше, після нотаріального посвідчення договору іпотеки та внесення відповідної інформації про обтяження та заборону на відчуження до відповідних державних реєстрів. Крім того, суд, зазначає, що під час прийняття рішення Святошинського районного суду м. Києва у справі №2-1158/11 від 22.06.2011 року, судом було досліджено наявні обставини справи та встановлено право ВАТ «Платинум Банк», а в подальшому - ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернути стягнення на Квартиру. Крім того, вказане рішення суду набрало законної сили в 2011 році, в той час, як відповідач посилається на ухвалу суду та виконавчі провадження, якими було накладено арешт на спірну квартиру на її користь, датовані 2012 роком. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Згідно ч. 3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР, громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Таким чином, зазначене вище положення Житлового закону установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, придбане ними за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Згідно ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Зважаючи на зазначене, оскільки Договір позики від 17.03.2008 року, на який посилається відповідач не був забезпечений іпотекою, а між відповідачем та колишньою власницею спірної квартири існували лише усні, нічим не підтверджені, домовленості, суть яких підтвердити чи перевірити не вбачається можливим, та оскільки спірна квартира була передана в іпотеку ЗАТ "Міжнародний іпотечний банк» відповідно до вимог чинного законодавства України, правонаступником якого в подальшому здійснено звернення стягнення на спірну квартиру на підставі рішення суду, що набрало законну силу, в рамках виконавчого провадження, та оскільки реєстрація права власності позивача на спірну квартиру здійснена з дотриманням всіх вимог законодавства України, ствердження відповідача, про те, що вона є законними користувачем, «першим кредитором», стягувачем, співпокупцем співвласником, та спадкоємцем квартири є безпідставними та не відповідають дійсності.. Враховуючи вищевикладене у сукупності досліджених матеріалів справи та наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку, що позивачем на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, доведені позовні вимоги щодо примусового виселення відповідаа з займаного житлового приміщення, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно ст.ст. 319, 526 ЦК України, ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України та

Outcome: approved