Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

28.08.2025 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області отримано в системі «Електронний суд» від позивача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» позовну заяву до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу), яка зареєстрована судом 03.09.2025, в якій позивач посилався на наступні обставини. 06 лютого 2024 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон» (надалі Позивач) було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме транспортного засобу «VOLKSVAGEN PASSAT», державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується полісом № ЕР-213266318 (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 160 000,00 грн, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320 000,00 грн, франшиза 3 200,00 грн. Строк дії полісу з строк дії полісу з 15.02.2024 по 14.02.2025. У відповідності до умов вказаного Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування. 03 липня 2024 року об 11 год. 10 хв. у м. Біла Церква по вул. Молодіжній, 13/16 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «VOLKSVAGEN PASSAT», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , [INFO] (надалі Відповідач) та «DODGE JOURNEY», державний номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] . Внаслідок вище вказаної ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , посвідчення водія серії [NUMBER] та заяви-повідомлення від Потерпілого про настання дорожньо-транспортної пригоди за полісом ОСЦПВВНТЗ від 04.07.2024 додаються). 29 липня 2024 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області була винесена Постанова у справі про адміністративне правопорушення № 357/10154/24, відповідно до якої встановлено, що 03.07.2024 об 11 год. 10 хв. Відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом «VOLKSVAGEN PASSAT», державний номерний знак [NUMBER] , не стежив за дорожньою обстановкою, проявив неуважність під час руху, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив наїзд на припаркований автомобіль «DODGE JOURNEY», державний номерний знак [NUMBER] , після чого, будучи учасником ДТП, залишив місце пригоди. Вказаними діями Відповідач порушив вимоги п.п. 2.3(б), 2.10а, 12.1., 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України. За вчинення вказаних дій Відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП. Дана Постанова набрала законної сили 08.08.2024 (копія Постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/10154/24 від 29.07.2024 додається). 2 вересня 2024 року до Позивача надійшла заява власниці транспортного засобу «DODGE JOURNEY», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] (потерпіла особа), про виплату страхового відшкодування від 13.08.2024 (копія заяви про виплату страхового відшкодування від 13.08.2024 додається). Позивач визнав вищевказану дорожньо-транспортну пригоду за участю застрахованого транспортного засобу «VOLKSVAGEN PASSAT», державний номерний знак [NUMBER] , страховим випадком. У відповідності до п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції Закону № 1961-IV, що діяв на момент укладання полісу № ЕР-213266318 від 06.02.2024, надалі Закон № 1961-IV) Позивач та потерпіла особа досягли згоди про розмір страхового відшкодування, визначеного на підставі ремонтної калькуляції № 2319-01-50 від 03.07.2024. На виконання умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-213266318 від 06.02.2024 та на підставі заяви потерпілої особи від 25.09.2024 Позивачем було перераховано страхове відшкодування в розмірі 40 900 (сорок тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок, що підтверджується страховим актом № 2319/01/50/1 та платіжною інструкцією № 564 від 24.02.2025 на суму 40 900,00 грн (копії ремонтної калькуляції № 2319-01-50 від 03.07.2024, заяви потерпілої особи від 25.09.2024, страхового акту № 2179/01/50/1 від 05.02.2025 та платіжної інструкції №17811 від 05.02.2025 додаються). Отже, ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» виконало своє зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-213266318 від 06.02.2024 в повному обсязі. За приписами абзацу в) підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції Закону № 1961-IV, що діяв на момент укладання полісу № ЕР-213266318 від 06.02.2024) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2024 року у справі № 357/10154/24 підтверджується, що Відповідач залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний. Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи наведене, здійснивши страхову виплату потерпілій особі, Позивач набув право зворотної (регресної) вимоги до Відповідача у розмірі 40 900 (сорок тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок як до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Зазначають, що Позивачем вживалися заходи щодо досудового врегулювання даного спору, а саме: Позивачем 01 квітня 2025 було надіслано на адресу Відповідача, зазначену в Постанові Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2024 року у справі №357/10154/24, вимогу вих. № 2538 від 01.04.2025 про відшкодування шкоди в порядку регресу, у якій Позивач просив Відповідача сплатити в порядку регресу суму у розмірі 40 900,00 грн. В даній вимозі Відповідач попереджався, що у разі невиконання вище вказаних вимог у строк до 30 квітня 2025 року Позивач буде змушений звернутися з позовною заявою до Суду за захистом своїх законних інтересів. Документи, надіслані Позивачем поштою за місцем проживання Відповідача, були повернуті Позивачу 22.04.2025 за закінченням встановленого терміну зберігання. 22.04.2025 Позивач повторно надіслав вимогу вих. № 2538 від 01.04.2025 з додатками до неї Відповідачу простим листом (копії вимоги вих. № 2538 від 01.04.2025 про відшкодування шкоди в порядку регресу, чеку АТ «Укрпошта» № 0304900103335, конверту та трекінгу поштового відправлення додаються). Вимога Відповідачем була проігнорована, а тому Позивач змушений звертатися з даною позовною заявою до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Тому, просив суд стягнути в порядку регресу з Відповідача [PERSON] ( [INFO] ) на користь Позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (п/р № [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк, код ЄДРПОУ: 20080515) суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 40 900 (сорок тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок та судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок ( а. с. 1-9 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2025, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. (а. с. 44-45 ) та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 04 вересня 2025 року судом були здійснені запити стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача (а. с. 49). 10 жовтня 2025 року за вх. № 58280 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача (а. с. 50). Згідно отриманої інформації, [PERSON] , [INFO] з 16.01.1990 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом ( ч. 1 ст. 27 ЦПК України ). Тому, з урахуванням вищенаведеного, дана справа підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області. Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. Ухвалою судді від 14 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у справі за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу). Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Призначено судове засідання у справі на 09 годину 30 хвилин 19 листопада 2025 року ( а. с. 51-52). 19 листопада 2025 року розгляд справи було відкладено на 23.12.2025 ( а. с. 61 ) у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача та відсутністю відомостей про його належне сповіщення, повернувся поштовий конверт без вручення ( а. с. 60 ). В судове засідання 23.12.2025 учасники справи не з`явились. Так, позивач ПАТ «СК Еталон» в судове засідання 23.12.2025 свого представника не направило, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить Довідка про доставку електронного документу у вигляді довідки про відкладення судового засідання від 19.11.2025, яка доставлена 23.11.2205 ( а. с. 63 ). Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Згідно п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України). Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в добровільному порядку (частина шоста статті 14 ЦПК України). Зміст вказаної процесуальної норми свідчить про те, що для цілей ЦПК України офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі. Вказаний висновок також узгоджується з правовою позицією щодо належного виклику учасника справи засобами електронної пошти, викладеною Верховним Судом у постановах від 01 червня 2022 року у справі № 761/42977/19 (провадження № 61-1933св22) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 761/877/20 (провадження № 61-11706св21). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Водночас, 24.11.2025 за вх. 68370 судом отримано від представника позивача Щукіної Інни Миколаївни заяву, в якій просила провести судове засідання 23.12.2025 за відсутності позивача та його представника за наявними в матеріалах справи документами. ПрАТ «СК «Еталон» підтримує позовні вимоги, викладені в позовній заяві в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення ( а. с. 65-66 ). Відповідач [PERSON] в судове засідання 23.12.2025 не з`явився ( вдруге), про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином, але на час розгляду справи повернувся поштовий конверт без вручення ( а. с. 69 ). Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно ( ч. 5 ст. 128 ЦПК України ). Так, судові повістки та вся кореспонденція з суду направлялася судом на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] після отримання відповіді з відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача. Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду ( близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ). Оскільки, як зазначено вище, на адресу суду повернувся поштовий конверт без вручення, враховуючи позицію викладену в постанові ВП ВС від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, оскільки направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином був повідомленим та завчасно про дату, час та місце слухання справи у відповідності до вищенаведеного. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності ( ч. 3 ст. 211 ЦПК України ). В свою чергу, представник позивача скористувалась правом, передбаченим ч. 3. ст. 211 ЦПК України. З боку відповідача на адресу суду не надходило жодних заяв та клопотань, як не надходило і відзиву на позовну заяву позивача. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 23.12.2025 постановлено проводити заочний розгляд у зазначеній цивільній справі. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 06 лютого 2024 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме транспортного засобу «VOLKSVAGEN PASSAT», державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується полісом № ЕР-213266318 (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 160 000,00 грн, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320 000,00 грн, франшиза 3 200,00 грн. Строк дії полісу з строк дії полісу з 15.02.2024 по 14.02.2025 ( а. с. 24 ). У відповідності до умов вказаного Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивач ПАТ «СК «Еталон» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування. Так, 03 липня 2024 року об 11 год. 10 хв. у м. Біла Церква по вул. Молодіжній, 13/16 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «VOLKSVAGEN PASSAT», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , [INFO] (надалі Відповідач) та «DODGE JOURNEY», державний номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] . Внаслідок вище вказаної ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 29 липня 2024 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення № 357/10154/24, відповідно до якої встановлено, що 03.07.2024 об 11 год. 10 хв. відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом «VOLKSVAGEN PASSAT», державний номерний знак [NUMBER] , не стежив за дорожньою обстановкою, проявив неуважність під час руху, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив наїзд на припаркований автомобіль «DODGE JOURNEY», державний номерний знак [NUMBER] , після чого, будучи учасником ДТП, залишив місце пригоди. Вказаними діями відповідач порушив вимоги п.п. 2.3(б), 2.10а, 12.1., 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України. За вчинення вказаних дій відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили 08.08.2024 ( а. с. 29-32 ). В зазначеній постанові суду вказано, що у судовому засіданні громадянин [PERSON] визнав вину. Пояснив, що зіткнення сталось через раптову технічну несправність його автомобіля, а саме переднього колеса, внаслідок чого втратив контроль над транспортним засобом. Намагався відшукати власника автомобіля власними силами, однак ці спроби не мали успіху, тому він залишив місце ДТП. Просив призначити покарання у мінімальних межах санкції. Вказаним судовим рішенням застосовано до [PERSON] штраф у розмірі 3 400 гривень. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 2 вересня 2024 року до позивача надійшла заява власниці транспортного засобу «DODGE JOURNEY», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] (потерпіла особа), про виплату страхового відшкодування від 13.08.2024 ( а. с. 43 ). Встановлено, що на виконання умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-213266318 від 06.02.2024 та на підставі заяви потерпілої особи, позивачем було перераховано страхове відшкодування в розмірі 40 900 грн, що підтверджується страховим актом № 2319/01/50/1 ( а. с. 40 ) та платіжною інструкцією № 564 від 24.02.2025 на суму 40 900,00 грн ( а. с. 42 ). Отже, ПрАТ «СК «Еталон» виконало своє зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-213266318 від 06.02.2024. Здійснивши страхову виплату потерпілій особі, позивач зазначав, що набув право зворотної (регресної) вимоги до відповідача у розмірі 40 900 гривень як до особи, відповідальної за заподіяний збиток та останнім вживалися заходи щодо досудового врегулювання даного спору та 01 квітня 2025 було надіслано на адресу відповідача вимогу за вих. № 2558 ( а. с. 13-14 ) про відшкодування шкоди в порядку регресу, у якій позивач просив відповідача сплатити в порядку регресу суму у розмірі 40 900 гривень. Документи, надіслані позивачем поштою за місцем проживання відповідача, були повернуті позивачу без вручення з відміткою за закінченням встановленого терміну зберігання ( а. с. 17 ). Позивач зазначав, що 22.04.2025 повторно надіслав вимогу вих. № 2538 від 01.04.2025 з додатками до неї відповідачу простим листом (копії вимоги вих. № 2538 від 01.04.2025 про відшкодування шкоди в порядку регресу, чеку АТ «Укрпошта» № 0304900103335 ( а. с. 16 ), але вимога відповідачем була проігнорована, а тому позивач змушений звертатися з даною позовною заявою до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідальність страховика регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 5 цього Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Статтею 22 вищезазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За ст. 22 п. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України ,,Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу(далі -ЦК) України. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже, спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Абзацом 1 пункту 6 розділу VI "Прикінцеві та Перехідні Положення» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції Закону № 3720-IX, що набрав чинності з 01.01.2025) передбачено, що Договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. За приписами абзацу в) підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції Закону № 1961-IV, що діяв на момент укладання полісу № ЕР-213266318 від 06.02.2024) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Відповідно до висновку, який сформульовано у пункті 69 постанови Великої Палати Верховного Суду 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження№ 14-176цс 18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Такий же висновок сформований і Верховним Судом у постанові від 24 березня 2021 року у справі № 523/3212/19 (провадження №61-12680св20). Як встановлено судом та зазначено вище, постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2024 року у справі № 357/10154/24, яке набрало законної сили підтверджується, що відповідач залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний. Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому, оскільки відповідач [PERSON] , як особа яка своїми діями задала шкоди та після дорожньо-транспортної пригоди самовільно залишив місце пригоди, то у ПАТ «СК «Еталон», як у Страховика після виплати страхового відшкодування виникло право подати регресний позов на фактично виплачену суму до вказаного водія. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, оскільки зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 16.09.2015р. по справі № 6- 284цс15; постанові ВСУ від 23.03.2016 р. по справі № 6-2598цс15. Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. В свою чергу, з боку відповідача не вчинено жодних дій на відшкодування збитків, доказів протилежного не надано. Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сплаченому розмірі потерпілій особі в розмірі 40 900 грн є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в силу вимог абзацу в) підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наявні правові підстави для стягнення у порядку регресу із відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем, який виплатив потерпілій особі завдану майнову шкоду, правомірно заявлені вимоги до відповідача. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача. Поняття «судовий збір» надане у Законі України «Про судовий збір», відповідно до ст. 1 якого під судовим збором розуміється - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. При зверненні з вищевказаною позовною заявою ПАТ «СК «Еталон» сплатила судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень, що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією № 20202 від 15.08.2025 ( а. с. 10 ). Зазначена сума судового збору була сплачена враховуючи те, що позовна заява позивачем була подана до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», то у відповідності до ЗУ «Про судовий збір», застосовується понижуючий коефіцієнт 0,8, що узгоджується з правовою позицією, висловленую Верховним Судом в ухвалах від 14.12.2021р. у справі № 9901/454/21, від 31.01.2022р. у справі № 316/356/20, від 03.02.2022р. у справі № 300/1617/21, від 14.02.2022р. у справі № 560/4216/21, від 15.02.2022р. у справі № 560/8629/21. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача і понесенні останнім при зверненні до суду судові витрати у вищевказаному розмірі. Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 288 ЦПК України позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved