Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

15 серпня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти за договором позики (розпискою) від 05 січня 2021 року в сумі 3817,64 доларів США , з яких: 3000,00 доларів США сума основної заборгованості, 810,00 доларів США відсотки за користування позикою, 7,64 доларів США 3% річних за період з 06.07.2022 року по 05.08.2022 року. Також просить стягнути з відповідача судові витрати. Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 18 серпня 2022 року, головуючим суддею визначено Мальованого В.О. Ухвалою судді від 18 серпня 2022 року у справі відкрите спрощене позовне провадження, призначено судовий розгляд у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням від 12 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 3810 доларів США, з яких: основна сума боргу 3000 доларів США, відсотки за користування позикою 810 доларів США. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1393 гривні 25 копійок. В стягненні з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15000,00 гривень, відмовлено. 14 квітня 2023 року відповідач [PERSON] подав заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою судді від 18 квітня 2023 року [PERSON] поновлено строк звернення із заявою про перегляд заочного рішення. Призначено судовий розгляд за його заявою. Ухвалою судді від 24 квітня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] від 21 квітня 2023 року про допуск до участі у справі в якості представника [PERSON] . Ухвалою суду від 03 травня 2023 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення. Скасовано заочне рішення від 12 жовтня 2022 року. Справу призначено до нового розгляду, який ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 11 травня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу [PERSON] відчужувати свою частку у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 29 травня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Михалевич І.М. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою судді від 29 травня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Михалевич І.М. про надання дозволу на проведення трансляції судових засідань у справі в мережі Інтернет на «YouTube» каналі «Судова влада України». 29 травня 2023 року та 07 червня 2023 року представник відповідача [PERSON] адвокат Михалевич І.М. подала клопотання за змістом яких просила провести судову почеркознавчу експертизу розписки від 05 січня 2021 року. 01 червня 2023 року, 07 червня 2023 року відповідач [PERSON] в особі представника [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] , в якому просив: визнати правочин звернення [PERSON] до суду з неналежним доказом (борговою розпискою), як зловживання правом та недійсним; припинення дії, яка порушує право шляхом відмови у задоволенні позову [PERSON] за «недоказаністю» та недоведеністю. Ухвалою судді від 08 червня 2023 року відмовлено у звільненні [PERSON] від сплати судового збору, та встановлено додатковий строк для сплати судового збору за зустрічним позовом. Ухвалою суду від 12 червня 2023 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про захист прав, який об`єднано в одне провадження з позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Прийнято рішення про розгляд справи порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Ухвалою судді від 14 червня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Михалевич І.М. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою судді від 15 червня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Михалевич І.М. про витребування доказів «… з ПФУ розгорнуту довідку щодо доходів та з податкової щодо сплати податків з зазначених доходів. Судові витрати пов`язані з призначенням експертизи [PERSON] ». Ухвалою судді від 22 червня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Михалевич І.М. про надання дозволу на проведення трансляції судових засідань у справі в мережі Інтернет на «YouTube» каналі «Судова влада України». Ухвалою суду від 27 червня 2023 року задоволено клопотання представника відповідача Михалевич І.М. про відвід судді Мальованого В.О. Цивільну справу ЄУН №337/2559/22 (провадження №2/337/941/2023) передано до канцелярії Хортицького районного суду м. Запоріжжя для вирішення питання про призначення іншого судді для розгляду цієї справи в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 28 червня 2023 року, головуючим суддею визначено Бредуна Д.С. Ухвалою судді Хортицького районного суду міста Запоріжжя Бредуна Д.С. від 29 червня 2023 року прийнято до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики і за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про захист прав. Призначено розгляд справи спочатку в підготовчому засіданні. 24 липня 2023 року позивач за первісним позовом [PERSON] подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому заперечував щодо її задоволення. Вказав, що подання зустрічного позову такого характеру направлене на обмеження права [PERSON] , і факт звернення до суду не може бути предметом судового розгляду. Вважав, що поведінка [PERSON] направлена на затягування розгляду справи і є зловживанням правами. 24 липня 2023 року позивач за первісним позовом [PERSON] подав клопотання про закриття провадження за зустрічним позовом згідно п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, посилаючись на практику Верховного суду, що дії особи на звернення до суду не може бути предметом судового розгляду. Ухвалою суду від 05 вересня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача за первісний позовом [PERSON] про «залучення в якості законного представника Державу України в особі правозахисника, громадського діяча та журналіста [PERSON] ». 17 жовтня 2023 року відповідач за первісним позовом [PERSON] подав: заяву про виправлення помилки в ухвалі суду від 05 вересня 2023 року; клопотання про залучення «Держави України в особі правозахисника, громадського діяча та журналіста [PERSON] » в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору; заяву про відвід судді Бредуна Д.С.; заяву про зупинення провадження у справі до закінчення «воєнного стану та у зв`язку з проведенням медіації». Ухвалою суду від 17 жовтня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Бредуна Д.С. Ухвалою суду від 17 жовтня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про залучення «Держави України в особі правозахисника, громадського діяча та журналіста [PERSON] » в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. Ухвалою суду від 17 жовтня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про зупинення провадження у справі через воєнний стан та у зв`язку з проведенням медіації. Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про виправлення помилки в ухвалі суду від 05 вересня 2023 року. 19 грудня 2023 року на електронну пошту суду від відповідача [PERSON] надійшли клопотання і заяви: заява про відвід судді Бредуна Д.С.; клопотання про залучення до матеріалів справи тексту Конституції України на 50 аркушах для дослідження під час розгляду справи та при вирішенні процесуальних питань; клопотання про залучення в якості представника [PERSON] громадянина України [PERSON] ; клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору «Держави України в особі правозахисника, громадського діяча та журналіста [PERSON] »; клопотання про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; клопотання про витребування від мобільного оператора зв`язку «МТС» інформації про вхідні і вихідні зв`язки позивача [PERSON] на номери відповідача [PERSON] та свідка [PERSON] ; клопотання щодо проходження [PERSON] (детектора брехні) з боку позивача [PERSON] ; Ухвалою суду від 08 лютого 2024 року заяву [PERSON] про відвід судді Бредуна Д.С. залишено без розгляду. Ухвалою суду від 08 лютого 2024 року заяву [PERSON] про залучення «Держави України в особі правозахисника, громадського діяча та журналіста [PERSON] » в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, залишено без розгляду. Ухвалою суду від 08 лютого 2024 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про залучення з підстав договірних відносин в якості його представника громадянина України [PERSON] . Крім того, ухвалою суду протокольної форми від 08 лютого 2024 року відмовлено в заяві [PERSON] про «використання в якості доказу у справі» тексту Конституції України. Ухвалою суду від 08 лютого 2024 року: Закрите підготовче провадження по даній справі.; На підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України закрите провадження у справі за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про захист прав.; Цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.; Клопотання відповідача [PERSON] про виклик свідків задоволено частково.; Встановлено наступний порядок з`ясування обставин справи та порядок дослідження доказів, а саме: заслухати вступне слово учасників, допитати свідків зі сторони відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , після чого дослідити письмові докази, вирішити питання щодо призначення почеркознавчої експертизи.; Викликано в судове засідання вищевказаних свідків та попереджено їх про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань за статтею 385 КК України та завідомо неправдиві показання статтею 383 КК України.; Відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про витребування інформації у оператора мобільного зв`язку.; Відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про призначення у справі поліграфічної експертизи. Ухвалою суду від 02 червня 2025 року клопотання відповідача [PERSON] задоволено частково. Призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено експертам наступне питання: чи виконані написання ПІБ « [PERSON] » і підпис в нижній частині розписки від 05 січня 2021 року саме [PERSON] , [INFO] , чи його виконано іншою особою? Проведення експертизи доручено експертам Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Витрати на проведення експертизи покладено на відповідача [PERSON] . Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 11 листопада 2025 року до суду надано повідомлення Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №1408/16-06/-25 від 30 жовтня 2025 року, згідно якого, у зв`язку з несплатою рахунку за проведення експертизи, ухвалу суду про призначення судової почеркознавчої експертизи від 02 червня 2025 року залишено без виконання. Ухвалою суду від 12 листопада 2025 року провадження у справі відновлено, призначено судове засідання. В судове засідання 25 листопада 2025 року [PERSON] не з`явився. Про поважність неявки суд не повідомив. 22 грудня 2025 року на електронну пошту суду відповідач [PERSON] надіслав клопотання, про участь в режимі відеоконференціїї в засіданні, що призначено на 23 грудня 2025 року (момент відправлення електронного листа 19 грудня 2025 року о 17:22 годині, тобто після закінчення робочого часу суду). Ухвалою судді від 22 грудня 2025 року клопотання [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції залишено без розгляду, оскільки момент фактичної подачі клопотання до суду (як і момент його електронного відправлення), не відповідав мінімально-завчасному п`ятиденному строку, визначеному ч.2 ст. 212 ЦПК України. Копія цієї ухвали о 14:57 годині 22 грудня 2025 року направлена на електронну пошту [PERSON] , з якої він подавав клопотання. В судове засідання 23 грудня 2025 року [PERSON] не з`явився повторно. Про поважність неявки суд не повідомив, жодних клопотань не подав. Враховуючи повторність поспіль неявки до засідань відповідача [PERSON] , з урахуванням позиції позивача, який наполягав на завершенні розгляду, а також, оскільки [PERSON] приймав попередню участь у розгляді справи та був присутній при дослідженні всіх доказів, суд ухвалив завершити розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] . В судових засіданнях позивач [PERSON] просив задовольнити позов і пояснював, що 05 січня 2021 року надав [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 3000 доларів США за розпискою, для ведення підприємницької діяльності, зі строком повернення до 05 липня 2022 року. Гроші видавав готівкою, «на руки». 26 червня 2021 року він бачився з [PERSON] , і той обіцяв повернути борг вчасно, однак не повернув. Наступного разу він зустрівся з [PERSON] 27 червня 2021 року, та почали перемовини по поверненню боргу, але [PERSON] нічого не робив. Тільки розповідав, що його матеріальний стан погіршився у зв`язку із пандемією коронавірусу. До цього (30.11.2019 року) також позичав [PERSON] гроші за розписками. В судових засіданнях відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Пояснював, що в 2019-2020 роках вів спільну діяльність з [PERSON] , та довіряв йому, два рази (30.11.2019 року і в січні 2020 року) позичав у нього гроші (2 тисячі доларів і 3 тисячі євро) за розписками. Інших коштів у відповідача не брав. Надалі при зустрічах [PERSON] поводив себе зухвало. Потім була пандемія ковід-19, та відповідач приймав ліки, розірвав відносини з дівчиною. Деякі обставини того часу погано пам`ятає, а тому заявляв клопотання, щоб встановити при проведенні експертизи, в якому стані перебувала особа, що підписувала розписку. Коли він перехворів ковідом, почав віддавати борги всім своїм кредиторам спочатку всім тіло кредиту, а потім вже відсотки. Впевнений, що у [PERSON] брав лише 2 позики, які йому повернув. 05.01.2021 року грошові кошти в сумі 3000 доларів США не позичав, і щоб підписував розписку не пам`ятає. Хоча мав певні проблеми в той час. Що не брав ці гроші, може підтвердити на поліграфі. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що наприкінці весни 2021 року був присутній на зустрічах [PERSON] і [PERSON] по поверненню боргу, в кафе на [ADDRESS] . На першій зустрічі учасники довились, що [PERSON] принесе залишок боргу. На другій, десь через 1-2 тижня, [PERSON] повернув залишок тіла кредиту. Тоді [PERSON] був у пригніченому стані, скаржився на біль у серці. Свідок дав йому таблетку «нітрогліцерину». Було проговорено, що все тіло кредиту повернув, і спочатку він поверне тіло по іншим кредитам, а потім вже відсотки позивачу. [PERSON] передав [PERSON] якусь суму грошей. Скільки свідок не пам`ятає. Тоді на зустрічі погодились, що інших розписок немає. Які саме розписки були між сторонами не знає. [PERSON] при цьому умови позики виконував, оскільки, як чув свідок, той повернув тіло кредиту, та залишились тільки відсотки. З [PERSON] свідок в ті часи працювали разом по доставці товарів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його син [PERSON] працював разом з [PERSON] , та брав у нього гроші на розвиток своєї справи. Коли діла пішли погано, спочатку з ковідом, стало тяжко віддавати борги, і [PERSON] позичав у інших людей, щоб віддати тіло кредиту [PERSON] . Для цього також брав кредити, і [PERSON] разом із [PERSON] були на зустрічі, коли віддали гроші позивачу. Свідок знає, що віддали тіло кредиту в цілому, а відсотки домовились сплатити пізніше. Коли до них прийшли судові виконавці, це було дуже несподівано, оскільки вони вважали [PERSON] порядною людиною, і той мав можливість вирішити питання мирним шляхом. Як заспокоївся, у 2022 році (після початку війни), телефонував [PERSON] і пропонував погасити проценти кредиту, але той не захотів зустрічатись. [PERSON] брав гроші під рукописні розписки. Одну по доларам США, другу по Євро, десь в 2020-2019 роках, по 2-3 тисячі. Брав на свою справу. Присутнім при написанні розписок і передачі грошей між [PERSON] і [PERSON] , свідок не був. Брав кредит у 100 тисяч гривень у банку, щоб погасити іншим, в яких брав, щоб погасити борг [PERSON] . Про усі ці обставини, які пояснив, знає зі слів сина [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що свого сина [PERSON] з позивачем вона познайомила сама, оскільки йому потрібен був водій. Ті почали співпрацювати. Її син мав багато ідей, про які розповідав [PERSON] , і останній запропонував дати гроші. [PERSON] зрадів і не чув, що під 60%. [PERSON] позичав і віддавав проценти. Син показував їй розписки і розповідав про проценти, тому вона знає, у кого і скільки він позичав. Вона відмовляла сина, але той сподівався, що з його планами все вийде, проте тоді почався ковід, і [PERSON] зрозумів, що не зможе вчасно віддати. Він почав просити своїх кредиторів почекати. Ті, що давали без процентів, розуміли, а [PERSON] , сказав, що це його проблеми. Тоді дитина ( [PERSON] ) сів на таблетки, конкретно, кожен день, його навіть відкачували. [PERSON] напозичав кошти, і віддав борг, але залишились відсотки. Він хотів запропонувати написати розписку, що повернув тіло і залишились проценти, а [PERSON] сказав написати розписку, що проценти, це тіло кредиту. Вона просила [PERSON] взяти когось на зустріч на випадок, якщо йому стане погано. Свідок знає, що [PERSON] брав позику у позивача 2 рази, дві і три тисячі доларів і євро. Перед тим, як їхати, [PERSON] показував їй розписки, і розповідав, куди вкладе кошти. [PERSON] розповідав їй тільки про два договори із [PERSON] . Під час самого укладення договорів і передачі коштів вона присутня не була. Заслухавши пояснення учасників, розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно ч.1 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Судом встановлено, що 05 січня 2021 року складено розписку (яка має усі ознаки договору позики), згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, для ведення підприємницької діяльності. Зобов`язується повернути борг у строк до 05 липня 2022 року. Зобов`язується додатково окрім основної суми щомісячно сплачувати 1,5% в доларах США. Суму боргу зобов`язується повернути трьома частинами, з урахуванням щомісячних 1,5%: 05 липня 2021 року 1280 доларах США; 05 січня 2022 року 1203 доларах США; 05 липня 2022 року 1126 доларах США. Така обставина підтверджено розпискою від 05 січня 2021 року, копія та оригінал якої знаходяться у матеріалах справі (оригінал знаходиться в пакеті документів, зібраних для проведення почеркознавчої експертизи). При цьому, суд відхиляє заперечення відповідача [PERSON] щодо не підписання ним цього договору (розписки), та неотримання грошових коштів. Так, для перевірки цієї обставини ухвалою суду від 02 червня 2025 року була призначена почеркознавча експертизу, на вирішення якої поставлено експертам наступне питання: чи виконані написання ПІБ « [PERSON] » і підпис в нижній частині розписки від 05 січня 2021 року саме [PERSON] , [INFO] , чи його виконано іншою особою? Витрати на проведення експертизи покладено на відповідача [PERSON] , який заявив відповідне клопотання. [PERSON] було роз`яснено судом наслідки ухилення від проведення експертизи, та її оплати. Однак, як вбачається з повідомлення Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №1408/16-06/-25 від 30 жовтня 2025 року, рахунок за проведення почеркознавчої експертизи оплачений [PERSON] не був. За таких обставин, оскільки відповідач [PERSON] ухилився від оплати експертизи, не скористався своїм правом спростувати належними і допустимими засобами доказування факт укладення договору, суд приходить до переконання про дійсність такої угоди. Показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не є належним засобом доказування при оспорені факту укладення договору побутової позики, і жодним чином не спростовують ні сам факт укладення угоди, ні отримання за нею грошових коштів у борг, чи порушення умов зобов`язання щодо повернення боргу. Отже суд вважає встановленим, що відповідач [PERSON] власноруч підписав вказаний договір (розписку від 05 січня 2021 року), тим самим погодився з усіма його умовами. Як вказує позивач [PERSON] , і що не спростовувалось у справі, відповідач [PERSON] на даний час ухиляється від добровільного виконання взятих на себе зобов`язань за договором (розпискою від 05 січня 2021 року). Повернення [PERSON] грошових коштів [PERSON] за попередніми позиками, на чому наполягає відповідач та свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не відноситься до предмету доказування у цій справі, та не впливає на зобов`язання за цими конкретними правовідносинами. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як передбачено ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі №501/1773/16-ц. Згідно зі ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно зі ст. 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року № 707/2606/16-ц. Відповідно до вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений зобов`язанням строк, належним чином відповідно до умов договору, вимог закону, звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. При цьому, суд враховує, що у постановах Великої Палати Верховного Суду: №723/304/16-ц від 23.10.2019 року; №464/3790/16-ц від 16.01.2019 року та у постанові №373/2054/16-ц від 16.01.2019 зроблено висновок, який зводиться до того, що позика може бути видана у іноземній валюті. Окрім того, повертати позичальник теж повинен саме іноземну валюту. Так, суди у судових рішеннях по стягненню таких боргів не повинні визначати суму стягнення в українській гривні, а можуть вказувати виключно іноземну валюту у якій була видана позика. За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. При задоволенні вказаного позову, судом також враховується висновок, який був зазначений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: №658/3251/16-ц від 11.12.2019; №658/3251/16-ц від 23.10.2019, про те, що якщо сторони у договорі позики визначили розмір процентів, що підлягають сплаті за користування коштами, то суд повинен стягувати саму ту суму процентів, яка передбачена договором. Відповідач, належними і допустимими доказами приведені в позові обставини не спростував, отже, внаслідок невиконання зобов`язань з повернення суми боргу [PERSON] порушив обумовлений договором строк його повернення, а також визначені діючим цивільним законодавством України вимоги до виконання зобов`язань. До теперішнього часу сума позики у розмірі 3000 доларів США, та відсотки в межах строку дії укладеного договору в сумі 810,00 доларів США, відповідачем не повернуті, а тому підлягають стягненню на користь позивача. Щодо стягнення грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., N 40 - 44, ст. 356) доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд приймає до уваги положення Закону України №2120-IX вказаного вище. Відтак, починаючи з 24 лютого 2022 року, позичальники звільняються від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування Враховуючи зазначене вище, у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 7,64 доларів США (3% річних за період 06 липня 2022 року 05 серпня 2022 року в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України) слід відмовити. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, позивачу підлягає компенсації за рахунок відповідача витрати зі сплати судового збору в сумі 1393,26 гривні. Доказів понесенням позивачем витрат на правничу допомогу, а також, будь яких судових витрат відповідачем, підтверджено не було. На підставі викладеного,

Outcome: partial