Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін у процесуальних заявах по суті. У квітні 2025 року [PERSON] , через свого представника адвоката Волошину О.В., звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня подання заяви до суду. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 19 жовтня 2019 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Подружжя має двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти фактично проживають разом із матір`ю. Відповідач вихованням дітей не займається, будь-якої матеріальної допомоги на утримання не надає, діти повністю знаходяться на утриманні матері, що ставить її в складне матеріальне становище. Спільної згоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. 14 жовтня 2025 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачка проходить військову службу за контрактом у військовій частині ВЧ [NUMBER] з 05.10.2024 та наразі перебуває на Запорізькому напрямку. Відповідач також проходить службу у ВЧ [NUMBER] . Представник відповідача вказує, що позивачка фактично проводить час з дітьми тільки коли в неї відпустка, увесь інший час діти знаходяться у батьків відповідача. До серпня 2025 року відповідач тимчасово не виконував обов`язки військовослужбовця та знаходився з дітьми. В залежності від обставин, окрім батьків відповідача, залучається няня. Крім того, представник відповідача вказала, що відповідно до акту № 172 наданого головою квартального комітету № 14, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , сини [PERSON] , [PERSON] та дружина [PERSON] , на момент складання акту, дружина [PERSON] служить в ЗСУ з 22.08.2024, діти знаходяться на утриманні батька [PERSON] . Також, відповідно до акту № 210 від 03.10.2025, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: дідусь [PERSON] , бабуся [PERSON] , [PERSON] , сини [PERSON] , [PERSON] , та дружина [PERSON] . На момент складання акту, чоловік [PERSON] служить в ЗСУ з 2022 року, дружина [PERSON] служить в ЗСУ з 22.08.2024. Діти знаходяться на утриманні бабусі та дідуся. Тому, представник відповідача просила суд в задоволенні позву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів відмовити. 13 листопада 2025 року, представник позивача [PERSON] адвокат Волошина О.В., звернулася до суду з відповіддю на відзив, в якому вказала, що відповідач є військовослужбовцем, проте, незважаючи на це, участі у вихованні та забезпеченні дітей фактично на брав. Тривалий час відповідач перебував у самовільному залишенні частини, у зв`язку з чим був оголошений у розшук та не мав офіційного місця служби і доходів. Відповідач не цікавився життям дітей, не підтримував із ними жодних стосунків та не надавав жодної фінансової допомоги на їх утримання. Позивач, проходячи військову службу у ЗСУ, самостійно забезпечувала дітей усім необхідним для їх належного розвитку та утримання. Доводи відповідача про те, що діти нібито перебувають на утриманні його батьків, на думку представника відповідача, не відповідають дійсності. Син [PERSON] , зареєстрований разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , а дитина [PERSON] , не має зареєстрованого місця проживання. 28 листопада 2024 року діти [PERSON] та [PERSON] , стали проживати разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . З 07 вересня 2025 року позивач разом із дітьми проживає за новою адресою: [ADDRESS] . Ураховуючи, що позивач самостійно утримує дітей, вона змушена працювати для забезпечення належного рівня їх утримання. Позивач із серпня 2024 року проходить військову службу за контрактом у ЗСУ. Незважаючи на це, вона забезпечує щоденний догляд за дітьми власними силами: позивач має няню, яка постійно перебуває з дітьми протягом дня та ночує разом із ними. Таким чином, діти перебувають під постійною опікою позивача. Іноді, переважно у вихідні дні, діти відвідують бабусю та дідуся, де проводять лише кілька днів на тиждень. Крім того, представник позивача вказала, що позивач заперечує проти наданого акту квартального комітету від 03 жовтня 2025 року, як належного доказу у справі, оскільки зазначений документ не підтверджує фактичного місця проживання дітей, а також не підтверджує обставин, щодо перебування дітей на утриманні дідуся та бабусі. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 02 червня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Позиція сторін в судовому засіданні. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник відповідач звернулася до суду з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, однак на зв`язок не вийшла. В матеріалах справи, також містяться заяви представника відповідача про неодноразові відкладення розгляду справи. Суд, вислухавши думку позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади, [PERSON] та син [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Суду надано належні та допустимі докази про те, що малолітні діти проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Наданими до відзиву відповідача доказами не підтверджується, що діти знаходяться на вихованні та утриманні батька, відповідача по справі [PERSON] . Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959 року), Конвенції ООН про права дитини (1989 року), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року), Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року вказує на те, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. За вимогами статті 182 СК України, у редакція яка діяла на час звернення з даним позовом, - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Доказів на підтвердження домовленості між сторонами щодо способів виконання обов`язку утримувати дітей матеріали справи не містять, матеріалами справи підтверджено, що станом на день розгляду справи діти, які не досягли повноліття, проживають разом з матір`ю, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання дітей повинні бути стягнуті аліменти. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з наступного. За ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що неповнолітні діти проживають разом з матір`ю, відповідач матеріальної допомоги не надає, однак є працездатним, інших дітей не має, інших стягнень на утримання непрацездатних осіб також не має, доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, і з урахуванням вимог ст.182 СК України з відповідача на користь позивача на утримання дітей повинні бути стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів і інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. У відповідності до ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов [PERSON] пред`явлений 03 квітня 2025 року, а тому суд вважає за необхідне стягнути аліменти з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Outcome: approved