Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом в інтересах позивача в якому зазначає, що 01.12.2023 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу ковбасних виробів, відповідно до умов якого позивач продав і передав, а відповідач прийняв з відстроченням платежу ковбасні вироби на загальну суму 209766,00 грн. Даний договір купівлі-продажу оформлений накладною № 2149 від 01.12.2023 року та розпискою відповідача від 01.12.2023 року про отримання ковбасних виробів. Відповідно до умов даної розписки, написаної відповідачем власноручно, останній зобов`язувався повернути позивачу грошові кошти за придбаний товар до 29.12.2023 року без відсотків. Також у розписці зазначено, що у випадку прострочення відповідач зобов`язується повернути вказану суму з відсотками 15 % річних за весь період прострочення. Асортимент ковбасних виробів та їх кількість вказана у накладній №2149 від 01.12.2023 року. До 29.12.2023 року відповідач заборгованість за придбані ковбасні вироби позивачу не повернув, навіть частково. Після такої поведінки відповідача позивач почав неодноразово звертатися до відповідача в телефонному режимі і в переписках в соціальних мережах з вимогою повернути заборгованість за придбаний товар. При такому спілкуванні, відповідач суму боргу визнавав, але постійно знаходив різні причини щодо неповернення позивачу цієї заборгованості. В 2024 році відповідач, частково, банківським переказом на карту позивача перерахував 20000,00 грн. Станом на день пред`явлення позову основна сума заборгованості (залишок боргу) відповідача перед позивачем складає 189766,00 грн. (209766 грн. - 20000 грн.). В розписці від 01.12.2023 року останнім днем виконання грошового зобов`язання було 29.12.2023 року, а у випадку прострочення відповідач зобов`язується повернути позивачу вказану суму з відсотками 15 % річних за весь період прострочення. Таким чином, внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором купівлі-продажу ковбасних виробів: 189766,00 грн. - залишок основної суми боргу за придбаний товар; 31192,43 грн. - інфляційні втрати; 41215,43 грн. - 15% річних від простроченого грошового зобов`язання. Таким чином, згідно з розрахунком ціни позову за період з 30.12.2023 року до 28.05.2025 року, включно, загальна сума заборгованості за договором купівлі-продажу ковбасних виробів складає 262173,86 грн., яку представник просить стягнути з відповідача на користь позивача та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав та пояснив, що він є фізичною особою підприємцем та займається реалізацією ковбасних виробів. Він постійно співпрацював з відповідачем, який брав у нього і раніше ковбасні вироби та завжди кошти повертав за них. Однак, останній раз, відповідач взяв у нього ковбасні вироби на суму 209766 гривень, про що написав розписку, однак грошові кошти, які згідно розписки мав повернути до 29.12.2023 року, не повернув в повному обсязі. В грудні 2023 року, отримуючи ковбасні вироби відповідач був за місцем його роботи та просив кошти за ковбасні вироби віддати пізніше до кінця грудня 2023 року, про що було написано розписку [PERSON] .. Згідно накладної відповідач отримав товар на суму 209765,75 гривень. Товар відповідач отримав не у позику, так як строк зберігання ковбасних виробів обмежений, тому відповідач мав повернути гроші за ковбасні вироби. Договір купівлі-продажу був оформлений накладною та розпискою. Він телефонував відповідачу з приводу сплати коштів за товар після завершення строку вказаного у розписці та частину коштів відповідач віддав, а потім [PERSON] перестав відповідати на дзвінки та його повідомлення. На сьогоднішній день, всі кошти за ковбасні вироби відповідачем не повернуті, сплачено лише 20000,00 гривень. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та вказала, що 01.12.2023 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу ковбасних виробів з відстроченням платежу, що було оформлено накладною та розпискою. Відповідач сплатив за договором лише частину коштів в сумі 20000,00 гривень, решту боргу в сумі 189 766 гривень не повернув. Також, вважала, що в даній справі ефективним способом захисту порушених прав позивача є повернення коштів, так як ковбаса не може бути предметом позики. Відповідач погоджується з сумою зазначеною у розписці. Асортиментом були ковбасні вироби. Представник відповідача вказала, що відповідач не погоджується із переліком ковбасних виробів вказаних у накладній, в якій відсутній його підпис, однак доказів не спростування вказаного доказу не надали, хоча не заперечували щодо отримання ковбасних виробів на загальну суму 209765,75 грн.. 01.12.2023 року відповідач приїхав до позивача за ковбасними виробами та взяв у позивача ковбасні вироби на суму 209765,75 грн. Станом на 02.06.2025 року відповідач на контакт з позивачем не виходить, грошові кошти після пред"явлення позову не сплачував, а тому заявлена в позові сума є простроченим грошовим зобов"язанням за договором купівлі-продажу ковбасних виробів з відстроченням платежу від 01.12.2023 року на загальну суму 209766,00 грн.. В розписці також вказано, що останнім днем виконання грошового зобов`язання було 29.12.2023 року, а у випадку прострочення відповідач зобов`язується повернути позивачу вказану суму з відсотками 15 % річних за весь період прострочення. Таким чином, внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором купівлі-продажу ковбасних виробів в сумі 189766,00 грн. - залишок основної суми боргу за придбаний товар; 31192,43 грн. - інфляційні втрати; 41215,43 грн. - 15% річних від простроченого грошового зобов`язання. Тобто загальна сума заборгованості за договором купівлі-продажу ковбасних виробів складає 262173,86 грн., яку вона просить стягнути з відповідача на користь позивача. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та підтримала подані нею додаткові письмові пояснення (а.с.96-98) та зазначила, що відповідач не визнає позовні вимоги по справі в повному обсязі, вважає їх необгрунтованими та такими, що не відповідають нормам закону, та просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що предметом звернення позивача до суду стало стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу ковбасних виробів від 01.12.2023 року в сумі 262173,86 грн, з урахуванням індексу інфляції, річних. Згідно умов так званого «договору купівлі-продажу» позивач продав і передав, а відповідач прийняв з відстроченням платежу ковбасні вироби на загальну суму 209 766,00 грн. Проте, відповідач стверджує, що жодних цивільно-правових відносин купівлі-продажу товару, а саме: ковбасних виробів з відстроченням платежу, між ним та позивачем не існувало і не було. Позивач підмінив цивільно-правові відносини позики з цивільно- правовими відносинами купівлі-продажу товару, та тим самим не вірно визначив предмет звернення до суду та зміст позовних вимог. В матеріалах справи відсутній укладений між відповідачем та позивачем договір купівлі-продажу ковбасних виробів від 01.12.2023 року, на умови якого посилається позивач як на підставу стягнення грошової заборгованості. Договір купівлі-продажу з відстроченням платежу, стягнення заборгованості за яким стало предметом звернення позивача до суду, на думку позивача, оформлений накладною № 2149 від 01.12.2023 та розпискою відповідача від 01.12.2023 про отримання ковбасних виробів. Навіть, якщо припустити, що договір купівлі-продажу від 01.12.2023 «оформлений» накладною № 2149, то зауважувала, що дана видаткова накладна, підписана одноосібно позивачем, та не має жодної юридичної сили, так як зазначений перелік ковбасних виробів набраний позивачем на свій розсуд, і жодного відношення до відповідача та до договору купівлі-продажу не має. Позивач ніколи не отримував ковбасні вироби саме згідно того переліку який визначений у даній накладній та бачить її вперше. У графі даної накладної прийняв відсутні відомості щодо того, що одержувач прийняв товар, у графі прийняв відсутні будь які позначки, в тому числі і підпис одержувача, яким за накладною зазначено відповідача. Сума договору купівлі-продажу ковбасних виробів, що на думку позивача оформлений у формі накладної становить 209766,00 грн, що, згідно п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України передбачає обов`язкову письмову форму такої накладної. Також, позивачем зазначено, шо формою укладання договору купівлі-продажу ковбасних виробів з відстроченням платежу є також розписка відповідача від 01.12.2023. Проте, згідно змісту розписки відповідач отримав у борг ковбасні вироби від [PERSON] на суму 209766,00 грн., які зобов`язувався повернути [PERSON] до 29.12.2023 без відсотків. У випадку прострочення зобов`язувався повернути вказану суму з відсотками 15% річних за весь період прострочення. До позовної заяви додано саме розписку, якою передано позивачем у борг відповідачу речі визначені родовими ознаками - ковбасні вироби, яку позивач хибно вважає підтвердженням факту виникнення між сторонами цивільно-правових відносин купівлі-продажу. Натомість, розписка від 01.12.2023, згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України є формою підтвердження укладання саме договору позики, а не договору купівлі-продажу, що підтверджує факт існування між позивачем та відповідачем цивільно-правових відносин позики, а не купівлі-продажу, за якими відповідач, отримавши ковбасні вироби мав повернути їх до 29.12.2023 або кошти за них, у разі неповернення ковбасних виробів до 29.12.2023. Позивач зазначає, що у спірних правовідносинах мало місце саме відносини купівлі-продажу з відстроченням» платежу, та зсилається при цьому на норми ст. 694 ЦК України. Зауважувала, що за умовами розписки від 01.12.2023 відбувався не продаж позивачем відповідачу ковбасних виробів, а отримання відповідачем ковбасних виробів від позивача у борг, вартістю на загальну суму 209766,00 грн. Якщо ж виходити з підстав позовних вимог визначених позивачем у позові, і допустити, що у спірних правовідносинах між сторонами мало місце договір купівлі- продажу, то згідно ч.4 ст. 694 ЦК України, на норми якої посилається позивач у позові, то предметом позову мало стати повернення неоплаченого товару, а вимога стоїть про повернення відповідачем коштів, що не відповідає вимогам ст. 694 ЦК України, за умовами якого, якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати саме повернення неоплаченого товару. Отож, позивачем невірно визначено предмет та зміст звернення до суду, так як між сторонами (позивачем та відповідачем) з 01.12.2023 року виникли цивільно-правові відносини позики ковбасних виробів, вартістю 209766 грн., які відповідач мав повернути до 29.12.2023, а не відносини договору купівлі-продажу, як помилково вважає позивач. Щодо нарахування позивачем інфляційних витрат та річних на суму заборгованості то зазначала, що відповідно розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пункту 18 дає право та підстави відповідачу не визнавати в повному обсязі нараховані позивачем інфляційні втрати та річні від прострочення зобов`язання, що виникла за позикою від 01.12.2023. З урахуванням наведеного, вважала, що позивачем не доведено та не обгрунтовано факту укладання між сторонами договору купівлі-продажу від 01.12.2023 року та факту наявності заборгованості саме за договором купівлі-продажу, що є підставою стверджувати про необгрунтованість позовних вимог та їх недоведеність у спосіб обраний позивачем. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В подальшому подала клопотання, в якому просила розглядати справу за її відсутності та за відсутності відповідача. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно ст.ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановленихстаттею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.1 ст. 89 ЦПК України,суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі,

Outcome: approved