Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Позивач ТОВ «Споживчий центр» через систему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №17.07.2024-100001431 від 17.07.2024 у розмірі 40 410 грн та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено вказаний кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 16 000 грн строком на 105 днів зі сплатою процентів. Відповідач станом на 25.11.2025 свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 40 410 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 13 850 грн, по процентам в розмірі 16 800 грн, додаткової комісії 2 240 грн, неустойки 7 2500 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача. Ухвалою суду від 27.11.2025 позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду від сторін не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін не надходило. В наданому відзиві відповідач [PERSON] просить в задоволенні позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» відмовити. Свої вимоги обґрунтовує тим, що долученими до позову документами неможливо достовірно встановити факт їх підписання саме відповідачем, а не іншою особою, належність телефонного номеру [NUMBER] [PERSON] не доведена, частковий номер банківської картки не дозволяє встановити реального отримувача грошових коштів; скрін-шот Bank ID Буднік не містить реквізитів офіційного документа, містить частину відомостей іноземною мовою, проведена ідентифікація за 4 місяці до укладення кредитного договору; лист ТОВ «УПР» щодо перерахування коштів за кредитним договором не містить інформації про отримувача платежу; наданий розрахунок заборгованості не містить математичного розрахунку заявлених до стягнення сум; а стягнення неустойки заборонена положеннями п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. З`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. Так, 17.07.2024 між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» в електронному вигляді, шляхом підписання заявки кредитного договору,було укладено кредитний договір № 17.07.2024-100001431 (кредитної лінії), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 16 000 грн; строк на який надано кредит - 105 днів; дата повернення кредиту - 29.10.2024; процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, процентна ставка 1.0% за один день користування кредитом застосовується протягом чергових періодів; комісія, пов`язана з наданням кредиту, становить 1 120 грн та нараховується у кожному з 2 чергових періодів; орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 18341,84%; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача становить 41 200 грн (а.с. 18-19). Кредитний договір № 17.07.2024-100001431 від 17.07.2025 відповідачем [PERSON] підписаний електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) Е167. 08.11.2024 між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] укладено додатковий договір до кредитного договору № 17.07.2024-100001431, відповідно до якого сторони домовились за ініціативою та на підставі звернення позичальника визначити суму неустойки 7 250 грн, яка підлягає сплаті відповідачем у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору та наявною простроченою заборгованістю в загальному розмірі 42 650, а також узгоджений новий графік платежів (а.с. 21-22). 13.11.2024 між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] укладено додатковий договір до кредитного договору № 17.07.2024-100001431, відповідно до якого сторони домовились за ініціативою та на підставі звернення позичальника визначити суму неустойки 7 250 грн, яка підлягає сплаті відповідачем у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору та наявною простроченою заборгованістю в загальному розмірі 42 650, а також узгоджений новий графік платежів (а.с. 22-23). 17.07.2024 о 14:50 ТОВ «Споживчий центр» перерахувало на банківську картку № [NUMBER] , вказану у заявці кредитного договору, 16 000 грн за договором № 17.07.2024-100001431, що підтверджується інформацією ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 18.11.2025 (а.с. 12). Відповідно до довідки - розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 17.07.2024-100001431 від 17.03.2024 у відповідача [PERSON] існує заборгованість в загальній сумі 40 410 грн, яка складається з основного боргу 13 850 грн, проценти 16 800 грн, комісія за обслуговування 2 240 грн, неустойка 7 520 грн (а.с. 13). У відповідності до ст. ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано доказів, які б підтверджували належність виконання відповідачем зобов`язання за кредитним договором або відсутність обов`язку його виконання. Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно з ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що 17.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 17.07.2024-100001431, у формі електронного документу з електронними підписами сторін, за умовами якого сума кредиту становить 16 000 грн, строк на який надається кредит 105 днів, дата повернення кредиту 29.10.2024, визначена процентна ставка та комісія, пов`язана з обслуговування кредиту. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання за кредитним договором. На виконання умов кредитного договору позивачем на картковий рахунок відповідача перераховано грошові кошти у сумі 16 000 грн. Доводи відповідача про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» не заслуговують на увагу суду. Так, при укладенні кредитного договору позивач [PERSON] сам надав відомості, які його ідентифікують: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, ідентифікаційний номер, адресу проживання, місце роботи, номер телефону, картку. Саме на вказаний ним номер телефону позивачем було направлено одноразовий ідентифікатор, яким [PERSON] скористався, ввівши у відповідне поле на сайті товариства, тим самим підписавши договір. При цьому кошти були перераховано саме на вказаний позичальником номер картки [NUMBER] . У відповідності до визначеного п. 20 заявки кредитного договору способу ідентифікації та верифікації споживача шляхом отримання ідентифікаційних даних через систему BankID НБУ, позивачем було встановлено особу позичальника (а.с. 27 зв). Відповідач [PERSON] не довів достатніми доказами, що номер телефону [NUMBER] станом на дату укладення кредитного договору та додаткових угод йому не належав. Заперечуючи факт укладення Кредитного договору і отримання кредитних коштів, відповідачем всупереч приписам ст. 81 ЦПК України не надано доказів про те, що банківська картка № [NUMBER] , на яку були перераховані кошти, належить (належала) іншій особі; відповідачем клопотань про витребування доказів з підстав неможливості їх отримання особисто суду заявлено не було. Ненадання позивачем детального розрахунку не порушило принцип змагальності сторін та право відповідача на захист, оскільки усі вихідні дані, необхідні для перевірки нарахованої позивачем заборгованості наявні в умовах укладеного договору та не потребують здійснення складних математичних розрахунків, а твердження про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсутністю належних доказів існування, розміру та підстав для такої заборгованості є неприйнятними. До того ж, зауважень із посиланням на неправильність проведеного позивачем розрахунку із наданням відповідних доказів відповідачем не зазначено. Сама довідка-розрахунок заборгованості, яку додано до позову, виходячи із зазначених в ній сум свідчить про дотримання кредитором, як періоду нарахування процентів, так і використання розміру процентної ставки за визначеними умовами договору. На переконання суду, така процесуальна поведінка відповідача, що полягає у не наданні жодного доказу на спростування позовних вимог, не відповідає принципам добросовісності, відкритості та поваги до інших учасників процесу і суду. Вона не спрямована на сприяння суду у своєчасному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи й справедливому вирішенні спору, а свідчить про намагання уникнути виконання взятих на себе за кредитним договором зобов`язань. Відтак, враховуючи, що відповідачем не виконувалися умови кредитного договору в частині погашення заборгованості перед позивачем за отриманий кредит, тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість по кредиту в сумі 32 890 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 13 850 грн, по процентам в розмірі 16 800 грн, комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Водночас, позовна вимога про стягнення неустойки задоволенню не підлягає, оскільки у відповідності до вимог п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 971,61 грн (32 890 х 2422,40 : 40 410).

Outcome: partial