Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 03.06.2012 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, однак рішенням Луцького міськрайонного суду від 25.11.2016 року шлюб між ними був розірваний. В шлюбі у них народилася одна дитина: донька [PERSON] , [INFO] , яка в даний час проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні. Вказує, що відповідач не надає матеріальної допомоги дитині в необхідному для забезпечення належного способу життя дитині розмірі, а тому є необхідність у стягненні з нього аліментів. Зазначає, що відповідач здоровий, працездатний, має постійний дохід, оскільки наразі проживає на території Республіки Польща, а тому в змозі сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі від частки його доходу. Просить суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 21.10.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Представник позивача до початку судового засідання подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просить суд, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача до початку судового засідання також подав суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності осіб, що не з`явилися по наявним матеріалам справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони з 03.06.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, однак рішенням Луцького міськрайонного суду від 25.11.2016 року шлюб між ними розірвано (а.с. 5-6). Від спільного подружнього життя у сторін народилася дитина: донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідачем не надано суду доказів його непрацездатності та наявності на його утриманні інших дітей тощо. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, те, що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, а також визначений Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., представником позивача було надано копію ордеру про надання правничої допомоги від 01.10.2025 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 365 від 21.04.2008 року, копію прибуткового касового ордера № 23 від 02.10.2025 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера № 23 від 02.10.2025 року (а.с.7-9). Проте, позивачем та її представником не надано договору про надання правничої допомоги. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відсутність документального підтвердження про понесені позивачем витрати на правову допомогу є підставою для відмови у стягненні таких витрат з відповідача.

Outcome: approved