Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

21 квітня 2025 року ТзОВ "Споживчий центр", в особі його представника Пилипчук А.С., звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 травня 2024 року між ТзОВ "Споживчий центр" та [PERSON] був укладений кредитний договір №06.05.2024-100001350. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн., строком на 98 днів із фіксованою відсотковою ставкою 1,35% за день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит. Строк договору був продовжений до 114 днів, шляхом укладення додаткового договору. Позивач ТзОВ "Споживчий центр" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надало можливість відповідачу розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач [PERSON] , всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином обов`язки перед банком не виконав та має прострочену заборгованість, яка станом на дату подачі позову складає 11292 грн. і включає заборгованість по тілу кредиту в розмірі 4000 грн., 5292 грн. заборгованості за відсотками та 2000 грн. неустойки. З огляду на викладене, просить суд стягнути з [PERSON] в користь ТзОВ "Споживчий центр" заборгованість в розмірі 11292 грн., а також 2422,40 грн. судового збору. Ухвалою від 22 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом, повідомленням сторін. У п.4 прохальної частини позовної заяви представник [PERSON] просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача та не заперечив щодо заочного розгляду справи (а.с.4 зворот). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про надіслання поштового (а.с.48-49). Відповідно до ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 06 травня 2024 року між позивачем ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №06.05.2024-100001350, шляхом укладення та підписання сторонами пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (а.с.19). Згідно п.3.1. договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Пунктом 3.2. встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п.4.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-1155. Заявкою від 06 травня 2024 року, що є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) підтверджується, що позичальник ознайомився з даним документом на сайті, та підписав одноразовим ідентифікатором, [PERSON] був наданий кредит в розмірі 4000 грн. строком на 98 дні, що обраховується з дати його надання. (а.с.16-19). Денна процентна ставка склала 1.13%, що розраховується шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі Транші) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку. Комісія, що пов`язана з наданням кредиту обумовлена сторонами в розмірі 600 грн. 21 травня 2024 року відповідач [PERSON] підписав пропозицію про укладення додаткового договору до кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) - звернення позичальника, відповідь кредитора про прийняття пропозиції (акцепт) про укладання додаткового договору до кредитного договору (кредитної лінії) 06.05.2024-100001350 (а.с.12-13). Внаслідок укладення вказаного правочину, правовідносини між кредитодавцем та позичальником, у тому числі розмір процентів та період їх нарахування, визначаються умовами останнього кредитного договору. Сторони домовились, що на підставі звернення позичальника продовжено строк, на який надається кредит та строк дії договору, внесено зміни в заявку та акцепт. Відтак строк, на який надавався кредит склав 114 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту - 27.08.2024. Інші умови договору залишилися незмінними. Частиною дванадцятою статті 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Оскільки, у наявних в матеріалах справи, а саме копії заявки відповідача та пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), наявні всі істотні умови кредитного договору, зокрема сума кредиту, строк користування кредитом, процентна ставка за користування кредитом, графік платежів, вказана заявка та підтвердження кредитного договору підписані електронним підписом відповідача, суд вважає, що відповідач підписав кредитний договір та був проінформований про всі істотні умови кредитного договору. Судом встановлено, що прийняті зобов`язання за кредитним договором позивач виконав та надавав відповідачу кредитні кошти. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором. Нданою позивачем довідкою-розрахунком (а.с. 10) про стан заборгованості за кредитним договором №06.05.2024-100001350 від 06 травня 2024 року підтверджується, що заборгованість відповідача [PERSON] становить 11292 грн. та складається з: 4000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 5292 грн. заборгованості за відсотками, 2000 грн. неустойки. Оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості не був спростований відповідачем, суд, з огляду на встановлений строк кредитування (продовжений строк) приймає до уваги наданий розрахунок та вважає доведеним розмір заборгованості за процентами, що нарахований позивачем. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За таких обставин факт укладення договору між сторонами підтверджений наданими позивачем доказами. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи, що отримані та використані кошти відповідачем [PERSON] в добровільному порядку та в обумовлені строки не були повернуті ТзОВ «Споживчий центр», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 9292 грн. загальної заборгованості за кредитним договором №06.05.2024-100001350 від 06 травня 2024 року, тобто нарахованої заборгованості за тілом кредиту та відсотками. При ухваленні рішення у справі, суд враховує, що сторонами в договорі також визначена неустойка, на нараховується у розмірі 40 грн. за кожен день невиконання, неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного /неналежно виконаного зобов`язання. Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача пені, суд виходить з наступного. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення"Цивільного кодексу України пунктом 18. Згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. При цьому, суд наголошує, що основним регулятором договірних відносин є ЦК України, а не окремі закони, що підтверджується висновками викладеними у постанови ВС від 10.10.2018 у справі №362/2159/15-ц. Водночас пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. З системного аналізу як приписів п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» та п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, судом встановлено, що відповідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) грошового зобов`язання, суперечать законодавству. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] пені в розмірі 2000 грн. задоволенню не підлягають. Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь позивача суд стягує сплачений останнім судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 1986,37 грн. (а.с.6).

Outcome: approved