Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

позивачі просять суд встановити факт прийняття ними спадщини, яка відкрилась після смерті їх сина [PERSON] , що складається з 1/3 частини будинку [ADDRESS] та визнати за ними право власності на 1/6 частину за кожним вищевказаного будинку, посилаючись на те, що вони та їх покійний син були власниками будинку [ADDRESS] , кожному з них в ньому належало по 1/3 частині. В 2003 року їх син помер, після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину будинковолодіння, заповіту син не залишив. Спадщину після смерті сина вони фактично прийняли, оскільки проживають в даному будинку та користуються ним. В установлений законом термін вони не звернулись до нотаріальної контори по питанню прийняття спадщини, вважаючи, що цього не потрібно робити, оскільки прийняли її фактично, вступивши в володіння спадковим майном. В даний час виникла необхідність в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом, а нотаріальна контора в видачі свідоцтва про право на спадщину відмовила, мотивуючи тим, що їм необхідно встановити факт прийняття спадщини після смерті сина, а тому за таких обставин вони і змушені звернутися до суду з даним позовом. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, позив визнає повністю і не заперечує проти заявленого позову. Заслухавши позивачів, які не заперечують проти розгляду справи по суті у відсутності представника відповідача, свідків та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки є законним, обґрунтованим та стверджується належними доказами. В судовому засіданні встановлено, що позивачі та їх син [PERSON] були власниками будинку [ADDRESS] , згідно договору міни від 04 липня 2003 року (а.с.11). В 2003 році їх син помер, актовий запис № 160, що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5), після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину будинковолодіння. Заповіту син їм не залишив. Згідно ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року позивачі мають право на спадкування майна належного їх покійному синові, як спадкоємці першої черги за законом, як батьки, кожний з них має право на частину спадкового майна. Спадщину після смерті сина вони фактично прийняли, оскільки проживають в даному будинку та користуються ним. В установлений законом термін вони не звернулись до нотаріальної контори по питанню прийняття спадщини, вважаючи, що цього не потрібно робити, оскільки прийняли її фактично, вступивши в володіння спадковим майном. У відповідності до вимог пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», передбачений ст. 549 ЦК України, шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною суд може вирішити питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що позивачі постійно проживали в будинку [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON] , а коли їх син помер продовжували та по даний час проживають в вищевказаному будинку. Враховуючи всі обставини справи, суд вважає за необхідне встановити факт прийняття позивачами спадщини, яка відкрилась після смерті їх сина [PERSON] , що складається з 1/3 частини будинку [ADDRESS] та визнати за ними право власності за кожним на 1/6 частину вищевказаного будинку. На підставі наведеного, ст. 524, 525, 526, 548, 549 ЦК України 1963 року, постанови Пленуму ВС України № 4 від 24.06.1983 року та

Outcome: approved