Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

22.10.2025 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позову позивач зазначив, що за час шлюбу з відповідачем, укладеного 14.11.2015, у них [INFO] народився син [PERSON] . В подальшому, 25.06.2021 шлюб між сторонами було розірвано та рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 19.02.2021 стягнуто з позивача аліменти в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 27.02.2019 і до досягнення дитиною повноліття. На даний час стан здоров`я та матеріальний стан позивача змінилися, оскільки позивач, як ветеран війни особа з інвалідністю ІІІ групи, внаслідок війни потребує постійного лікування, а тому змушений всі свої доходи, якими є заробітна плата та яку позивач отримує в Структурному підрозділі Служби колії «Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», витрачати на ліки. Крім того, позивач проживає разом із непрацездатною матір`ю [PERSON] , яка є пенсіонеркою та особою з інвалідністю ІІІ групи, а тому позивач постійно здійснює догляд за нею за власні кошти, купує для неї ліки, оскільки пенсії матері на це не вистачає. Отже, оскільки матеріальний стан позивача змінився, [PERSON] просить суд зменшити розмір аліментів, які з нього стягуються на підставі рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 19.02.2021 на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття на тверду грошову суму щомісячно, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 06.11.2025 провадження у справі № 141/887/25 відкрито, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 09.12.2025. 28.11.2025 до суду надійшов відзив від 25.11.2025 на позовну заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Панасюк Н.А., відповідно до змісту якого адвокат Панасюк Н.А. просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що законодавством встановлено, що мінімальний розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини має складати не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У той же час, позивач у позовній заяві просить суд зменшити розмір аліментів до твердої грошової суми щомісячно, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, батько дитини просить суд стягувати з нього на користь сина мінімально можливі аліменти, які дитина і так має отримувати за законом. На даний час дитині 8 років, розмір аліментів, які позивач хоче сплачувати на користь сина, становить 1598,00 грн, що на сьогоднішній день є катастрофічно малою сумою для належного утримання дитини [PERSON] , який проживає разом із матір`ю, яка не може самостійно в повному обсязі забезпечити потреби дитини. Відповідач [PERSON] на даний час працює вихователем у дитячому садочку, її заробітна плата на місяць становить 4935,00 грн, іншого джерела доходу у відповідачки немає. Окрім того, повідомленням про заплановане звільнення № 120 від 27.10.2025 відповідача попереджено про її звільнення з посади вихователя та музичного керівника, у зв`язку із ліквідацією Великоростівської філії Чагівського ліцею Вінницького району Вінницької області (підстава п. 1 ст. 40 КЗпП України), яке відбудеться 31.12.2025. Таким чином, з 2026 року відповідач [PERSON] втратить джерело доходу, а тому аліменти на утримання дитини є важливими для повноцінного розвитку дитини. Адвокат Панасюк Н.А. зазначає, що відповідач не має фінансової допомоги зі сторони батьків, та, навпаки, має допомагати їм, оскільки вони є пенсіонерами, та, окрім того, мати відповідачки є інвалідом ІІ групи. Також адвокат Панасюк Н.А. зауважує, що відповідач [PERSON] має проблеми зі здоров`ям та потребує операційного втручання, однак у зв`язку із скрутним матеріальним становищем позбавлена можливості лікуватися. Адвокат Панасюк Н.А. звертає увагу суду на той факт, що, як відомо відповідачу, у позивача є ще дві сестри, одна з яких проживає спільно з матір`ю, а тому у них також виникає обов`язок утримання матері. Також зауважує, що позовна вимога вказана не коректно відповідно до вимог чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, представник відповідача [PERSON] , адвокат Панасюк Н.А. просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 05.12.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив від 04.12.2025. Позивач зазначає, що представник відповідача адвокат Панасюк Н.А. у поданому відзиві погоджується, що законодавством України встановлено мінімальний розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини має складати не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зауважує, що не відмовляється від свого обов`язку утримувати свого неповнолітнього сина, а лише просить суд зменшити розмір аліментів до твердої суми, що складає 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з підстав, вказаних у позовній заяві, що не суперечить діючому законодавству. Також представник відповідача [PERSON] у поданому відзиві неправомірно ставить під сумнів вже встановлений законодавством України прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та вважає його катастрофічно малою сумою для належного утримання дитини, хоча Закон України «Про прожитковий мінімум» та Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» спростовують цю хибну думку представника. Відповідач [PERSON] на даний час продовжує працювати, отримує заробітну плату, як зазначено у відзиві, крім того позивач щомісячно сплачує аліменти, а тому фінансових проблем щодо можливості утримувати спільного сина у відповідача не має бути. Щодо можливого звільнення відповідача, у зв`язку з ліквідацією Великоростівської філії Чагівського ліцею Вінницького району Вінницької області (на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП), то відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Тому факт того, що відповідач [PERSON] залишиться без роботи та джерела постійного доходу ще нічим не підтверджено. Твердження адвоката Панасюк Н.А. у відзиві про те, що у нього як у позивача є дві сестри, одна з яких проживає спільно з матір`ю, не підтверджене жодним документом. Позивач зазначає, що доводи представника відповідача адвоката Панасюк Н.А., які зазначені у відзиві, на його думку, не знайшли свого підтвердження, а тому вважає, що відповідач таким чином намагається незаконно протидіяти його позовним вимогам на зменшення розміру аліментів, оскільки вимоги представника у відзиві не підлягають задоволенню. Таким чином, позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги, що викладені у позовній заяві про зменшення розміру аліментів, у повному обсязі. Судове засідання, призначене на 09.12.2025, не відбулось та було відкладено на 18.12.2025, оскільки суддя Климчук С.В. перебував у щорічній оплачуваній відпустці. 16.12.2025 до суду від представника відповідача [PERSON] , адвоката Панасюк Н.А. надійшло заперечення на відповідь на відзив від 15.12.2025. В обґрунтування заперечення на відповідь на відзив зазначено, що позивач просить суд зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина до твердої грошової суми щомісячно, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Отже, з поданої позовної вимоги не зрозуміло, чи позивач у справі хоче зменшити розмір аліментів, чи змінити спосіб стягнення аліментів. Також у відповіді на відзив позивач не виклав позовну вимогу коректно. Окрім того, адвокат Панасюк Н.А. зазначає, що з позовної заяви не убачається зміна сімейного стану позивача або зміна його матеріального становища, наявність утриманців. Позивач не навів суду підстав і відповідно не підтвердив їх належними доказами на підтвердження факту того, що виникла реальна можливість обмежити права дитини меншими аліментами. Надаючи суду інформацію та докази про те, що його мати є інвалідом ІІІ групи, позивач у справі не надав доказів того, що мати перебуває на його утриманні, враховуючи, що у його матері, крім позивача, є ще діти, у яких також виникає обов`язок утримання непрацездатних батьків. Жодних доказів (фіскальних чеків тощо) на підтвердження купівлі ліків позивачем не надано. Разом з тим, адвокат Панасюк Н.А. зазначає, що обставина про те, що мати позивача є інвалідом ІІІ групи, існувала й на момент винесення судом першої інстанції рішення про призначення аліментів, а тому у даному випадку не є обставиною на підтвердження зміни матеріального становища. Також відповідач вважає, що у порівнянні з доходами, які були у позивача станом на день прийняття рішення суду про стягнення аліментів, доходи у позивача на даний час зросли, враховуючи, що позивач надав суду пенсійне посвідчення та, відповідно, отримує пенсію, а також отримує заробітну плату, про що свідчить довідка про доходи. Додатково адвокат Панасюк Н.А. звертає увагу суду, що у матеріалах справи міститься довідка про доходи відповідача до липня 2025 року, у той час як позивач звернувся до суду із позовом у жовтні 2025 року, а тому у суду відсутні актуальні дані про доходи позивача. На підставі викладеного, представник відповідача [PERSON] , адвокат Панасюк Н.А. просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи № 141/887/25, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як убачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 14.11.2015 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Баранівського районного управління юстиції у Житомирській області. Прізвище дружини після одруження змінено на [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.10.2017 виконавчим комітетом Великоростівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Оратівського районного суду від 19.02.2021 у справі № 141/197/19 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини задоволено. Вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Також вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 27.02.2019 року і до досягнення дитиною трьохрічного віку - [INFO] . Рішення суду набрало законної сили 23.03.2021. Також рішенням Оратівського районного суду від 25.06.2021 у справі № 141/1029/19 розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Баранівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 14.11.2015 року, актовий запис № 68. Рішення суду набрало законної сили 31.07.2021. Згідно посвідчення серії [NUMBER] , виданого 05.03.2015, позивачу [PERSON] надано статус учасника бойових дій. Як убачається з посвідчення серії [NUMBER] , виданого 23.09.2025, [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни. Посвідчення дійсне до 29.07.2026. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] , [PERSON] , 1953 року народження, яка є матір`ю позивача [PERSON] , з 06.06.1995 призначена пенсія як для особи з інвалідністю ІІІ групи. Згідно довідки про доходи [PERSON] працює у Виробничому підрозділі «Київська дистанція колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді монтера колії 3 розряду, розмір його сукупного доходу за період з листопада 2021 року по липень 2025 року складає 405642,82 грн. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ № 688839 та пенсійного посвідчення № [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , яка є матір`ю відповідача [PERSON] , встановлено другу групу інвалідності (безтерміново). Також [PERSON] отримує пенсію за віком. Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] , [PERSON] , батько відповідача [PERSON] , отримує пенсію за віком. Як убачається з довідки про склад сім`ї № 76/08.00.8-10, виданої 13.11.2025, до складу сім`ї [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована по [ADDRESS] , належить син [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований по [ADDRESS] . Відповідно до довідки про доходи [PERSON] за період з 01.08.2025 по 31.10.2025, № 623 від 12.11.2025, сукупний дохід [PERSON] за зазначений період становить 19230,31 грн. Як убачається із повідомлення про заплановане звільнення № 120 від 27.10.2025, видане Чагівським ліцеєм Вінницького району Вінницької області, відповідно до рішення 86 сесії 8 скликання Оратівської селищної ради від 22.10.2025 «Про структуру та штатну чисельність Великоростівської філії Чагівського ліцею Вінницького району Вінницької області», [PERSON] попереджено про наступне звільнення з посади вихователя та музичного керівника у зв`язку з ліквідацією Великоростівської філії (підстава п. 1 ст.40 КЗпП України), яке відбудеться 31.12.2025. Згідно відповіді № 2157955 від 22.12.2025 з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, за період з першого кварталу 2025 року по четвертий квартал 2025 року, загальний розмір доходу [PERSON] за зазначений період складає 68581,16 грн, з яких 111,72 грн майно, надане роботодавцем, 68469,44 грн заробітна плата. Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та встановлених обставин, суд керується наступним. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема, статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Із зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. А тому, зміна сімейного становища чи погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно судової практики ЄСПЛ суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами батьків та дитини, і приділяти першочергову увагу найкращим інтересам дитини. В обґрунтування позову позивач зазначив, що у нього змінився матеріальний стан та погіршився стан здоров`я, оскільки на даний час він є особою з інвалідністю третьої групи внаслідок війни і потребує постійного лікування, а тому змушений усі свої доходи витрачати на ліки. Також позивач зазначив, що проживає разом із непрацездатною матір`ю та здійснює за нею догляд. При цьому, доказів, які б вказували на зменшення доходу позивача, внаслідок зміни його матеріального стану, а також доказів на підтвердження витрат на лікування внаслідок погіршення стану здоров`я (програму реабілітації інваліда, довідок про перебування на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, фіскальних чеків на придбання ліків тощо) суду не надано та матеріали справи № 141/887/25 не містять. Також суд зауважує, що зміна матеріального стану позивача та погіршення стану його здоров`я не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, та звертає увагу позивача на той факт, що він не довів належними та допустимими доказами покращення матеріального стану відповідача. Зокрема, суд зазначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Так, метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, оскільки позивачем не доведено, що від дня постановлення судового рішення від 19.02.2021 про стягнення з нього аліментів на неповнолітню дитину виникли обставини, які слугували б підставою для зміни їх розміру, суд, з`ясувавши обставини справи та надавши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, у зв`язку із його недоведеністю. При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін, викладені у заявах по суті справи, не спростовують висновків суду та встановлених судом фактичних обставин справи № 141/887/25 і не можуть впливати на законність даного судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed