Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Ухвалою суду від 11.12.2025 р. позовну заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Соборний 9» в собі директора Черняєвої Тетяни Костянтинівни до [PERSON] , треті особи Головне Управління Держгеокадастру в Сумській області, Охтирська міська рада, про усунення перешкод у обслуговуванні будівлі залишено без розгляду. 11.12.2025 до суду надійшла заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн. Представник відповідача судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, його неявка не перешкоджає подальшому розгляду справи. Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви. Додатково зазначив про те, що однією з причин відкладень слухання справи стало несвоєчасне надання стороною відповідача наявних у неї письмових документів, що слугували підставою для залишення позову без розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Чинний ЦПК України не врегульовує порядок вирішення питання про судові витрати в разі, якщо судовий розгляд завершився не ухваленням судового рішення за результатами розгляду справи по суті, а внаслідок залишення заяви без розгляду з постановленням відповідної ухвали. За таких обставин, суд вважає за можливе застосувати аналогію закону, а саме, подібні норми ЦПК України, які регулюють вирішення питання про судові витрати шляхом ухвалення додаткового рішення. Так положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір №99 про надання правової (правничої) допомоги від 05.09.2025; додаткова угода до договору; акт приймання передачі виконаних робіт №279 від 11.12.2025, відповідно до якого сума наданих послуг складає 10000,00 грн; детальний опис наданих послуг від 05.08.2025; ордер на надання правничої допомоги адвокатом Абрамовичем О.В.; квитанція про оплату від 11.12.2025 р. у сумі 10000 грн. Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд виходить з наступного. У акті виконаних робіт зазначено, що ним здійснено таку роботу: ознайомлення з матеріалами справи, складання та подача до суду відзиву на позовну заяву, клопотання про приєднання доказів, представлення інтересів відповідача у всіх судових засіданнях, що відбулися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною відповідача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, відповідно до ст. 19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, доводи представника позивача, суд дійшов висновку, що заявлений стороною відповідача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 10000 грн є завищеним і не співмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 5000,00 грн, які підлягають стягненню з позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial