Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сайленд» звернулося до суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Екодом-1», [PERSON] про визнання недійсним договору про сплату пайових внесків. Позов мотивовано тим, що на даний час на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 22.05.2021, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В. С. та зареєстрованого в реєстрі за № 6206, ТОВ «Сайленд» є власником об`єкта нерухомого майна, а саме паркомісця № 3, загальною площею 16,0 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , що належало ТОВ «Ханбер» на підставі довідки № 13/08/2019 від 13.08.2019, виданої ТОВ «Ханбер», технічного паспорту б/н від 5.08.2019 б/н ід 15.08.2019, номер запису про право власності: 32859099, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1896023051101. Право власності позивача на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано у встановленому законом порядку на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Омарової В. С. № 58289213 від 22.05.2021. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2021 відкрито провадження у справі № 522/2006/21 за позовом ТОВ «Ханбер» до [PERSON] , ОК «Екодом-1» про визнання правочинів недійсними. Ухвалою суду від 16.07.2021 до участі у цій справі як третю особу залучено ТОВ «Сайленд». Ознайомившись з матеріалами вищевказаної справи ТОВ «Сайленд» стало відомо, що 10.03.2017 між ОК «Екодом-1» в особі голови кооперативу [PERSON] та [PERSON] (за договором Учасник) підписано договір про сплату пайових внесків № 3 в ОК «Екодом-1». За умовами цього договору обслуговуючий кооператив зобов`язується організувати будівництво дворівневого підземного паркінгу у багатоквартирному житловому будинку з підземним паркінгом та вбудовано-прибудованими громадськими приміщеннями по [ADDRESS] за рахунок внесків Учасника та внесків інших асоційованих членів ОК, здати його в експлуатацію, передати Учаснику нежитлове приміщення (паркомісце) в Об`єкті будівництва, обумовлене цим договором та всі документи, необхідні Учаснику для реєстрації права власності на нього, а Учасник зобов`язується сплатити до ОК внески в розмірах та в порядку, встановлених даним договором та додатками до нього, та має право отримати об`єкт нерухомості лише за умови повної сплати внеску, встановленого даним договором для Учасника. Сторони домовилися, що об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] передається з наступними характеристками: паркомісце, секція 1, поверх 2, загальна площа 16 кв. м., номер 3, примітка: вказана площа проектна, номер будівельний. Також з матеріалів справи позивачу стало відомо, що ОК «Екодом-1» в особі голови кооперативу [PERSON] видано [PERSON] довідку за вих. № 11/03/2017, датовану 10.03.2017, за змістом якої [PERSON] відповідно до договору про сплату внесків в ОК «Екодом-1» № 3 від 10.03.2017 зробив внесок у повному обсязі згідно з Додатком № 1 до Договору. Також складено акт прийому-передачі до Договору № 3 про сплату пайових внесків в ОК «Екодом-1» від 10.03.2017, датований 22.03.2019, підписаний [PERSON] та ОК «Екодом-1» в особі кооперативу [PERSON] . На підставі звернення ТОВ «Ханбер» багатоквартирному житловому будинку з підземним паркінгом та вбудованими приміщеннями, який побудований за адресою: [ADDRESS] присвоєно адресу: [ADDRESS] , що підтверджується розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 569 від 29.12.2018. На підставі Договору № 3 від 10.03.2017, довідки від 10.03.2017 та акта приймання-передачі від 22.03.2019 рішенням державного реєстратора Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничука В. О. № 48047480 за [PERSON] зареєстровано право власності на паркомісце № 3, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після отримання інформації про видачу [PERSON] вищевказаних документів, ТОВ «Ханбер» та ОК «Екодом-1» подано скаргу на рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.10.2019, за результатами розгляду якої наказом Міністерства юстиції України № 452/5 від 06.02.2020 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48047480 скасовано. На даний час Приморським районним судом м. Одеси розглядається справа № 757/20926/20-ц, предметом позову в якій є оскарження [PERSON] вищевказаного наказу Міністерства юстиції України та визнання права власності на паркомісце № 3, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , шляхом витребування із чужого незаконного володіння ТОВ «Сайленд». Позивач вважає, що наявність договору № 3 про сплату пайових внесків в ОК «Екодом-1» від 10.03.2017 на даний час порушує право власності ТОВ «Сайленд», яке на цей час є власником об`єкта нерухомого майна, а саме паркомісця № 3, загальною площею 16 кв. м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та укладення вищевказаного правочину є неприпустимим, а договір підлягає визнанню недійсним з огляду на наступне. ТОВ «Ханбер» було замовником будівництва клубного будинку «GRAF» за адресою: [ADDRESS] . З метою забезпечення будівництва, між ТОВ «Ханбер» та ОК «Екодом-1» укладено договір про співпрацю № 1 від 22.10.2015 та 15.12.2015 укладено додаткову угоду № 1 до договору від 22.10.2015 про співпрацю. Щодо порушення ОК «Екодом-1» умов договору про співпрацю № 1 від 22.10.2015 з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 15.12.2015 при укладенні оспорюваного правочину зазначає, що відповідно до п. 1.1 Договору про співпрацю від 22.10.2015 його предметом є діяльність ТОВ «Ханбер» та ОК «Екодом-1», спрямована на будівництво багатоповерхового житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими громадськими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] . ОК «Екодом-1» зобов`язалося відповідно до наданих ТОВ «Ханбер» повноважень організувати будівництво клубного будинку «GRAF» відповідно до строків, встановлених проектною документацією та цим договором. Додатковою угодою внесено зміни до Договору про співпрацю від 11.10.2015, а саме: всі приміщення, створені в результаті будівництва Об`єкта належать ТОВ «Ханбер»; ОК «Екодом-1» здійснює, за попередньою згодою з ТОВ «Ханбер», продаж приміщень Об`єкта (прав на них) на підставі договорів пайової участі, та отримує грошові кошти від такого продажу, які спрямовуються виключно на будівництво Об`єкта. ОК «Екодом-1» не має права здійснювати продаж приміщень Об`єкта або будь-яке інше відчуження прав на приміщення без отримання згоди від ТОВ «Ханбер»; приміщення, які не були продані ОК «Екодом-1», після введення Об`єкта в експлуатацію, можуть бути продані ТОВ «Ханбер» або оформлені у власність ТОВ «Ханбер»; згода ТОВ «Ханбер» на продаж приміщень Об`єкта або будь-яке інше відчуження прав на приміщення, оформлюється у вигляді протоколу Загальних зборів ТОВ «Ханбер». Позивач зазначає, що ТОВ «Ханбер» не надавало ОК «Екодом-1» згоди на відчуження [PERSON] паркомісця № 3 по вул. Морська, 8 в м. Одесі у клубному будинку «GRAF» та відповідачем ОК «Екодом-1» порушено умови договору про співпрацю від 22.10.2015, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою. Також позивач посилається на порушення відповідачами при укладенні оспорюваного правочину положень Статуту ОК «Екодом-1» та норм матеріального права. Вважає, що для затвердження рішення, прийнятого головою кооперативу щодо вступу до складу асоційованих членів ОК «Екодом-1», в даному випадку [PERSON] , необхідним було проведення загальних зборів членів ОК «Екодом-1», проте рішення голови ОК «Екодом-1» про прийняття [PERSON] до складу асоційованих членів ОК «Екодом-1, яке оформлено договором про сплату пайових внесків в ОК «Екодом-1» № 3 від 10.03.2017, загальними зборами членів ОК «Екодом-1» не затверджувалося. Крім того, відповідно до положень Статуту, обов`язковою умовою щодо прийняття особи до асоційованих членів ОК «Екодом-1» є сплата даною особою вступного внеску в розмірі та на умовах, визначених договором про сплату пайових внесків в ОК «Екодом-1». Проте [PERSON] взагалі не сплачувалися кошти ОК «Екодом-1» за договором № 3 від 10.03.2017, що підтверджується звітом про фактичні результати виконаних погоджених аудиторських процедур стосовно фінансової інформації ОК «Екодом-1» від 21.12.2021, складеним ТОВ «Арте Аудит», та висновком експерта № 22.12/04 судової економічної експертизи від 27.02.023, проведеної в рамках розгляду справи № 757/20926/20-ц. Позивач вважає, що оспорюваний договір укладено головою [PERSON] з перевищенням повноважень та порушенням норм ЦК України та Закону України «Про кооперацію», адже повноваження на розпорядження майном є лише у загальних зборів, а останні не надавали згоди на відчуження майна. Зазначає, що оскільки оспорюваний договір про сплату пайових внесків містить умову про підписання його особою, яка діє на підставі Статуту підприємства, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони договору, в даному випадку [PERSON] , з такими статутом у частині, яка стосується повноважень голови, в тому числі в частині необхідності затвердження загальними зборами членів ОК «Екодом-1» укладеного головою кооперативу договору. При цьому, на офіційному сайті ДАБІ України оприлюднено офіційну інформацію про те, що саме ТОВ «Ханбер» є замовником будівництва багатоповерхового житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими громадськими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] та ним отримано дозвіл на будівельні роботи, подано до ДАБІ повідомлення про початок будівельних робіт. Тому вважає, що якби [PERSON] був реальним покупцем об`єкта нерухомості у будинку, проявивши розумну обачливість, мав хоча б перевірити документальний зв`язок між замовником будівництва ТОВ «Ханбер» та ОК «Екодом-1», та пересвідчитися в тому, що у кооперативу та його голови є необхідні повноваження на відчуження майна. Позивач зазначає, що ТОВ «Сайленд» на час укладення оспорюваного договору не було власником паркомісця № 3 за адресою: [ADDRESS] , а власником майнових прав на вищевказане майно було ТОВ «Ханбер» як замовник будівництва клубного будинку «GRAF» за адресою: [ADDRESS] . У подальшому власником вищевказаного майна стало ТОВ «Сайленд» на підставі свідоцтва від 22.05.2021 про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого нотаріально. Зазначає, що зважаючи на те, що на підставі вищевказаного свідоцтва до позивача перейшли всі права щодо паркомісця № 3 за адресою: [ADDRESS] , які раніше належали попереднім власникам, наявністю оскаржуваного договору порушено право власності ТОВ «Сайленд» як правонаступника попереднього власника майна, а тому до позивача, який отримав права на дане майно після ТОВ «Ханбер», перейшло право подання позову, оскільки наявністю оскаржуваного договору порушувались права попереднього власника майна, а на даний час позивача. Водночас [PERSON] у справі № 757/20926/20-ц намагається отримати право власності на паркомісце № 3 за адресою: [ADDRESS] , шляхом витребування із чужого незаконного володіння ТОВ «Сайленд», що порушує права власності останнього на це майно. На підставі наведеного позивач просить визнати недійсним договір № 3 від 10.03.2017 про сплату пайових внесків в ОК «Екодом-1», укладений між ОК «Екодом-1» в особі голови [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.12.2023, постановленою під головуванням судді Свяченої Ю. Б., задоволено заяву позивача про залучення до участі у справі третьої особи, залучено до участі у справі ТОВ «Ханбер» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. У відзиві на позовну заяву [PERSON] із заявленими позивачем позовними вимогами до нього не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що позивачем взагалі не наведено та не доведено, які саме права та інтереси позивача порушені, в чому полягає їх порушення. Вважає, що посилання позивача на те, що умови договору не виконувались, оскільки на розрахунковий рахунок ОК «Екодом-1» грошові кошти від [PERSON] не надходили, не можуть бути прийняті до уваги. Зазначає, що [PERSON] було сплачено у повному обсязі внески, передбачені договором, що підтверджується відповідними квитанціями до прибуткових касових ордерів, актами прийому-передачі до договорів про сплату пайових внесків в ОК «Екодом-1» та відповідними довідками. При цьому, квитанція до прибуткового касового ордеру є належним документом, що підтверджує сплату грошових коштів на користь ОК «Екодом-1». Крім того зазначає, що розгляд справи з вимогами на майбутнє не передбачений чинним цивільним процесуальним законодавством, та в даному випадку вимоги про визнання недійсним договору, укладеного між ОК «Екодом-1» та [PERSON] не є ефективним способом захисту, адже невідомо, яким чином заявлені позовні вимоги поновлять права позивача. Вважає, що фактично позов ТОВ «Сайленд» позбавлений будь-якої процесуальної мети та спрямований не на остаточне усунення невизначеності у правовідносинах, а на встановлення фактів, які позивач в майбутньому розраховує використати в іншому спорі, до прикладу у справі № 757/20926/20-ц, на яку він посилається у позові. Зазначає, що відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших, встановлених судом обставин. Позивачем у позовній заяві всупереч вимогам п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України не наведено жодного доказу, яким саме чином зміст укладених правочинів суперечить ЦК України, в тому числі ст. 203 ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, не було доведено, що при укладенні правочинів особи, що їх укладали, не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності та не було жодним чином доведено, що при укладанні оспорюваних правочинів волевиявлення їх учасників не було вільним і не відповідало внутрішній волі. Також зазначає, що оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. При цьому вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) перебувала в певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, правочин може бути визнано недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, тому в кожній справі про визнання договору недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Зазначає, що наслідками недійсності правочину є реституція, тобто повернення сторін до попереднього стану, однак у даному випадку право власності на предмет оскаржуваного договору належить позивачу, тобто визнання недійсним договору, укладеного між відповідачами, не матиме жодних правових наслідків. Отже вважає, що не вбачається порушення суб`єктивного цивільного права (інтересу) позивача та невизнання чи оспорення його, для того, щоб застосувати такий спосіб захисту як визнання правочину недійсним. Визнання оскаржуваного договору недійсним не призведе до повернення сторін до попереднього стану. Звертає увагу, що на час розгляду справи спірним договором, укладеним між [PERSON] та ОК «Екодом-1», жодні права, інтереси чи свободи позивача не порушені, розгляд справи з вимогами на майбутнє не передбачений чинним цивільним процесуальним законодавством, та в даному випадку вимоги про визнання недійсним договору, укладеного між відповідачами, не є ефективним способом захисту. Позивач станом на момент звернення з позовом до суду, є єдиним власником нерухомого майна, тобто перешкоди в користуванні ним відсутні. Щодо доводів позивача про наявність у провадженні Приморського районного суду м. Одеси справи № 757/20926/20-ц зазначає, що позиція позивача про те, що [PERSON] у цій справі оскаржує наказ Міністерства юстиції України та заявляє вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння, чим нібито порушує його права, є нікчемною, оскільки право власності за [PERSON] у справі № 757/20926/20-ц може бути поновлено шляхом віндикації у зв`язку з незаконним вибуттям майна із такого права власності, внаслідок оскарження та скасування наказу Міністерства юстиції України, яким таке право було скасовано. У разі задоволення позовної вимоги [PERSON] у справі № 757/20926/20-ц про визнання дій Міністерства юстиції України незаконними та скасування Наказу від 06.02.2020 в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, стан [PERSON] у цій справі має бути приведений до стану, який існував до порушення його прав внаслідок прийняття оскаржуваного наказу, шляхом набуття таких речових прав, не на підставі відповідних договорів, а на підставі рішення суду. Тобто, до моменту перереєстрації права за [PERSON] , права власності ТОВ «Сайленд» не порушені, оскільки витребування майна (віндикація) із власності ТОВ «Сайленд» на користь [PERSON] у справі № 757/20926/20-ц здійснюватиметься внаслідок не оскарження договору чи прав ТОВ «Сайленд» на таке майно, а внаслідок скасування документу, на підставі якого були скасовані права [PERSON] на це майно. Щодо посилань позивача у позовній заяві на порушення положень договору про співпрацю № 1, укладеного 22.10.2015 між ТОВ «Ханбер» та ОК «Екодом-1», положень додаткової угоди № 1 від 15.12.2015 та Статуту ОК «Екодом-1», зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що вступаючи у договірні відносини з ОК «Екодом-1» [PERSON] мав або повинен був мати інформацію про обмеження повноважень ОК «Екодом-1» в особі його керівника, які виникли у зв`язку з укладенням між ТОВ «Ханбер» та ОК «Екодом-1» додаткової угоди до договору. Також [PERSON] не погоджується з доводами позивача про те, що для затвердження рішення, прийнятого головою кооперативу щодо вступу до складу кооперативу «Екодом-1», в даному випадку [PERSON] , необхідно було проводити загальні збори членів кооперативу, якими дане рішення могло бути затверджено або не затверджено. Зазначає, що [PERSON] став членом кооперативу з моменту підписання та сплати відповідного внеску по договору. Також звертає увагу на п. п. 5.19 п. 5 Статуту, яким прямо передбачено, що голова кооперативу представляє кооператив у відносинах з державними органами, громадськими організаціями, суб`єктами господарювання, і громадянами, підписує договори і платіжні документи. Також вважає, що позивач у позовній заяві наводить взаємовиключні твердження, а саме позивач зазначає, що відповідно до документів забудовника та договору про співпрацю майнові права на об`єкти нерухомості, розташовані в багатоквартирному будинку [ADDRESS] належать ТОВ «Ханбер», а потім зазначає, що вказані об`єкти є майном ОК «Екодом-1», тому враховуючи наведене, слідує, що майнові права на спірний об`єкт нерухомості взагалі не належали ОК «Екодом-1». Вважає, що арґументи позивача щодо обізнаності Саргсяна А. В. про обмеження Статутом повноважень голови ОК «Екодом-1» на укладення оскаржуваного договору спростовується усім наведеним вище та тим, що Статутом ОК «Екодом-1» не обмежуються права його голови на укладення відповідних договорів про сплату внесків в ОК «Екодом-1». Крім того зазначає, що про схвалення спірного договору позивачем свідчить прийняття коштів від [PERSON] та видача йому відповідного акта приймання-передачі, довідки про повну сплату паю та квитанції до касового прибуткового ордеру, позивач не вчиняв дій по поверненню відповідачу вказаних коштів як помилково сплачених. Також відповідач посилається на неможливість прийняття як доказу звіту ТОВ «Арте Аудит». У судовому засіданні представник позивача Кротов І. О. позов підтримав та просив його задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача ОК «Екодом-1» - адвокат Згода О. О. проти задоволення позову не заперечував, указував на обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Сайленд». Представник відповідача [PERSON] - адвокат Заяць К. В. у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. 22 жовтня 2015 року між ТОВ «Ханбер» (сторона - 1) та ОК «Екодом-1» (сторона - 2) з метою забезпечення будівництва за адресою: [ADDRESS] , укладено договір про співробітництво №1, відповідно до якого сторони домовилися об`єднати зусилля під час будівництва багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими громадськими приміщеннями за вказаною адресою. 15 грудня 2015 року ТОВ «Ханбер» (сторона - 1) та ОК «Екодом-1» (сторона - 2) уклали додаткову угоду № 1 до договору про співпрацю від 22 жовтня 2015 року № 1, відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни в пункт 2.1 договору, виклавши його наступним чином: 2.1.1 всі приміщення, створені в результаті будівництва об`єкта, належать стороні 1; 2.2.2 сторона 2 здійснює, за попередньою письмовою згодою сторони 1, продаж приміщень об`єкта (прав на них) на підставі договорів пайової участі відповідно до чинного законодавства України і отримує грошові кошти від продажу, які направляються виключно на будівництво об`єкта. Сторона 2 не має права здійснювати продаж приміщень об`єкта або інше відчуження прав на приміщення без отримання згоди сторони 1; 2.2.3 приміщення, які не продані стороною 2 після введення Об`єкта в експлуатацію, можуть бути продані стороною 1 або оформлені у власність сторони 1; 2.2.4 згода сторони 1, зазначена в п. 2.2.2 договору оформляється у вигляді протоколу загальних зборів сторони 1. 10 березня 2017 року між ОК «Екодом-1» в особі голови кооперативу Дзюби Н. О., яка діє на підставі Статуту, та [PERSON] (за договором Учасник) укладено договір № 3 про сплату пайових внесків в ОК «Екодом-1», за умовами якого ОК «Екодом-1» зобов`язується організовувати будівництво дворівневого підземного паркінгу у багатоповерховому житловому будинку з підземними паркінгом та вбудовано-прибудованими громадськими приміщеннями по [ADDRESS] за рахунок внесків Учасника та внесків інших асоційованих членів ОК «Екодом-1», здати його в експлуатацію, передати Учаснику нежитлове приміщення (паркомісце) в об`єкті будівництва, обумовлене цим договором, та всі документи, необхідні Учаснику для реєстрації права власності на нього, а Учасник зобов`язується сплатити ОК «Екодом-1» внески у розмірах та в порядку, встановлених цим договором та додатками до нього, та має право отримати об`єкт нерухомості лише за умови повної сплати внеску, встановленого цим договором для учасника (пункт 1.1). Договір вважається заявою учасника про вступ до асоційованих членів ОК «Екодом-1». Після сплати вступного внеску на користь ОК «Екодом-1» договір вважається рішенням голови ОК «Екодом-1» про прийняття Учасника до асоційованих членів ОК (пункт 1.2). Після сплати учасником повного розміру внеску (з урахуванням технічної інвентаризації) ОК «Екодом-1» надає Учаснику довідку про асоційоване членство у ОК «Екодом-1» та довідку про внесення пайового внеску в повному обсязі (пункт 2.7). Сторони домовилися, що об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] передається з наступними характеристиками: паркомісце, секція 1, поверх - 2, загальна площа 16 кв. м, номер 3, вказана площа проектна, номер будівельний (п. 1.5.) ОК «Екодом-1» гарантує відсутність будь-яких прав третіх осіб на об`єкт нерухомості (пункт 8.1). Згідно з довідкою від 10 березня 2017 року вих. № 11/03/2017, виданої ОК «Екодом-1», [PERSON] є асоційованим членом ОК «Екодом-1» та на підставі договору про сплату внесків у ОК «Екодом-1» № 3 від 10 березня 2017 року зробив внесок в повному обсязі у розмірі 25 000 доларів США, згідно додатку № 1 до вказаного договору. 22 березня 2019 року ОК «Екодом-1» в особі голови кооперативу Дзюби Н. О., яка діє на підставі Статуту, та [PERSON] підписано акт прийому-передачі до договору № 3 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 10 березня 2019 року. Державним реєстратором Мельничуком В. О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 48047480 від 01 серпня 2019 року та відкрито розділ 1884948251101 на об`єкт нерухомого майна (паркомісце № 3) за адресою: [ADDRESS] , у тому числі проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] за № 32641648. Підставою виникнення права власності зазначено: акт прийому-передачі, серія та номер: б/н, виданий 22 березня 2019 року, видавник: ОК «Екодом-1», [PERSON] , договір про сплату пайових внесків, серія та номер: 3, виданий 10 березня 2017 року, видавник ОК «Екодом-1». Наказом Міністерства юстиції України від 06 лютого 2020 року № 452/5, серед іншого, частково задоволено скарги ТОВ «Ханбер», ОК «Екодом-1» від 24 жовтня 2019 року. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 серпня 2019 року № № 48046548, 48051368, 48045003, 48047480, 48048524, 48047902, 48050240, 48049075, 48044135, 48043447, 48049676, 48049415, 48051812, прийняті державним реєстратором Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничуком В. О. Відповідно до свідоцтва, виданого 22.05.2021 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В. С., та зареєстрованого в реєстрі за № 6206, на підставі акта приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки у рахунок погашення боргу, затвердженого приватним виконавцем Шевченко Т. С 21.05.2021, ВР № 64717729, посвідчено, що ТОВ «Сайленд» належить на праві власності майно, зокрема паркомісце № 3, загальною площею 16, 0 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] ., що належало ТОВ «Ханбер» на підставі довідки № 13/08/2019 від 13.08.2019, видавник ТОВ «Ханбер», технічний паспорт б/н від 15.08.2019, видавник ТОВ «Архекспертбуд», оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і ТОВ «Сайленд» виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ТОВ «Ханбер». За ТОВ «Сайленд» 22.05.2021 зареєстровано право власності на паркомісце № 3, загальною площею 16,0 кв. м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 377714067 від 03.07.2023. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивач просить визнати недійсним договір № 3 від 10.03.2017 про сплату пайових внесків в ОК «Екодом-1», укладений між ОК «Екодом-1» в особі голови [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього ж Кодексу. Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин ЦК імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку на вимогу однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину в порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним. Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Отже, підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21). При цьому, відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року в справі № 916/2040/20). За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Як слідує з матеріалів справи позивач ТОВ «Сайленд» не є стороною договору, про визнання якого недійсним він звернувся до суду з позовом у цій справі. Водночас ЦК України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (такий висновок міститься у пункті 53 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-605цс16). Отже, крім учасників правочину (сторін договору), позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 387/515/18. Водночас у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 міститься висновок про те, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Виходячи з наведених норм, при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Зі змісту оскаржуваного договору слідує, що ОК «Екодом-1» зобов`язалося організовувати будівництво дворівневого підземного паркінгу у багатоповерховому житловому будинку з підземними паркінгом та вбудовано-прибудованими громадськими приміщеннями по [ADDRESS] за рахунок внесків [PERSON] та внесків інших асоційованих членів ОК «Екодом-1», здати його в експлуатацію, передати [PERSON] нежитлове приміщення (паркомісце) в об`єкті будівництва, обумовлене цим договором, та всі документи, необхідні йому для реєстрації права власності на нього, а [PERSON] зобов`язався сплачувати ОК «Екодом-1» внески у розмірах та в порядку, встановлених цим договором та додатками до нього, та має право отримати об`єкт нерухомості лише за умови повної сплати внеску, встановленого цим договором. Об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] передається з наступними характеристиками: паркомісце, секція 1, поверх - 2, загальна площа 16 кв. м, номер 3, вказана площа проектна, номер будівельний. Як слідує з позовної заяви, на підставі звернення ТОВ «Ханбер» багатоквартирному житловому будинку з підземним паркінгом та вбудованими приміщеннями, який побудований за адресою: [ADDRESS] присвоєно адресу: [ADDRESS] , що підтверджується розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 569 від 29.12.2018. Водночас, на час звернення до суду з даним позовом та під час розгляду даної справи, власником паркомісця № 3, загальною площею 16,0 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , є позивач ТОВ «Сайленд» на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 22.05.2021, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В. С. та зареєстрованого в реєстрі за № 6206. Право власності позивача на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано у встановленому законом порядку на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Омарової В. С. № 58289213 від 22.05.2021. При цьому, на переконання суду, позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів оспорюваним договором. Посилання позивача на порушення ОК «Екодом-1» умов договору про співпрацю від 22.10.2015, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою, порушення відповідачами при укладенні оспорюваного правочину положень Статуту ОК «Екодом-1» та норм матеріального права, відсутність належних доказів сплати [PERSON] коштів ОК «Екодом-1», укладення договору головою [PERSON] з перевищенням повноважень та порушенням норм ЦК України та Закону України «Про кооперацію», не підтверджують порушення прав та законних інтересів ТОВ «Сайленд» оскаржуваним правочином. Разом з тим, не свідчить про доведення порушення його прав та законних інтересів й посилання позивача на те, що наявністю оскаржуваного договору порушено право власності ТОВ «Сайленд» як правонаступника попереднього власника майна ТОВ «Ханбер», адже підставою набуття ТОВ «Сайленд» права власності на майно є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 22.05.2021, посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В. С. та зареєстрованого в реєстрі за № 6206, що не свідчить про наявність правонаступництва у розумінні чинного законодавства. Щодо доводів позивача про те, що його права власності на зазначене майно порушує намагання [PERSON] у справі № 757/20926/20-ц отримати право власності на паркомісце № 3 за адресою: [ADDRESS] , шляхом витребування із чужого незаконного володіння ТОВ «Сайленд», суд зазначає таке. У справі № 757/20926/20-ц[PERSON] та інші звернулися до суду з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничук В. О., ТОВ «Ханбер», ОК «Екодом-1», про визнання дій Міністерства юстиції України незаконними та скасування наказу від 06 лютого 2020 року № 452/5 в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке стосуються в тому числі набуття [PERSON] права власності на нерухоме майно, визнання за [PERSON] права власності на паркомісце № 3 за адресою: [ADDRESS] шляхом витребування з чужого незаконного володіння ТОВ «Сайленд». Водночас, суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, чим спір по суті буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення. Чинне законодавство не передбачає визнання недійсним правочину на майбутнє. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Крім того, зважаючи на предмет та підстави позову у справі № 757/20926/20-ц, витребування майна (віндикація) із власності ТОВ «Сайленд» на користь [PERSON] , навіть у разі задоволення позову, здійснюватиметься не внаслідок оскарження договору чи прав ТОВ «Сайленд» на таке майно, що свідчить про відсутність порушення прав та законних інтересів позивача оскаржуваним правочином. Що стосується посилання представника ОК «Екодом-1» на постанову Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у справі № 522/1957/21, то у зазначеній постанові указано про ефективність способу захисту звернення до суду щодо визнання правочину недійсним саме первинного інвестора, а не теперішнього власника, при цьому указана постанова не містить висновків щодо того, що теперішній власник має законний інтерес звертатися до суду із вимогою щодо визнання договору недійсним. Отже, відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19). Поряд з цим у названих постановах Верховного Суду також відзначено, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства. Оскільки відсутність порушення прав і законних інтересів ТОВ «Сайленд» спірним правочином є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові, доводам, викладеним у позовній заяві, з урахуванням пояснень, які стосуються суті спору, суд оцінки не надає.

Outcome: dismissed