Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дітей разом із батьком. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12.08.2005р. між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, у якому вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.05.2019 р. у справі N?183/7278/18 шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу з відповідачем, діти залишилися проживати разом з матір?ю. Однак, з травня 2025 року діти виявили бажання переїхати до батька та проживати із ним постійно. Фактично з цього часу він разом з дітьми проживають в [ADDRESS] , в орендованій квартирі, з належними умовами, що підтверджується договором оренди житла від 20.11.2023р. та актом передавання-приймання житлового приміщення N?1 від 20.11.2023р. З травня 2025 року діти перебувають на його утриманні, він їх виховує, здійснює за ними догляд, займається їхнім розвитком, тощо. У зв?язку з переїздом до його місця проживання в м. Житомирі, діти були переведені до навчального закладу ліцею №l6 міста Житомира, який вони регулярно відвідують. Факт навчання дітей в місті Житомирі підтверджується довідками ліцею №16 міста Житомира №№ 481, 482 від 20.08.2025р. Фінансовий стан [PERSON] , який дозволяє утримувати дітей підтверджується довідкою про грошове забезпечення та відрахування від 04.08.2025р. №1946. Наразі позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] . Між його дружиною та його з відповідачем дітьми склалися добрі та дружні стосунки, вона приймає активну участь у їх вихованні. За час проживання дітей разом із [PERSON] діти стали краще навчатися, стали більш відкритим до спілкування з однолітками, Діти фактично пристосувались до іншого постійного оточення і сім?ї, виявляють прихильність до нього, як батько він надає їм моральну та емоційну підтримку, організовує їхнє дозвілля, створює середовище для розвитку особистості дітей, що свідчить про можливість повноцінного і гармонійного розвитку та виховання дітей разом із позивачем. Відповідач не заперечувала проти проживання дітей разом із позивачем на постійній основі, однак офіційно місце проживання дітей не визначено. 3 метою забезпечення стабільності, правового захисту дітей та оформлення документів (медичних, освітніх тощо), Він вважає за необхідне юридично закріпити місце проживання дітей разом із ним. Тому позивач просить суд визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, що вказані у позовній заяві. Окрім того, позивач пояснив, що жодним чином не чинить перешкоди у спілкуванні відповідача із дітьми. На даний час діти проживають з ним і він про них піклується. У зв"язку з повним визнанням відповідачем позову вважає, що недоцільно досліджувати письмові докази та допитувати свідків. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Надіслала заяву про те, щоб слухати у її відсутності. Вона повністю визнає заявлені позивачем вимоги і не заперечує протии ухвалення судом рішення про задоволення позову. Представник третьої особи - виконавчого комітету Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування - Баб`як М.М., в судове засідання не з`явився, однак подав заяву в якій просить справу слухати у його відсутності, проти задоволення позивних вимог не заперечує. 13.11.2025 року ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дітей. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд, заслухав думку дітей [PERSON] та [PERSON] , які бажають проживати з батьком, навчаються в ліцеї м. Житомир, відвідують гуртки та секції, мають друзів та є в гарних стосунках з дружиною батька. Батько не перешкоджає спілкуватися з мамою, яка проживає в сільській місцевості і не заперечує проти позову, оскільки вважає, що діти отримають кращу освіту, навчаючись в м. Житомир. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 12 серпня 2005 року, про що зроблено актовий запис № 540. В шлюбі у сторін народилися спільні діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 24.06.2014; свідоцтвом про народження від 05.07.2011. Згідно свідоцтва про народження від 05.07.2011, батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження від 24.06.2014, батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] , мати [PERSON] . 20.05.2019 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №183/7278/18 шлюб між сторонами розірвано. Із витягів з реєстру територіальної громади № 2025/010041951 від 23.07.2025; №2025/010753148 від 04.08.20205, діти зареєстровані за [ADDRESS] . Із довідок № 482 від 20.08.2025 і № 481 від 20.08.2025, виданих ліцеєм №16 м. Житомира слідує, що [PERSON] , [INFO] , навчається у 8 класі, а [PERSON] , [INFO] , навчається у 5 класі даного навчального закладу. Згідно рішення Житомирської міської ради, яка, розглянувши матеріали комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті, вирішила за доцільне визначити місце проживання дітей з батьком [PERSON] . [PERSON] проходить службу в військовій частині [NUMBER] , підполковник, з січня 2025 року по теперішній час, що стверджується довідкою від 30.07.2025. Фінансовий стан [PERSON] , дозволяє утримувати дітей, що підтверджується довідкою про грошове забезпечення та відрахування від 04.08.2025 року №1946. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (стаття 7 СК України). Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частини четверта та шоста статті 19 СК України). Сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року), зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі безпечне життя і здоровий розвиток дитини). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц вказала, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У Європейській конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року № 69-V, зазначено, що предметом цієї Конвенції є у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосуються дітей, визнається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов`язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей і доступу до них. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків. Подібний висновок Верховний Суд зробив у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: - особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності); - відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); - можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків); - стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги); - стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо. Указане тлумачення статті 161 СК України при розгляді категорії справ, що стосуються надчутливої сфери правовідносин (оскільки йдеться не просто про спір між позивачем і відповідачем, а про долю дитини), є сталим та однозначним у практиці Верховного Суду (див. постанови від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 761/35714/16-ц, від 23 жовтня 2021 року у справі № 127/17427/20, від 08 вересня 2023 року у справі № 639/3862/20, від 28 вересня 2023 року у справі № 944/5191/19). Крім того, першочерговим завданням держави є забезпечення безпеки і права на життя дитини, що проголошено статтею 6 Конвенції про права дитини, а тому, розглядаючи справи про визначення місця проживання дитини з урахуванням особливостей, спричинених введенням в Україні воєнного стану, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, судове рішення має бути спрямованим на забезпечення її безпеки і права на життя (див. постанови Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, від 24 травня 2023 року у справі № 127/9377/21, від 14 червня 2023 року у справі № 760/31518/21). Судом встановлено, що діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , постійно проживають разом із батьком [PERSON] . З урахуванням вказаних обставин справи, визнання позовних вимог [PERSON] , з метою якнайкращого забезпечення інтересів дітей сторін, суд дійшов висновку, що місце проживання дітей, повинне бути визначене разом із батьком [PERSON] . Визначення місця проживання дітей з батьком не позбавляє відповідачку батьківських прав та не звільняє її від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обоє з батьків, спір між якими вирішено судом. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; разі відмови в позові на позивача;у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК). В поданому позові позивач [PERSON] не просить стягнути з відповідача судові витрати за позовну вимогу. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, зважаючи на відсутність вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат, а тому суд вважає можливим залишити судові витрати за сторонами.

Outcome: approved