Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про розірвання шлюбу. В заяві вказала, що з 20 серпня 1988 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований Очеретуватською сільською радою Токмацького району Запорізької області, про що складено відповідний актовий запис № 7. Від даного шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Загальновідомим є факт воєнного вторгнення російської федерації 24.02.2022 року та оголошення в Україні воєнного стану. Так, до теперішнього часу воєнні дії продовжуються. Місце проживання родини: с. Очеретувате, Пологівського (Токмацького) району, Запорізької області, з моменту вторгнення та до теперішнього часу не підконтрольна територія України й перебуває в окупації. Позивачка разом з відповідачем не мали можливості покинути житло та прийняли рішення про тимчасове залишення на проживання в окупації, у зв`язку з доглядом за пристарілою матір`ю. Однак, на почату липня 2023 року [PERSON] , була позбавлена особистої свободи, а саме: ув`язнена силовими структурами рф та з 07.07.2023 по 13.09.2024 перебувала в полоні. Вже, 13.09.2024 позивач, була звільнена з полону, через обмін. Що підтверджується копією виписки з Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України № 06-04/23301 від 25.11.2024 Відповідач відмовився від евакуації та залишився проживати на окупованій території в с. Очеретувате, Пологівського (Токмацького) району, Запорізької області. За час ув`язнення позивачки відповідач, не цікавився її життям та здоров`ям, не спілкувався та не намагався будь-якими діями сприяти возз`єднання сім`ї та повернення дружини. Тобто з липня 2023 відповідач припинив спілкування з дружиною, та по теперішній час про його життя Позивачці нічого не відомо. Таким чином, фактично з липня 2023 року спільне сімейне життя у сторін припинилось. На даний момент між ними немає ніяких сімейних стосунків, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спілкування та комунікація між подружжям відсутня. Спору з приводу поділу майна сторони не мають, тому просить розірвати шлюб між позивачкою та відповідачем. Ухвалою суду від 03.12.2025 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, визначено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання відзиву на позов та заяв по суті справи. Представник позивачки адвокат Козарик Н.А., в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачки, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач [PERSON] ,\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~про день\~та час\~слухання справи\~був повідомлений\~своєчасно та\~належним чином.\~ Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989р. у справі «Юніон Аліментарія проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Відомості про дати та час судових засідань знаходяться у вільному доступі та з ними можливо ознайомитись на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернет https://hr.zp.court.gov.ua/sud0825 Відповідач не скористався можливістю передбаченою ст. 178 ЦПК України, відзив на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача, шляхом постановлення заочного рішення. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, відзив на позовну заяву суду не надав, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 20 серпня 1988 року [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрували шлюб 20 серпня 1988 року, після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». Від даного шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Сумісне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинені з липня 2023 року, а саме з моменту перебування [PERSON] , в полоні, яка була ув`язнена силовими структурами рф з 07.07.2023 року по 13.09.2024 року, що підтверджується, копією виписки з Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободі внаслідок збройної агресії проти України, № 06-04/23301 від 25.11.2024 року, тому позивачка звернулась до суду з даним позовом. За змістом ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 65 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно зі ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Оскільки шлюбні\~відносини між\~сторонами припинені,\~сторони не\~ведуть сумісного\~господарства,\~позивач не\~бажає зберегти\~шлюб та\~сім`ю,\~наполягає на\~розірванні шлюбу,\~відповідач у\~судове засідання\~не з`явився,\~заперечень на\~позов не\~надав, тому суд вважає за можливе позов задовольнити, шлюб розірвати, що не протиречить ст.110, 112 СК України.

Outcome: approved