Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

05.08.2025 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що під час перебування у шлюбі із відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Наразі позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який фактично виконує обов`язки батька щодо утримання та виховання сина сторін. Разом вони проживають у [ADDRESS] . Позивач стверджує, що відповідач проживав окремо та участі в утриманні сина не брав. Судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.02.2018 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.01.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач також зазначає, що [PERSON] з 2019 року життям сина не цікавиться, участі у його вихованні не приймав, не піклувався про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя (не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини), що негативно впливає а фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створював та не забезпечує умов для отримання ним освіти, що свідчить про ухилення ним від виконання своїх батьківських обов`язків, останній раз [PERSON] спілкувався із сином, коли дитині виповнився 1 рік, при цьому плутав ім`я сина. Після того [PERSON] не виявляв свого бажання у поновленні сімейних стосунків з дитиною, спілкування із нею. За твердженням позивача відповідач має іншу сім`ю та дитину, а позбавлення батьківських прав [PERSON] буде сприяти інтересам дитини і в подальшому зможе гарантувати реалізацію прав дитини. Представник позивача подав до суду заяву із проханням справу розглянути у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки невідомі, заяв, що перешкоджають розгляду справи не надходило, у визначений судом строк відзиву на позов не подавав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України. Також в судове засідання не прибув представник третьої особи виконавчий комітет Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області (як орган опіки та піклування) - повідомлений належним чином, заяв, що перешкоджають розгляду справи не подавав. За вказаних обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює, що відповідає ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно ст. 150 СК України: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, а також зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Частиною 2 ст. 155 СК України зазначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, щоміж сторонами було зареєстровано шлюб 17.04.2017 року, у якому [INFO] народився син [PERSON] . Батьком якого є [PERSON] (а.с.10). Вказаний шлюб було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2019 року (а.с.11-12,13). Судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.02.2018 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.01.2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.31). Постановою державного виконавця Косівського ВР ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 03.05.2018 року (а.с.26) було відкрито виконавче провадження по вказаному судовому наказу. Згідно розрахунків зі сплати аліментів за період з січня 2018 року по квітень 2025 року вбачається часткова сплата боржником аліментів у 2018, 2019 роках, стягнення виконавцем із боржника аліментів у 2021 році та наявна заборгованість [PERSON] по аліментах на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у сумі 45041,50 грн. (а.с.28-30). За змістом листа №17356/25.8-24 від 19.05.2025 року Косівського відділу ДВС боржник [PERSON] не працевлаштований, пенсію не отримує, у нього відсутні джерела доходів та номери рахунків у банках, за божником транспортних засобів не зареєстровано, за постановою державного виконавця майно та кошти боржника арештовано, обмежено його у праві виїзду за межі України та праві керування транспортними засобами та полювання. Було описано та передано на торги земельну ділянку, належну боржнику. Земельна ділянка не була продана на електронних торгах та була передана стягувачу в рахунок погашення боргу по аліментах. Майно у боржника відсутнє. Боржник за місцем проживання відсутній. Станом на 30.04.2025 року заборгованість по сплаті аліментів становить 22341,50 грн. таш штраф 22700 грн., загальна сума 45041,50 грн. (а.с.24-25). Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області №122 від 26.06.2025 року визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.21-23). Згідно характеристики №241/02.2-19 від 24.04.2025 Космацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області (а.с.18) [PERSON] народився в [ADDRESS] , зареєстрований за однією адресою зі своїм батьком; скарг на його поведінку не надходило. За змістом листа КП «Луцька міська дитяча поліклініка» Луцької міської ради №01-04/266 від 24.04.2025 року на підприємстві спостерігається дитина [PERSON] , [INFO] , мешканець [ADDRESS] . Декларація з лікарем педіатром укладена в червні 2022 року, контактною особою є мама дитини [PERSON] , яка при зверненнях до закладу супроводжує дитину, рекомендації лікаря виконує. Батько дитини [PERSON] під час візитів дитини на підприємство присутній не був, з питань стану здоров`я дитини не звертався (а.с.17). Згідно інформації про участь батьків у вихованні та утриманні дитини Мстишинської гімназії Боратинської сільської ради №16 від 02.04.2025 року (а.с.16) [PERSON] , [INFO] навчається у 2 класі вказаного навчального закладу, батьки розлучені, дитина проживає разом із мамою, яка сама займається вихованням та розвитком дитини; батько участі у вихованні сина не приймає, батьківські збори не відвідує. Довідкою Боратинського ЗДО (ясла-садок) «Сонечко» Боратинської сільської ради №14 від 19.05.2025 року (а.с.15) стверджується, що [PERSON] 30.08.2021 року був зарахований до списку дошкільників цього закладу та відвідував його до 09.06.2023 року. Вихованням сина займалася мама [PERSON] ; батько дитини [PERSON] впродовж вказаного періоду із адміністрацією та педагогами закладу не контактував. Дитину до закладу приводила та забирала мама. Інформацією про зареєстрованих осіб №706 від 04.04.2025 року стверджується, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані, зокрема, [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 18.11.2020 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 18.11.2020 року (а.с.13). Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»: позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках в разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», № 39948/06, параграф 50). Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (Постанова Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2025 у справі № 384/170/23). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних звя`зків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії», заява № 70879/11) Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. Згідно з положеннями частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (Постанова Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.04.2025 року у справі №753/1678/23). Орган опіки та піклування Боратинської сільської ради не належно аргументував доцільність вжиття крайнього заходу у виді позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина. Отже, суд не приймає цей висновок до уваги. Крім того, доказів щодо позиції самої дитини - [PERSON] , [INFO] який в силу свого віку може висловити свою думку щодо спірного питання позбавлення його батька батьківських прав, сторонами не надано, як і не забезпечено участі дитини у судовому процесі. За змістом відповіді Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області №224374-2025 від 02.12.2025 року [PERSON] до адміністративної/кримінальної відповідальності не притягався (а.с.63). Суд не встановив свідомого, «злісного» ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, абсолютної байдужості до дитини, фактів заподіяння шкоди дитині або того, що матір становила загрозу для здоров`я та розвитку сина. Адже саме по собі розлучення батьків і потому фактичне їх проживання у різних областях та створення ними нової сім`ї ускладнює участь іншого з батьків, що проживає окремо від дитини, у забезпеченні ним спілкування із дитиною та участь у вихованні дитини, в тому числі уникаючи психологічного травмування дитини, яка проживає фактично у сім`ї, де є вітчим. Установивши відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження свідомого нехтування батьком своїми обов`язками щодо сина, беручи до уваги те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу та з урахуванням найкращих інтересів дитини, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Доводи позивача про створення відповідачем нової сім`ї та можливість поновлення його батьківських прав не входить до переліку підстав позбавлення батьківських прав, визначений статтею 164 СК України, який є вичерпним. Відносини, які сформувалися внаслідок створення нової сім`ї матір`ю дитини, не можуть переважати над правами біологічного батька та інтересами дитини у контексті сімейних зв`язків, оскільки врахування єдності та возз`єднання сім`ї у разі розлучення є невід`ємним аспектом права на повагу до сімейного життя відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (висновок Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року в справі № 554/1924/20). На підставі ст. ст. 164-166 Сімейного Кодексу України,

Outcome: dismissed