Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Представник органу опіки та піклування Цуманської селищної ради звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач проживаючи у цивільному шлюбі з співмешканцем [PERSON] народили спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Вказує, що відповідач жодним чином не піклується про свою доньку, не проявляє зацікавленості її життям, станом здоров`я, фізичним та моральним розвитком, навчанням, фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, більше п`яти років проживає окремо, жодних коштів та допомоги по утриманню дитини не надає. Протягом останніх п`яти років неповнолітня дитина проживає з біологічним батьком [PERSON] та його матір`ю (бабою) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та перебуває на їх утриманні. За вказаних обставин, представник органу опіки та піклування просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 16.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечила щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, відзив на позов не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.07.2014 року /а.с.5/. Як вбачається із витягу з реєстру територіальної громади від 19.08.2025 року, характеристики дитини та акту обстеження умов проживання від 29.10.2025 року, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із біологічним батьком [PERSON] та його матір`ю (бабою) [PERSON] . В будинку ідеальна чистота, дитина забезпечена добротним одягом та взуттям. Сім`я має достатній запас продуктів харчування/а.с.6, 8/. Відповідно до характеристики №70 від 20.08.2025 року, [PERSON] , 2014 року народження, є ученицею 6-Б класу Карпилівського ліцею Цуманської селищної ради Волинської області. Бабуся і тато приділяють належну увагу вихованню доньки, стараються брати участь у шкільному та особистому житті учениці, цікавляться її навчанням, беруть участь у загальношкільних та батьківських зборах, підтримують дитину у її баченнях та прагненнях до навчання. Мама не цікавиться навчанням та поведінкою доньки, не відвідує батьківські збори, з класним керівником та вчителями не спілкується /а.с.9/. Згідно характеристики [PERSON] , [INFO] , остання проживає за адресою: [ADDRESS] . За час проживання на території громади [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони, схильна до зловживання алкоголем, веде аморальний спосіб життя, у спілкуванні виявляє агресію. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , кожен зокрема, показали суду, що відповідач [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. Донькою [PERSON] , [INFO] , не цікавиться, не відвідує навчальний заклад у якому вона навчається, не цікавиться її здоров`ям, матеріальну допомогу не надає. Дитина проживає разом із бабусею [PERSON] та біологічним батьком [PERSON] , який її забезпечують усім необхідних. Допитана у судовому засіданні неповнолітня [PERSON] , [INFO] , показала суду, що востаннє бачила матір перебуваючи у другому класі, остання її життям не цікавиться, не телефонує, не відвідує навчальний заклад, не проявляє жодного інтересу до неї. Зазначила, що проживає з батьком та бабусею, які її утримують, водять у ліцей, відвідують батьківські збори та піклуються про неї. Разом з тим, відповідно до висновку органу опіки і піклування Цуманської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Цуманської селищної ради №156 від 15.09.2025 року, виходячи виключно з якнайкращих інтересів дітей, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] /а.с.13/. Спірні правовідносини з приводу позбавлення батьківських прав, регулюються нормами права, які містяться в главі 13 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18). Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, викладених у п. п. 15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01 листопада 2017 року у справі № 211/559/16-ц). У судовому засіданні встановлено, що відповідач матеріально доньку не забезпечує, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться її навчанням, підготовкою до самостійного життя, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Тобто, судом встановлено, що [PERSON] свідомо ухиляється від виховання своєї дитини, свідомо нехтує своїми обов`язками, перешкод у спілкуванні з донькою ніхто не створює, життям дитини не цікавиться. На думку суду, представником позивача доведено обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. За таких обставин зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідача від виховання своєї дитини, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. З врахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що у судовому засіданні встановлено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Варто також зазначити, що у відповідності до вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивач, згідно п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому вказаний судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved