Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про в якій просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на своє утримання, як матері дитини, яка не досягла трирічного віку, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. В обґрунтування позову позивач вказує, що з 11 листопада 2023 року вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що вони з чоловіком [PERSON] як до так і після народження сина [PERSON] проживали разом за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач стверджує, що їх з відповідачем подружнє життя не склалось, в липні 2025 року між родиною чоловіка, ним самим та позивачем виникли непорозуміння, тому в серпні 2025 року позивач разом із своїм малолітнім сином [PERSON] переїхала проживати до м. Сміла Черкаського району Черкаської області та продовжує проживати, здійснюючи постійний догляд за своїм малолітнім сином [PERSON] . Відтак позивач вказує, що з середини серпня 2025 року вона разом із своїм малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 31 від 26.08.2025 року виданою Обслуговуючим кооперативом «Сміла», копію якої надаю до матеріалів позовної заяви Зазначає, що [PERSON] звернувся до суду із позовом до неї про розірвання шлюбу, хоча вона неодноразово просила його зберегти сім`ю. Таким чином, тривалий час сторони проживають не разом, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, в зв`язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Син [PERSON] проживає разом з позивачем. Відповідач необхідної допомоги на утримання дитини та на її утримання не надає. Всі обов`язки щодо утримання дитини вона несе самостійно. Водночас, у зв`язку з перебуванням у декретній відпустці позивач не має можливості працювати та заробляти кошти, тому потребує матеріальної допомоги від батька дитини. Вказує, що останній є фізично здоровим, працездатним, офіційно працевлаштований - перебуває на службі в ДСНС тому має офіційну заробітну плату. Відтак, у зв`язку з доглядом за дитиною - сином [PERSON] , [INFO] , позивач не має змоги працювати та утримувати себе, а тому вважає, що стягнення аліментів з відповідача на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, і до досягнення сином [PERSON] трирічного віку буде достатнім для забезпечення мінімальних потреб матері та дитини. Ухвалою судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2023 року було відкрито провадження у вказані цивільній справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив. Відповідач скористався наданим йому правом на подачу відзиву, в якому виклав свої заперечення проти заявлених вимог. Так, у поданому через систему «Електронний суд» 16 вересня 2025 року відзиві відповідач, в інтересах якого діє представник адвокат Хлопов А.В. вказав, що 08.07.2025 року відповідачем було подано позовну заяву про розірвання шлюбу (справа № 703/4414/25) та заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину (справа № 631/756/25). До відповідних заяв [PERSON] було додано акт, складений депутатом Нововодолазької селищної ради, від 08.07.2025 № 603 про те, що в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] зареєстрований та фактично проживає [PERSON] (Відповідач) разом зі своїм сином [PERSON] . 14.07.2025 суддею Нововодолазького районного суду Харківської області видано судовий наказ, яким наказано: стягнути з [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 липня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Відтак, представник відповідача стверджує, що з наведеного можна зробити висновок, що дитина позивача та відповідача на початку липня 2025 року проживала разом з відповідачем, суд при вирішенні питання про видачу судового наказу цю обставину врахував та прийняв, тож фактично встановлено, що дитина проживала з відповідачем. Однак надалі позивач без погодження із відповідачем в односторонньому порядку змінила місце проживання дитини, тобто без погодження цього з відповідачем забрала дитину за місцем свого проживання. Представник відповідача наголошує, що станом на сьогодні сімейних стосунків між сторонами фактично не існує, подружжя протягом тривалого часу не веде спільного побуту, життям один одного не цікавиться, відповідач фактично не проживає з позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між подружжям, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Зазначив також, що наразі відповідач готує документи та матеріали, необхідні для позбавлення позивача батьківських прав. Вказує, що відповідач повністю забезпечує дитину всім необхідним для її розвитку. Натомість позивач зовсім не бере належної участі у вихованні дитини, ставлення до дитини є вкрай негативним, належного піклування дитина не отримує. Те, що позивач забрала дитину у відповідача, позбавивши належного піклування, та порушила цивільну справу, на думку представника відповідача, свідчить лише про те, що вона бажає створити видимість того, що вона є дбайливою матір`ю та може належним чином виховувати й утримувати дитину. Зауважив також, що однакове задеклароване місце проживання позивача й дитини не свідчить про те, що вони мешкають разом, оскільки сам позивач зазначає, що в м.Сміла мешкає лише з серпня 2025 року, хоча згідно з наданими довідками таке місце проживання задеклароване з березня 2025 року. На підставі наведеного представник відповідача адвокат Хлопов А.В. просив у задоволенні позовних вимог позивача повністю відмовити. Крім того, в поданому відзиві представник відповідача адвокат Хлопов А.В. заявив клопотання про допит позивача як свідка щодо предмета спору в порядку ст. 93 ЦПК України та виклав запитання, які вважав за необхідне поставити позивачу. В судовому засіданні 19 листопада 2025 року представник відповідача - адвокат Хлопов А.В. заявив відвід судді Волосовського В.В. від розгляду даної цивільної справи №703/5984/25. Відвід обґрунтовано його недовірою судді, оскільки ним було постановлено протокольну ухвалу про допит позивача як свідка щодо предмета спору в порядку ст. 93 ЦПК України під час судового розгляду, без зобов`язання надати письмові відповіді на поставлені стороною відповідача питання. Ухвалою суду від 19 листопада 2025 року у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Хлопова А.В. про відвід судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Волосовського В.В. від розгляду цивільної справи 703/5984/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років - відмовлено. 01 жовтня 2025 року відповідач [PERSON] через систему «Електроний суд» від відповідача до суду повторно надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що дійсно на даний час їх спільна з позивачем дитина проживає з позивачкою, вказує, що він готовий забезпечувати її, сплачуючи аліменти на утримання дитини. Водночас, вважає вимоги позивачки про стягнення аліментів на її особисте утримання безпідставними або такими, що мають бути зменшені, з огляду на наступне те, що позивачка є працездатною особою та може самостійно забезпечувати свої потреби, крім того стверджував, що позивачка має значні кредитні зобов`язання та зловживає правом, витрачаючи кошти на азартні ігри. Указане, на переконання відповідача, підтверджує фінансову неспроможність позивача та ризик того, що отримані аліменти не будуть використані на утримання дитини чи сім`ї, а підуть на погашення боргів чи азартні ігри. На підставі наведеного просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Позивач правом на подачу відповіді на відзив не скористалась. Водночас в судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Окрім того зазначила, що на даний час в провадженні Нововодолазького районного суду Харківської області перебуває справа за її позовом до [PERSON] про припинення права на стягнення аліментів на утримання їх спільної малолітньої дитини [PERSON] , 2025 року народження, що стягуються з неї на підставі судового наказу виданого 14.07.2025 року суддею Нововодолазького районного суду Харківської області. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача по справі, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо обов`язків подружжя по утриманню. Судом встановлено, що сторони з 11 листопада 2023 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданим першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.8). Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду № 703/4414/25 від 18 вересня 2025 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.82). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 липня 2025 року виданого повторно Смілянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 9). Дитина знаходиться на утриманні позивача, що стверджується позивачем в позовній заяві, не заперечувалось відповідачем у поданому ним відзиві та підтверджується наступними письмовими доказами: витягом з реєстру територіальної громади № 2025/003889454; відомостями про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, виданими виконавчим комітетом Смілянської міської ради з № 3896 від 18 серпня 2025 року; довідкою ОК «Сміла» № 31 від 26 серпня 2025 року, з якої вбачається, що [PERSON] фактично проживає разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; актом мешканців будинку [ADDRESS] , посвідченого 26 серпня 2025 року головою ОК «Сміла» Гончаренко М.П.; актом обстеження житлово-побутових умов, складеного 25 вересня 2025 року представниками служби у справах дітей, яким також підтверджується факт, що позивач [PERSON] фактично без реєстрації проживає разом із малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.10,11,12,13,75). Доказів проживання відповідача спільно з позивачем та їхнім малолітнім сином, який не досяг трирічного віку, перебування на утриманні відповідача малолітніх та неповнолітніх дітей, сплати останнім аліментів, стягнень з відповідача за виконавчими документами, а також неможливість надавати зазначену позивачем матеріальну допомогу, матеріали цивільної справи не містять та відповідачем не надані. За загальним правилом та чинним законодавством відповідач є працездатною особою, відповідно, не є особою пенсійного віку. Доказів зворотного суду не надано. Позивач у своєму позові заявила, що у зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивач перебуває у декретній відпустці, внаслідок чого не має змоги працювати і утримувати себе. Натомість відповідач не надав суду жодних належних доказів що він не працює, не має жодних доходів, тому немає можливості надавати кошти на утримання дружини. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка утримує та піклується про дитину, яка не досягла трирічного віку самостійно. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги дружині. Враховуючи малий вік дитини позивачка не має можливості повернутися до роботи, оскільки дитина потребує постійної присутності матері для формування стійких психічних зв`язків та формування особистості. Суд вважає, що позивачкою надані належні та допустимі докази проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з нею за однією адресою, відповідно, вона має право на отримання аліментів від відповідача на своє утримання по досягнення дитиною трьох років. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права жінки на утримання є її право на утримання чоловіком у разі проживання з нею їхньої дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу жінки та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» сформовано висновок, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.06.2019 у справі № 201/2097/17 (провадження № 61-26230 ск 18) визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.80 СК України,розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що відповідач є працездатним чоловіком. Відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. Окрім того, у суду відсутні дані про те, що на утриманні відповідача знаходяться інші особи, які в силу закону потребують його матеріальної підтримки. У зв`язку з тим, що малолітня дитина проживає з матір`ю (позивачем), дитина не досягла трьох років, тому позивач має право на утримання від чоловіка - батька дитини коштів до досягнення дитиною трьох років. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Судом встановлено, що позивачка на даний час не працює та доглядає за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, відповідно, потребує матеріальної допомоги на власне утримання. Відповідачем не надано доказів неможливості надавати матеріальну допомогу дружині, до досягнення дитиною трьох років, а також не заявлено про можливість сплачувати аліменти в меншому розмірі ніж заявлено позивачкою. В ч.1 ст.79 Сімейного Кодексу України закріплено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову, тому вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання позивача [PERSON] у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 03 вересня 2025 року до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Зазначена сума аліментів, на думку суду, є достатньою для забезпечення належних умов для життя, що буде об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», була звільнена від сплати судового збору, та приймаючи до уваги, що її позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч.1, ч.6 ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved