Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Полтави від 10.11.2025 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного подружнього майна задоволено частково. Зокрема, поділено між сторонами майно, придбане у шлюбі, а саме: визнано за [PERSON] право власності на автомобіль марки «KIA OPTIMA» 2015 року випуску та техніку, придбану в магазині «Фокстрот», стягнувши з нього на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 172 910,40 грн. (сто сімдесят дві тисячі дев`ятсот десять гривень 40 копійок). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Однак, судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 13.11.2025 року до суду надійшла заява представника позивача адвоката Опришко Едіти Василівни про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, яким стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , понесені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 64 800 грн. Позивач та його представник до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином згідно з вимогами ст. 128 ЦПК України. Поважних причин неявки не повідомив, заяв чи клопотань не подавав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Розглянувши заяву представника позивача, дослідивши надані документи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд не вирішив питання про судові витрати. Оскільки в заочному рішенні суду від 10.11.2025 року питання про розподіл судових витрат не вирішувалося, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 4 871,20 грн. Ціна позову становила 487 110,40 грн. Позовні вимоги задоволено на суму 172 910,40 грн., що становить 35,5% від заявленої ціни позову. Відповідно, на відповідача підлягає покладенню судовий збір у розмірі 1 729,14 грн., що становить 35,5% від сплаченого судового збору. Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою. Дана правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19. Представником позивача надано договір про надання правничої допомоги № 46 від 03.02.2021, Додаток до договору № 1 від 03.02.2021, акт приймання-передачі наданих юридичних послуг від 10.11.2025, а також квитанції до прибуткових касових ордерів № 17 від 03.02.2021 на суму 40 500 грн. та № 18 від 10.11.2025 на суму 24 300 грн. Оцінюючи розумність розміру витрат на правничу допомогу, суд виходить з критеріїв, встановлених частиною 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, а також враховує правові позиції Верховного Суду та Європейського суду з прав людини. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження№ 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження№ 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження№ 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Указана судова практика є незмінною. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 64800 гривень є значно завищеними. Враховуючи складність справи, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, обсяг доданих документів, розмір задоволених позовних вимог, суд вважає, що до витрати на професійну правничу допомогу підлягають до задоволення частково, а саме у розмірі 10 000 грн. Такий її розмір відповідає засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги та підлягають стягненню з відповідача. Таким чином, загальна сума судових витрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, становить 11 729,14 грн. (1 729,14 грн. судового збору + 10000 грн. витрат на правничу допомогу).

Outcome: partial