Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

20.10.2025 позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, у якому просив стягнути з [PERSON] інфляційні втрати у розмірі 12 791,87 грн.. та 3% річних у розмірі 5 269,81 грн.., нараховані за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 на суму простроченого боргу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.06.2007 [PERSON] отримала від [PERSON] в борг кошти у розмірі 58 500,00 грн., які зобов`язалася повернути до 24.12.2007. Оскільки відповідачка зобов`язання не виконала, позивач звернувся до суду. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.09.2008 у справі № 2-3344/08 з [PERSON] на користь позивача стягнуто борг у розмірі 58 500,00 грн., а також 3% річних у розмірі 940,68 грн. та інфляційні втрати у розмірі 8 517,60 грн.. Оскільки дотепер відповідачка так і не виконала рішення суду та не повернула суму позики, позивач просить стягнути з неї 3% річних та інфляційні втрати, нараховані за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 за прострочення повернення суми позики, в розмірі 5 269,81 грн. та 12 791,87 грн. відповідно, що разом складає 18 061,68 грн.. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.11.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачці встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надходило. Відповідно до частини 8 статті 178, частини 4 статті 223 та частини 1 статті 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 24.12.2007 24.12.2007 [PERSON] надав [PERSON] у позику кошти у розмірі 58 500,00 грн. строком на 6 місяців. У встановлений строк [PERSON] свої зобов`язання не виконала. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.09.2008 у справі № 2-3344/08, яке набрало законної сили 13.10.2008, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 58 500,00 грн., 3% річних від простроченої суми на час вирішення справи у розмірі 940,68 грн. та інфляційні втрати в розмірі 8 517,60 грн. Оскільки дотепер рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.09.2008 у справі № 2-3344/08 не виконано, позивач просить стягнути з відповідачки передбачені статтею 625 ЦК України компенсації у вигляді 3% річних та інфляційних втрат за період з 23.02.2019 по 23.02.2022, що нараховані на суму боргу за позикою в розмірі 58 500,00 грн. Правовідносини сторін, що виникли на підставі зазначених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (стаття 14 ЦК України). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статей 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання регламентується статтею 625 ЦК України, згідно з якою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.06.2019 у справі № 589/3683/16-ц. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України. Відповідна правова позиція викладена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 та постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/11249/17. Також суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 760/6938/16-ц, відповідно до якої формулювання статті 625 ЦК України орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Щодо обставин спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачка допустила прострочення виконання свого зобов`язання з повернення позики позивачу, внаслідок чого з неї рішенням суду від 11.09.2008 було стягнуто на користь позивача суму позики в розмірі 58 500,00 грн. На цей час зазначене рішення відповідачкою не виконано, відтак позивач має право вимагати від відповідачки сплати сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, незалежно від обставин, які обумовили прострочення. Згідно з наданим позивачем розрахунком, за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 інфляційні втрати складають 12 791,87 грн, а 3% річних за вказаний період 5 269,81 грн. Наданий позивачем розрахунок здійснено арифметично правильно, прострочення виконання зобов`язання з повернення позики позивачу відповідачкою не спростовано. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями частини 6 статті 141 ЦПК України, якою визначено: якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Згідно з пенсійним посвідченням № [NUMBER] позивач [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому звільнений від сплати судового збору. Відтак, судовий збір за подання позову у розмірі 1 211,20 грн підлягає стягненню з відповідачки на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved