Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області, [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві [PERSON] просить встановити факт належності їй заповіту від 12.05.2022 року складеного [PERSON] та посвідченого [PERSON] старостою Синьківського старостинського округу Заліщицької міської ради за реєстровим № 11-8; визнати в порядку спадкування за заповітом за [PERSON] право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6122087700:01:001:0443, загальною площею 0,76 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Синьківської сільської ради Чортківського району Тернопільської області, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР № 030151, виданого 11.01.2006 року після смерті [PERSON] . Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 04.09.2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження із викликом сторін. Призначено підготовче судове засідання. З підстав зазначених в ухвалі Заліщицького районного суду Тернопільської області від 18.11.2025 року, залучено до участі у справі № 597/1132/25 відповідача [PERSON] , [INFO] , жительку [ADDRESS] , код РНОКПП [NUMBER] . Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач Заліщицька міська рада Чортківського району Тернопільської області не делегувала свого представника в судове засідання, подала клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В матеріалах справ відсутні дані, які б вказували, що визнання позову відповідачами суперечить вимогам закону. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи заяви сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що справу слід вирішити за наявними матеріалами та задовольнити позов, виходячи із наступного. [INFO] померла [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №96, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.03.2024 року. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.09.1970 року, батьками позивача записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 08.02.2000 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 05.05.1984 року, внаслідок чого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». За життя 12.05.2022 року [PERSON] склала на користь [PERSON] заповіт, посвідчений секретарем Синьківської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №11-8, яким заповіла останній земельні ділянки належні їй на праві приватної власності для ведення особистого селянського господарства площею 0,35 га, кадастровий номер 6122087700:02:001:0274, що знаходиться в с.Синьків, та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,76 га, кадастровий номер 6122087700:02:001:0443. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Синьківської сільської ради, розміром 0,76 га, кадастровий номер 6122087700:01:001:0443, нормативно-грошовою оцінкою 100230 грн., що право власності на яку посвідчено державним на право власності на земельну ділянку серії ТР № 030151, який видано 11.01.2006 року на ім`я [PERSON] . Від встановлення юридичного факту належності заповіту [PERSON] залежить виникнення майнового права позивача на нерухоме спадкове майно після смерті [PERSON] , як спадкоємиці за заповітом. Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання правовстановлюючих документів в органах, що вчиняють нотаріальні дії. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази вказують на те, що померла [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 0,76 га. Згідно з ч.1\~ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийнятті, право на спадкування за законом почергово одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи (стаття 1233 Цивільного кодексу України). Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. (стаття 1234 Цивільного кодексу України). Положеннями ч.3 ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Таким чином після смерті [PERSON] інший спадкоємець, відповідач по справі [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,76 га, не претендує. У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі №265/6868/16-ц (провадження №61-34234св18) зроблено висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 року у справі №227/3750/19 зазначив, що звернення до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом допускається, якщо це в майбутньому порушує право власності на спадкове майно. Отже, звернення до суду з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування цілком відповідає законодавству. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті померлої [INFO] [PERSON] , якій належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР № 030151 від 11.01.2006 року, що стверджується вищевказаними належними та допустимими доказами. 23 травня 2025 року позивач звернулася до Заліщицької державної нотаріальної контори задля оформлення спадкових справ на майно після смерті [PERSON] . В.о. державного нотаріуса Заліщицької державної нотаріальної контори Інна Дідик в листі №234/02-14 05 червня 2025 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з розбіжностями у правовстановлюючих документах. \~\~\~\~\~\~\~В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування"\~ вказано, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності судовому розгляду не підлягають. \~\~\~\~\~\~ У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися після його смерті. Спадщину після смерті [PERSON] своєчасно прийняла, як спадкоємець за заповітом [PERSON] , оскільки звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Ткачук С.О. №192, що стверджується матеріалами спадкової справи №47/2024 від 23.05.2024. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд приходить до переконання, що даний позов слід задовольнити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: approved