Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Короткий зміст вимог У квітні 2023 року представник Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк», банк, позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідачка) про стягнення заборгованості. Позиція позивача Позов обґрунтовано тим, що 22.08.2019 між АТ «Альфа - Банк» та [PERSON] укладено угоду про надання споживчого кредиту №501176919, відповідно до умов якої позивач зобов`язується надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язується в поряду та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав надавши відповідачу кредит. Однак відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала, порушила умови кредитного договору в результаті чого станом на 22.01.2023 має прострочену заборгованість у розмірі 58 199, 34 грн. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі та судові витрати по справі. Представник позивача адвокат Рудницький Ю.І. в судове засідання не з`явився, в поданих до суду заявах зазначив, що у випадку неявки відповідача чи її представника у судове засідання, просить суд задовольнити позов в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення у справі та проведення судового засідання за відсутності представника позивача. Позиція відповідача Відповідачка та її представник адвокат Титаренко Г.С. в судове засідання не з`явилися. 12.12.2025 від представника відповідача - адвоката Титаренко Г.С. надійшла заява, в якій вона просить проводити розгляд справи за відсутності сторони відповідача та письмові пояснення, в яких просить ухвалити рішення у справі про відмову у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що сторона відповідача не заперечує укладення кредитного договору, проте вважає, що в укладеному між сторонами договорі неправомірно встановлена комісія за обслуговування кредиту, оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої неможливе встановлення комісії, яку позивач просить стягнути в розмірі 20 101, 38 грн, а тому в цій частині просить відмовити у задоволенні позову. Разом з цим, у наданому позивачем розрахунку зазначається про сплату відповідачкою (графа розрахунку - комісія за обслуговування кредиту) на користь банку - 43 295, 28 грн, які були зараховані в рахунок погашення комісії за обслуговування. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 в справі № 496/3134/19 вважає, що ці 43 295, 28 грн повинні були зараховуватись банком в рахунок погашення тіла отриманого кредиту та відсотків. Отже розрахунок заборгованості повинен бути наступним: 31 660,15 грн (заборгованість за тілом кредиту) + 6 437,81 грн (заборгованість по відсоткам) 43 295, 28 грн (сплачена відповідачем комісія за обслуговування кредиту) = - 5 197,32 грн. Виходячи з вищевикладеного, вважає, що зобов`язання за кредитним договором [PERSON] виконала в повному обсязі, а відтак у позові АТ «Сенс Банк» просить відмовити в повному обсязі. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом установлено, що 22.08.2019 між [PERSON] та АТ «Альфа Банк» була підписана оферта на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501176919, анкета-заява про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк», паспорт споживчого кредиту та графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, які в сукупності становлять кредитний договір, згідно з умовами якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 68 722,79 грн зі сплатою процентів за користування кредитом 18,99% річних строком на 48 місяців (а.с.7-10). Відповідно до оферти [PERSON] запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти з нею угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для укладення цієї угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Оферта містить умови споживчого кредиту: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 68 722,79 грн, процентна ставка 18,99 % річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту 48 місяці. Дата повернення кредиту вказана до 22.08.2023 (п. 2 Оферти). Згідно з п.3 Оферти кредит надається позичальнику для: власних потреб - розмір 43 945,84 грн, спосіб видачі переказ на рахунок відкритий в АТ «Альфа Банк»; - повернення заборгованості за кредитним договором № 501131088 від 11.04.2019 розмір 24 526,95 грн, спосіб видачі переказ на рахунок відкритий в АТ «Альфа Банк»; - оплата страхового платежу в розмірі 250 грн, згідно з умовами Договору добровільного страхування ризиків позичальника за програмою «Альфа-Сервіс» № 107.501176919.111 від 22.08.2019, спосіб оплати переказ коштів на рахунок АТ «Альфа Банк». Крім того, сторони своїми підписами узгодили в письмовій формі графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що становить додаток № 1 до укладеного між сторонами договору № 501176919 від 22.08.2019. 01.12.2022 найменування АТ «Альфа - Банк» змінено на АТ «Сенс Банк». Як встановлено з витягу з державного реєстру банків, 01.12.2022 Національним банком України внесений запис до Державного реєстру банків щодо зміни найменування АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Альфа-Банк» (скорочене найменування - АТ «АЛЬФА БАНК») на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК» (скорочене найменування - АТ «СЕНС БАНК»). Релевантні джерела права, оцінка доказів та висновки суду Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких зазаявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Як встановлено при розгляді справи, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується меморіальним ордером №871980 від 22.08.2019 (а.с.14). Проте відповідачка не повернула своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. ст.509, 526, 1054 ЦК України відповідачка зобов`язання за вказаним вище договором не виконала. Внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобов`язань станом на 22.01.2023 утворилася заборгованість за кредитним договором № 501176919, яка згідно з наданого позивачем розрахунку становить 58 199, 34 грн та складається із: 31 660,15 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6 437,81 грн - заборгованість по відсоткам та комісії в розмірі 20 101, 38 грн (а.с.13). Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором у неї виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З огляду на викладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що відповідачка допустила порушенням умов договору щодо своєчасної та повної сплати частини кредиту та плати за користування ним відповідно до погодженого сторонами графіку, в зв`язку з чим у банка виникло право вимагати повернення суми кредиту в повному обсязі достроково, позичальником не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом (тіло кредиту) та процентами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь АТ «Сенс банк» заборгованості за кредитним договором № 501176919 від 22.08.2019 в розмірі 38 097,96 грн, яка складається із: 31 660,15 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6 437,81 грн - заборгованість по відсоткам. Щодо позовних вимоги АТ «Сенс Банк» про стягнення з [PERSON] комісії в розмірі 20 101, 38 грн, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). 16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України від 22 вересня 2011 року N 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину четвертустатті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» доповнено нормою такого змісту: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Судом встановлено, що відповідно до пункту 1 Оферти за обслуговування кредиту (послуги з розрахунково-касового обслуговування) банк встановлює комісійну винагороду в розмірі 2,25% від суми кредиту. Проте банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відтак позивач не мав права встановлювати такі платежі, оскільки вони покладають на боржників обов`язок компенсувати можливі фінансові ризики банківської установи, отже вказане положення кредитного договору є нікчемним. Отже, оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої неможливе встановлення комісії, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення комісії у розмірі 20 101, 38 грн не підлягають задоволенню. Разом з тим, у наданому позивачем розрахунку зазначається про сплату відповідачкою (графа розрахунку - комісія за обслуговування кредиту) на користь банку - 43 295, 28 грн, які були зараховані в рахунок погашення комісії за обслуговування. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 в справі № 496/3134/19 зазначила: «Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення». Так, дослідивши виписку по рахунку за кредитною карткою за період 22 серпня 2019 року по 22 січня 2023 року та розрахунок заборгованості за кредитом станом на 22 січня 2023 року, судом встановлено, що відповідачкою сплачено на користь банку 43 295, 28 грн, які були зараховані в рахунок погашення комісії за обслуговування (а.с.13, 15-30). Тобто [PERSON] погашено заборгованість в розмірі 43 295, 28 грн. Оскільки суд вважає, що банком незаконно нараховано комісії за обслуговування кредиту, зазначена сума підлягає врахуванню в рахунок заборгованості по кредиту, а отже відповідачем було сплачено заборгованість на виконання вимог кредитного договору, яка становить: 31 660,15 грн (заборгованість за тілом кредиту) + 6 437,81 грн (заборгованість по відсоткам) разом 38 097,96 грн; 43 295, 28 грн (сплачена відповідачем комісія за обслуговування кредиту) = - 5 197,32 грн. Таким чином, оскільки кошти у сумі 43 295, 28 грн підлягають врахуванню в рахунок заборгованості по кредиту, відповідачкою повністю погашено заборгованість за цим кредитним договором, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи прийняте рішення судом про відмову у задоволенні позову, судові витрати по справі стягненню не підлягають. На підставі ст.ст.525-527, 530, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed