Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

27.05.2025 року позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 12.04.2021 року у розмірі 8 000 000,00 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29.05.2025 року справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2025 року, справу передано на розгляд судді Осіпенко Л.М. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 12.04.2021 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики. У відповідності до п. 1.1. Договору, позикодавець ( [PERSON] ) передає у власність позичальникові ( [PERSON] ) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у порядку та у строки, визначені цим Договором. У відповідності до п. 1.2, 2.1 Договору, сума позики складає 8 000 000,00 грн., яку позичальник зобов`язується повернути в строк до 11.04.2024 року. 12.04.2021 року сума позики належним чином передана позикодавцем позичальнику у повному розмірі, що посвідчується укладенням сторонами договору позики (п. 3.1.-3.3 Договору). Таким чином, він як позикодавець, належним чином виконав свої зобов`язання за договором, передав відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 8 000 000,00 грн. Разом з тим, в строк до 11.04.2024 року відповідач свої зобов`язання не виконав, суму позики не повернув, що стало підставою для звернення до суду. З огляду на викладене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 12.04.2021 року у розмірі 8 000 000,00 грн. та судові витрати (а.с. 1-36). Ухвалою Дарницького районного міста Києва від 05.08.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання (а.с. 39). 26.08.2025 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій визнав позов у повному обсязі (а.с. 52-53). Ухвалою Дарницького районного міста Києва від 23.09.2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті (а.с. 63). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Гаврищук Н.Є. підтримала позов з підстав, викладених у ньому та просила суд його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з клопотанням, в якому просив здійснювати розгляд справи без його участі у зв`язку із визнанням ним позовних вимог (а.с. 54). Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.04.2021 року позивач [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики (а.с. 5-6). У відповідності до п. 1.1. Договору, позикодавець ( [PERSON] ) передає у власність позичальникові ( [PERSON] ) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у порядку та у строки, визначені цим Договором. Сума позики складає 8 000 000,00 грн., що передбачено п. 1.2 Договору. Позика є безвідсотковою (п. 1.3. Договору). Відповідач зобов`язався повернути позивачу суму позики у повному обсязі в строк до 11.04.2024 року включно, що передбачено п. 2.1. Договору. Повернення позики може здійснюватися частинами або однією сумою (п. 2.2. Договору). Факт повернення позики або її частини засвідчується розпискою позикодавця. Позикодавець передав позичальнику суму позики у повному обсязі до моменту підписання цього договору (п. 3.1. Договору). Зобов`язання згідно цього Договору виконуються за адресою: Україна, м. Київ, вул. Драгоманова, буд. 23 Б, кв. 168 (п. 3.4. Договору). Договір сторонами підписаний, що свідчить про передання позивачем вищевказаної суми позики відповідачу. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17. Разом з тим, у встановлений строк, відповідач [PERSON] борг не повернув, що не заперечується сторонами. Матеріали справи доказів зворотного не містять, як і не містять доказів часткового погашення відповідачем заборгованості. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у позивача [PERSON] виникло право звернення до суду за захистом порушених прав та стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики та таке право підлягає судовому захисту. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідач визнав позовні вимоги. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності із ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності із ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Факт укладання договору позики між сторонами підтверджується їх особистими підписами на письмовому договорі позики від 12.04.2021 року. Під час розгляду справи вказані обставини не були будь-яким чином спростовані відповідачем. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення боргу не суперечать чинному законодавству, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб та є обґрунтованими. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідачем визнано позов, суд приходить до висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору в розмірі 7 706,26 грн., та про стягнення з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору у сумі 7 706,26 грн. Сума сплаченого судового збору за заяву про забезпечення позову у розмірі 605,60 грн. не підлягає стягненню з відповідача, у зв`язку з тим, що ухвалою Дарницького районного міста Києва від 30.06.2025 року позивачу було відмовлено у її задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: approved