Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються із позивача на користь відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , 2011 року народження, згідно судового наказу Залізничного районного суду м. Львова від 24.12.2024 №462/6543/20 з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11.01.2020 року шлюб між сторонами розірвано. 24.12.2024 року Залізничним районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення із позивача на користь відповідача на утримання дитини [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 23.12.2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Позивач створив нову сім`ю із [PERSON] , у шлюбі із якою народилася дитина [PERSON] , 2023 року народження та на час звернення до суду із позовом його дружина вагітна. Оскільки відповідач є працездатною, а тому може приймати участь у матеріальному забезпеченні дитини. Таким чином, оскільки у позивача змінився сімейний стан, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13.08.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 09.09.2025 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано відзив на позов, у якому сторона відповідача повністю заперечує позовні вимоги, вказує, що позов необґрунтований, наведені позивачем підстави не підтверджують наявність обставин неможливості сплачувати ним аліменти у визначеному рішенням суду розмірі. 18.09.2025 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано відповідь на відзив, у якому сторона позивача наполягає на позові та вказує, що після створення нової сім`ї у позивача змінився сімейний стан, що є самостійною підставою для зменшення розміру аліментів. 01.10.2025 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано заперечення на відповідь на відзив, у якому стороною відповідача заперечено позов та вказано, що у випадку зменшення визначеного розміру аліментів буде порушено право дитини від першого шлюбу на належне забезпечення. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13.10.2025 року постановлено перейти до розгляду справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментіву порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Приймак В.О. позовні вимоги підтримав, вказав, що оскільки у позивача змінився сімейний стан та, на даний час, на його утриманні троє дітей, а тому справедливим буде зменшення розміру аліментів на 1/6 часини його заробітку. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Артюшкова О.О. у судовому засіданні заперечили позовні вимоги повністю та вказали, що позивачем не доведено необхідність зменшення розміру аліментів та неможливість ним сплачувати аліменти на дитини у розмірі, визначеному рішенням суду. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 24.12.2024 року Залізничним районним судом м. Львова у справі №462/9630/24 видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , 2011 року народження, у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23 грудня 2024 року /а.с.9/. Аліменти на підставі судового рішення стягуються з відповідача в примусовому порядку, що підтверджується матеріалами справи /а.с.45/ та не заперечується сторонами. Згідно з матеріалами справи [PERSON] 12.07.2022 року зареєстрував шлюб із [PERSON] , у даному шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до довідки про доходи №214/68 від 05.09.2025 р. [PERSON] займає посаду поліцейського офіцера громади Головного управління Національної поліції у Львівській області та за період з січня 2025 по серпень 2025 отримав дохід за винятком утримань та аліментів у розмірі 206182, 63 грн. У вказаному періоді сплачено аліментів у розмірі 72236,62 грн. /а.с.43/. До матеріалів справи стороною відповідача долучено документи про проходження медичного обстеження [PERSON] та квитанції про їх вартість, а також висновок психологічної характеристики [PERSON] [INFO] , від 29.08.2025 відповідно до якого вона потребує подальшої психологічної підтримки, зокрема у сфері подолання емоційних наслідків зменшення уваги з боку батька. Наявність тісних і довірливих відносин із матір`ю є важливим ресурсом для стабілізації її емоційного стану та гармонійного розвитку. За умови збереження підтримуючого середовища та продовження роботи з психологом дитина має позитивні перспективи для подальшого навчання, соціалізації та особистісного розвитку. /а.с.36, 37-39, 42/ Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. (частина перша статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частин другої, третьої статі 150, статті 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; утримувати дитину до повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно з частинами першою третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на користь кого вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», статті 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Із аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами статті 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно зі статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Звертаючись з позовом до суду, позивач як на підставу позовних вимог посилався на те, що після видачі судового наказу у нього змінився сімейний стан, він одружився та в нього у 2023 році народився син, а у 2025 році народилася дочка. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Водночас, на думку суду, зміна сімейного стану позивача, а саме народження у нього дітей в іншому шлюбі, сама по собі не є безумовною та достатньою підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду на утримання дитини від попереднього шлюбу. У даному випадку для вирішення питання про зменшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] , обов`язково слід встановити також реальний майновий стан позивача на даний час та, відповідно, його можливість чи об`єктивну неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову та зменшення розміру аліментів на утримання доньки, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення його майнового стану. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23, «зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дітей, які народилась в іншому шлюбі, а також дружину, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів». Крім цього, Верховний Суд наголошував на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Доводи сторони позивача про те, що на даний час змінився сімейний стан позивача, який фактично створив нову сім`ю, на його утриманні перебуває дружина та діти від теперішнього шлюбу, а тому наявні підстави для зменшення розміру аліментів, суд не приймає до уваги, оскільки створення нової сім`ї не може бути достатньою та безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини та звільнення позивача від обов`язку утримувати до досягнення повноліття доньку, батьком якої він є. Як вбачається з довідки про доходи позивача, його дохід за період з січня по серпень 2025 року є стабільним, такий не зменшувався до рівня, що об`єктивно перешкоджало б йому сплачувати аліменти на утримання доньки у встановленому судом розмірі. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів позивач повинен довести обставини, які мають істотне значення та є для нього перешкодою для сплати аліментів у встановленому раніше розмірі, однак позивачем не доведено наявності таких перешкод. Позивач не надав відомостей та доказів щодо витрат на утримання дітей від другого шлюбу, зокрема, яку частку його доходу становлять такі витрати, в тому числі для порівняння таких витрат із сумами аліментів, які він сплачує чи які йому нараховуються на утримання доньки від попереднього шлюбу. Як встановлено судом та цього не заперечили сторони сплата аліментів позивачем фактично є єдиним способом виконання ним батьківського обов`язку щодо неповнолітньої [PERSON] , так як він проживає окремо та не приймає участі у вихованні дитини. Натомість, відповідач займається постійною організацією виховання дитини, забезпечує їй належні умови проживання, навчання, розвитку, оздоровлення та дозвілля. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховано особу з Пенсійного фонду України за 2025 рік станом на липень 2025 року дохід відповідача [PERSON] становить 78323,27 грн./а.с.46-47/ Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову та зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення його майнового стану, який будучи працездатною особою має можливість сплачувати аліменти, жодних доказів неможливості сплачувати аліменти у визначеному у судовому наказі розмірі, погіршення його стану здоров`я, суду не подав. Також судом враховано, що на час винесення наказу Залізничним районним судом м. Львова 24 грудня 2024 року у справі № 462/9630/24 про стягнення з позивача аліментів на доньку [PERSON] , [INFO] , у нього вже була дитина у новому шлюбі, син [PERSON] , [INFO] , а тому вказана обставина народження дитини, на яку посилається позивач як на підставу зменшення розміру аліментів, не є такою, що виникла після призначення цих аліментів, оскільки вона виникла раніше, ніж суд призначив аліменти на утримання доньки [PERSON] , розмір яких у цій справі оспорює позивач, а донька [PERSON] , народилася [INFO] , тобто через 4 місяці після звернення до суду із даним позовом. Таким чином суд приходить до переконання, що визначений судом розмір аліментів забезпечить право дитини на нормальний життєвий рівень, достатній для її фізичного, морального, культурного і соціального розвитку. Враховуючи наведене у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. Відтак, підстав для відшкодування позивачу понесених судових витрат суд не вбачає, оскільки відмовляє в задоволенні позовних вимог. Щодо клопотання сторони відповідача про стягнення із позивача на її користь понесених судових витрат на правничу допомогу, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. До матеріалів справи стороною відповідача долучено договір №214/25 про надання правничої допомоги від 29.08.2025 року, ордер та платіжну інструкцію про сплату 3000 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Водночас, матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом відповідача, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а тому стороною відповідача не виконано вимог ЦПК України щодо надання доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, заяви про подання доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу у порядку ст. 141 ЦПК України стороною відповідача не подано, а тому у суду відсутні підстави для вирішення питання про стягнення із позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу та таке клопотання не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed