Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання зобов`язання припиненим у зв`язку з його повним виконанням. На підставу своїх вимог спирається на те, що 22 липня 2021 року між [PERSON] та АТ «Альфа - Банк» укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №631726082. У зв`язку з частковим невиконанням позичальником умов договору, банк звернувся з позовом до Маньківського районного суду Черкаської області. За результатами розгляду справи №701/604/23, 6 вересня 2023 року суд ухвалив рішення, яким позов АТ «Сенс Банк» задоволено частково: - стягнуто з [PERSON] , 55417,98 грн., тіла кредиту; - стягнуто судовий збір у сумі 1477,27 грн.; - у решті вимог (штрафи, пеня, проценти після 24.02.2022) - відмовлено. 9 жовтня 2023 року рішення набрало законної сили. Позивач виконав його у повному обсязі, що підтверджується Постановами про закінчення виконавчого провадження у виконавчому провадженні №73664061 від 17.01.2025 року; ВП №73662396. Незважаючи на це, банк продовжує зазначати начебто наявну заборгованість. У листі АТ «Сенс Банк» від 28.03.2025 №14964-33.4-б/б повідомлено, що станом на 18.03.2025 «заборгованість становить 131104,85 грн.». Зазначене суперечить рішенню Маньківського районного суду Черкаської області у справі №701/604/23. У листі не наведено жодних правових підстав для таких нарахувань - не зазначено нового договору чи виконавчого документа. Таким чином, банк самовільно збільшує суму зобов`язання, визначену судовим рішенням, що є неприпустимим, порушує принцип остаточності судового рішення та права позивача як споживача фінансових послуг. Поміж цього було подано скаргу до Національного банку України, щодо дій відповідача. Національний банк України надав відповідь про розгляд скарги та зазначено, що у разі незгоди з діями Банку, клієнт, враховуючи положення статті 55 Конституції України та статей 15, 16 Цивільного кодексу України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальних засадам цивільного законодавства та відповідно має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, в Україні було введено воєнний стан з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі. Відповідно до п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Повідомлення банку про неіснуючу заборгованість є наданням недостовірних відомостей. Статті 15, 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» гарантують право споживача на достовірну інформацію та захист від нечесної практики. Дії банку є порушенням прав споживача фінансової послуги. Відповідно до постанови Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі №0814/6450/2012, провадження №61-18489св21: «Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) визначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Виходячи з вищевикладеного, дії АТ «СЕНС БАНК» після повного виконання рішення суду: суперечать Конституції України (ст. 129-1); порушують норми Цивільного кодексу (ст. ст. 526, 599, 625, 1050, 1054); є неправомірними згідно зі ст. 28 Закону «Про фінансові послуги»; порушують права позивача відповідно до Закону «Про захист прав споживачів», що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 06.11.2025 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, але згідно письмової позиції представника позивача викладеної в письмовій заяві від 19.11.2025 р. останній просить задоволити позовні вимоги та розглянути справу без його участі. Представник відповідача АТ «Сенс Банк», в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (три судових повістки-повідомлення про судове засідання, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронного документа), заяв та клопотань не надходило, але його неявка за даних обставин не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у його відсутність. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні осбставини та відповідні правовідносини. 22 липня 2021 року між [PERSON] та АТ «Альфа - Банк» укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №631726082. У зв`язку з частковим невиконанням позичальником умов договору, банк звернувся з позовом до Маньківського районного суду Черкаської області. За результатами розгляду справи №701/604/23 6 вересня 2023 року суд ухвалив рішення, яким позов АТ «Сенс Банк» задоволено частково: - стягнуто з [PERSON] , 55417,98 грн., тіла кредиту; - стягнуто судовий збір у сумі 1477,27 грн.; - у решті вимог (штрафи, пеня, проценти після 24.02.2022) - відмовлено (а.с.9-10). 9 жовтня 2023 року. рішення набрало законної сили. Позивач виконав рішення суду від 06.09.2023 р. у повному обсязі, що підтверджується Постановами про закінчення виконавчого провадження у виконавчому провадженні №73664061 від 17.01.2025 року; ВП №73662396 (а.с.7,8). Позивачем подано відповідачеві письмову заяву від 18.03.2025 р. про закриття рахунку в зв`язку з погашенням заборгованості відповідно до рішення суду від 06.09.2023 р. У листі АТ «Сенс Банк» від 28.03.2025 №14964-33.4-б/б повідомлено, що станом на 18.03.2025 «заборгованість становить 131104,85 грн.» (а.с.12). Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначає, що зазначене суперечить рішенню Маньківського районного суду Черкаської області у справі №701/604/23. У листі не наведено жодних правових підстав для таких нарахувань - не зазначено нового договору чи виконавчого документа. Таким чином, банк самовільно збільшує суму зобов`язання, визначену судовим рішенням, що є неприпустимим, порушує принцип остаточності судового рішення та права позивача як споживача фінансових послуг. Оскільки позивач повністю сплатив суму, визначену рішенням суду, його зобов`язання за договором є припиненим. Відповідно до ст. ст. 625, 1050, 1054 ЦК України, банк не має права вимагати сплати понад визначену судом суму, якщо зобов`язання вже припинене. Повідомлення банку про неіснуючу заборгованість є наданням недостовірних відомостей. Дії банку є порушенням прав споживача фінансової послуги. Суд вирішуючи даний спір керується наступним. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповіднодо ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь - якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень статей 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. З аналізу зазначених правових норм слідує, що у разі укладення кредитного договору, він підлягає підпису сторонами, всі істотні умови договору повинні бути узгоджені позичальником та позикодавцем. Як свідчать матеріали справи між сторонами був укладений договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №631726082 від 22.07.2021 р., тобто це карткоий кредитний рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За вимогами ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Велика Палата Верхового Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 надала таки роз`яснення. Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 06.09.2023 р. вбачається, що з [PERSON] на користь АТ "Сенс Банк" стягнено заборгованість за кредитним договором №631726082 в розмірі 55417,95 грн. Вивчивши дане рішення, судом встановлено, що стягнутий борг за даним рішенням суду боржник мав станом на 22.01.2023 р. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.01.2024 р. вбачається, що позивачем дана сума заборгованості сплачена, тобто сплачена сума заборгованості яка мала місце станом на 22.01.2023 р. Представник позивача обгрунтовуючи позовні вимоги посилається на положення постанови від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни та важає, оскільки відповідач звернувся до суду у липні 2023 року (справа №701/604/23) і судом було ухвалено рішення про стягнення заборгованості станом на 22.01.2023 р., то кредитний договір припинений. Проте суд не погоджується з даної позицією позивача, оскільки відновлювальна кредитна лінія, тобто картковий кредитний рахунок не підпадає під дію даної постанови Великої Палати Верховного Суду, оскільки має деякі відмінності відносно простого кредитного договору, а саме кредитний картковий рахунок закривається за умови відсутності заборгованості та подачею клієнтом заяви на закриття рахунку з проханням закрити рахунок, із зазначенням дати та підписом даної заяви. Ці умови є обов`язковими і не виконання однієї із умов дає право банку продовжувати обслуговування даного рахунку та нараховувати відповідні штрафні санкції на суму заборгованості. Представник позивача зазначив, що останній звертався до відповідача з письмовою заявою про закриття даного рахунку, проте суд констатує, що на момент такого звернення відповідач повідомляв позивача про існування заборгованості по даній кредитній лінії, що фактично виключає можливість закриття даного рахунку. Крім того судом встановлено, що рішення суду від 06.09.2023 р. (справа №701/604/23) набрало законної сили 09.10.2023 р. Позивач сплатив заборгованість по даному рішенню яка мала місце станом на 22.01.2023 р. лише в січні 2024 р.. Тобто має місце факт того, що відповідач мав право продовжувати обслуговувати даний картковий кредитний рахунок та нараховувати штрафні санкції і після 22.01.2023 р. по даний час, оскільки заборгованість за весь період користування відновлювальною кредитною лінією позивачем не була повністю погашена, що унеможливлює закриття даного кредитного карткового рахунку. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Суд встановив, що з наданих позивачем доказів неможливо встановити факт повного виконання кредитних зобов`язань по відновлювальній кредитній лінії №631726082 від 22.07.2021 р. перед відповідачем та дослідити істотні умови договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії №631726082 від 22.07.2021 р., укладеного між сторонами. Доказів того, позивачем погашена виключно повністю сума заборгованості перед відповідачем, матеріали справи не містять. Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даних позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить зі змісту положень статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed