Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач Приватне сільськогосподарське підприємство «Димитрово» (далі по тексту -ПСП «Димитрово») звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та Фермерського господарства «Агро-Лідія» (далі - ФГ «Агро-Лідія») про: 1) визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 21 вересня 2009 року, укладеного між [PERSON] та ПСП «Димитрово» щодо земельної ділянки загальною площею 6,6962 га, кадастровий номер: 3525882300:02:000:0232, та 2) визнання відсутнім у ФГ «Агро-Лідія» права користування зазначеною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису). Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що 21 вересня 2009 року між [PERSON] та ПСП «Димитрово» був укладений договір оренди землі з кадастровим номером 3525882300:02:000:0232 загальною площею 6,6962 га. В подальшому 15 вересня 2014 року між [PERSON] та ПСП «Димитрово» була укладена додаткова угода до зазначеного договору оренди землі. Згідно з п.8 договору оренди землі після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 180 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Строк дії договору оренди землі закінчувався 31 грудня 2024 року. 20 січня 2024 року відповідач [PERSON] направив позивачу лист-повідомлення про припинення дії договору оренди у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено та повідомив про свої заперечення проти укладення нового договору оренди вказаної земельної ділянки. 03 травня 2024 року позивач повідомив відповідача про намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди землі на новий строк шляхом направлення листа-повідомлення та надав проект відповідної додаткової угоди до нього. 17 жовтня 2024 року відповідач [PERSON] надіслав позивачу лист-повідомлення, в якому зазначив про розгляд його пропозиції укласти договір оренди землі на новий строк та свої заперечення. 10 грудня 2024 року відповідач [PERSON] повторно направив на адресу позивача аналогічний лист-повідомлення про заперечення у поновлення договору оренди. Крім того, 21 грудня 2020 року відповідач [PERSON] уклав договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) з ФГ «Агро-Лідія», за яким емфітевтичне право користування земельною ділянкою виникає у відповідача ФГ «Агро-Лідія» з 01 січня 2025 року. Враховуючи, що позивач протягом усього періоду дії договору належним чином виконував свої обов'язки, а відповідач [PERSON] направив листи-повідомлення з пропуском строку, встановленого чинним законодавством, та не намагався узгодити з позивачем умови укладення додаткової угоди до договору оренди землі, оскільки після отримання листа-повідомлення від ПСП «Димитрово» про поновлення вказаного договору разом з проектом додаткової угоди не звертався до позивача, як орендаря, з пропозиціями щодо істотних умов договору та не вказав, які саме умови не влаштовують його як орендодавця, а також попередньо не повідомив позивача про свій намір укласти новий договір та про укладення договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб з третьою особою під час дії договору оренди, поведінка відповідача [PERSON] , як власника земельної ділянки, з урахуванням вимог ст.33 Закону України «Про оренду землі» та ч.1 ст.777 ЦК України, стосовно позивача, як попереднього орендаря, є недобросовісною. Крім того, під час дії договору оренди землі позивач посіяв озиму пшеницю на земельній ділянці і після закінчення строку дії договору (з 01 січня 2025 року) відповідач [PERSON] не надсилав жодних заперечень щодо продовження користування позивачем вказаною земельною ділянкою. Враховуючи наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), яке виникає з 01 січня 2025 року, позивач позбавлений можливості реалізувати своє переважне право шляхом укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі. Згідно з відзивом на позовну заяву, поданим представником відповідачів - адвокатом Важеніною С.А. в межах встановленого судом 15-денного строку, остання прохала суд відмовити в задоволенні позовних вимог ПСП «Димитрово» в повному обсязі. На обгрунтування заперечень проти позову зазначила про те, що відповідач [PERSON] , як орендодавець земельної ділянки площею 6,6962 га, кадастровий номер 3525882300:02:000:0232, направив до позивача заяву від 08 грудня 2020 року про небажання продовжувати строк дії договору оренди землі та повернення йому земельної ділянки після закінчення оренди 31 грудня 2024 року. В подальшому [PERSON] направив до позивача лист-повідомлення від 20 січня 2024 року про припинення дії договору оренди землі у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено та про заперечення у поновленні договору оренди землі. Після отримання від позивача листа від 03 травня 2024 року про його намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди землі на новий строк відповідач направив позивачу лист-повідомлення від 17 жовтня 2024 року про не продовження дії договору оренди земельної ділянки за кадастровим №3525882300:02:000:0232 та відсутність бажання укладати додаткову угоду до договору оренди. 10 грудня 2024 року відповідач [PERSON] надав позивачу лист щодо не бажання продовжувати оренду та повернення йому земельної ділянки у строк з 31 грудня 2024 року по 01 січня 2025 року по акту приймання-передачі. З огляду на викладене, переважне право ПСП «Димитрово» на поновлення договору оренди земельної ділянки не є порушеним, оскільки відсутня одна зі складових юридичних фактів, що надають йому таке право на підставі ч.5 ст.33 Закону України «Про оренду землі», а саме: відсутня воля орендодавця на укладення такого договору, який починаючи з 2020 року повідомляв орендаря про небажання поновлювати договір оренди, а тому порушення відповідачем [PERSON] місячного строку надання заперечення на поновлення договору оренди землі, обумовленого перебуванням його сина на стаціонарному лікуванні внаслідок множинних вогнепальних осколкових поранень кінцівок, отриманих під час проходження військової служби в Збройних Силах України, не можна кваліфікувати як мовчазну згоду на поновлення договору оренди на тих самих умовах та на той самий строк. Переважне право орендаря на укладення договору оренди на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору. Крім того, позивач неналежним чином виконував умови договору оренди землі в частині виплати орендної плати, оскільки згідно з п.п.10, 11 договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції та вноситься у такі строки: 50% до 1 жовтня та 50% до 1 січня слідуючого року. Пунктом 9 договору (з урахуванням додаткової угоди до договору оренди землі від 15 вересня 2015 року) визначено, що станом на 15 вересня 2014 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 148625,00 грн.; орендна плата вноситься орендарем у формі грошовій, натуральній, відробітковій в розмірі 4% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 5945,00 грн.. Разом з тим, всупереч положень п.11 договору оренди землі від 21 вересня 2009 року, позивач перераховував розмір орендної плати за землю одним платежем та без врахування строків про оплату 50% до 1 жовтня слідуючого року. Також позивачем не було проведено індексації виплат орендної плати відповідно до п.6 договору оренди землі. За таких обставин ПСП «Димитрово» немає переважного права на поновлення договору відповідно до положень ст.33 Закону України «Про оренду землі». Щодо правомірності права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) у ФГ «Агро-Лідія» зазначила про те, що таке право виникло у ФГ «Агро-Лідія» з 01 січня 2025 року і жодним чином не порушувало переважне право позивача на укладення договору оренди землі на новий строк, оскільки орендодавець не мав бажання продовжувати орендні відносини з позивачем і в нього була відсутня воля на укладення такого договору, а орендар порушував умови договору оренди землі та не виплачував орендарю орендну плату відповідно до умов договору (а.с.92-100 Том 1). У поданій до суду відповіді на відзив представник позивача зазначив про дотримання ПСП «Димитрово» усіх вимог законодавства для реалізації свого переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, зокрема сплачував орендну плату в повному обсязі та направив 03 травня 2024 року відповідачу [PERSON] листа-повідомлення про намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди з проєктом додаткової угоди. Надані відповідачем після закінчення місячного строку заперечення не є належними, оскільки не містять обгрунтування, які саме пункти запропонованої додаткової угоди та договору в новій редакції не влаштовують відповідача. Відповідач [PERSON] не надав позивачу повідомлення про намір укласти договір з новим орендарем, що є порушенням вимог ст.33 Закону України «Про оренду землі». Крім того, орендна плата за період з 2009 по 2024 роки була нарахована більшою сумою, ніж встановлено умовами договору, що свідчить про добросовісне виконання позивачем, як орендарем, обов'язків за договором (а.с.213-218 Том 1). У поданому до суду запереченні (на відповідь на відзив) представник відповідачів зазначила про те, що неодноразове повідомлення відповідачем [PERSON] позивача шляхом направлення листів-повідомлень від 08 грудня 2020 року, 20 січня, 17 жовтня та 10 грудня 2024 року про відсутність наміру продовжувати договір оренди, укладати договір на новий строк, про необхідність повернення земельної ділянки після закінчення строку дії договору оренди, свідчать про відсутність волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди та укладення договору на новий строк, а тому направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не є безумовною підставою для їх поновлення між сторонами. Нормою ч.5 ст.33 Закону України «Про оренду землі» не передбачено вимог про те, що заперечення орендодавця на укладення договору оренди на новий строк повинні містити конкретні обгрунтування цих заперечень. Відкладальна умова набуття права за договором емфітевзису (з 01 січня 2025 року) виключає можливість порушення прав позивача, як користувача земельною ділянкою за договором оренди землі. Позивач самостійно зменшив розмір орендної плати, оскільки з долученого до позовної заяви додатку «Нарахування орендної плати [PERSON] , земельна ділянка кадастровий номер 3525882300:02:000:0232» вбачається, що з 2014 по 2020 роки позивач нараховував оренду плату в розмірі 5945,00 грн., тобто в розмірі згідно з п.9 договору оренди землі від 21 вересня 2009 оку (з урахуванням додаткової угоди від 15 вересня 2014 року), однак з 2021 по 2024 роки позивач нараховує оренду плату в розмірі 7996,07 грн., який не передбачений договором оренди землі. Крім того, надана у відповіді на відзив таблиця нарахованої орендної плати та виплачених сум орендної плати, в якій зазначено про нарахування орендної плати за період з 2023 по 2024 роки в сумі 8080,00 грн. та 8081,68 грн. відповідно, відрізняється від доданого до позовної заяви додатку щодо нарахування орендної плати [PERSON] , в якому вказано про нарахування орендної плати за цей же період в сумі 7996,07 грн.. Позивачем взагалі не були надані належні та допустимі докази (платіжні інструкції, відомості про виплату орендної плати), які б підтверджували виплату орендної плати відповідачу [PERSON] (а.с.233-238 Том 1). В судовому засіданні по розгляду справи по суті представник позивача ПСП «Димитрово» підтримала позовні вимоги в повному обсязі та прохала суд їх задоволити. Додатково зазначила, що відповідач [PERSON] , не узгоджував з ПСП «Димитрово» умов договору оренди землі, які його не влаштовували, а також не повідомив ПСП «Димитрово» про укладення ним договору емфітевзису, порушив принципи доброчесності та добросовісності. В судовому засіданні по розгляду справи по суті відповідач [PERSON] позовні вимоги ПСП «Димитрово» не визнав. Суду пояснив, що він є власником земельної ділянки з кадастровим №3525882300:02:000:0232, яка перебуває в оренді у позивача. Всього в користуванні ПСП «Димитрово» знаходяться чотири належні йому земельні ділянки. Підтвердив отримання листа від ПСП «Димитрово» щодо укладення договору на новий строк, однак не надав на нього відповідь протягом місяця, оскільки переймався лікуванням свого сина - військовослужбовця після отриманого ним поранення. Підтвердив, що перед укладенням договору з ФГ «Агро-Лідія», у користуванні якого перебувають дві інші належні йому земельні ділянки, він направив лист-повідомлення ПСП «Димитрово» про відсутність наміру продовжувати з ним оренду землі. Також зазначив, що про наявну переплату по орендній платі позивач його не повідомляв. Орендна плата завжди виплачувалась ПСП «Димитрово» один раз на рік і одним платежем за всі чотири земельні ділянки. Вважає, що орендна плата виплачувалась йому у меншому розмірі, ніж іншим власникам землі. Підтвердив неодноразове направлення листів ПСП «Димитрово» про своє небажання продовжувати з ним орендні відносини та про повернення йому земельної ділянки після закінчення строку дії договору. Не вважає свою поведінку недобросовісною по відношенню до позивача, оскільки не дивлячись на те, що він уклав договір емфітевзису з ФГ «Агро-Лідія», він чекав закінчення строку договору оренди землі з ПСП «Димитрово». Також він не погоджувався на продовження користування позивачем належною йому земельною ділянкою, про що зазначав у направлених на адресу ПСП «Димитрово» листах. В судовому засіданні по розгляду справи по суті представник відповідача ФГ «Агро-Лідія» (в порядку самопредставництва) Поступак В.В. проти задоволення позову заперечив з огляду на його безпідставність. Суду пояснив, що у грудні 2020 року між ФГ «Агро-Лідія» та [PERSON] був укладений договір емфітевзису, який жодним чином не порушував право позивача на поновлення договору оренди землі, оскільки розпочинав свою дію з 01 січня 2025 року. Перед укладенням договору емфітевзису [PERSON] повідомляв ПСП «Димитрово» про його небажання продовжувати з ним орендні відносини і повторно у 2024 році також повідомив позивача про це. Можливість продовження договору оренди землі закон пов'язує із волевиявленням обох сторін договору, що в даному випадку було відсутнім. В судовому засіданні по розгляду справи по суті представник відповідачів - адвокат Важеніна С.А. заперечила проти задоволення позову ПСП «Димитрово» та прохала суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Зазначила, що у разі недосягнення домовленостей між сторонами договору, переважне право на укладення договору оренди землі припиняється. [PERSON] , як власник земельної ділянки, висловив свою однозначну позицію щодо небажання продовжувати орендні відносини з позивачем, шляхом направлення йому відповідних листів-повідомлень, згідно з якими попереджав ПСП «Димитрово» про відсутність у нього наміру продовжувати дію договору оренди та прохав не засіювати належну йому земельну ділянку. Відповідач [PERSON] дійсно надав відповідь позивачу з пропуском місячного строку, однак після цього він два рази повідомляв ПСП «Димитрово» про свій намір не подовжувати з ним дію договору оренди землі. Власник має право розпоряджатися своєю власністю. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання ПСП «Димитрово» договору оренди землі в частині виплати відповідачу [PERSON] орендної плати, оскільки в доданих до позовної заяви довідках та розрахунку у відповіді на відзив містяться різні суми і ці докази не є належними, а лише підтверджують, що позивач на власний розсуд змінював розмір орендної плати. Емфітевтичне право ФГ «Агро-Лідія» починало діяти з 01 січня 2025 року, тобто після закінчення строку дії договору оренди від 21 вересня 2009 року. На даний час позивач безпідставно користується земельною ділянкою. На виконання вимог п.п.2, 3 ч.3 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України) суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, а також процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 17 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.69-70 Том 1). Ухвалою суду від 15 квітня 2025 року, постановленою судом в порядку ч.5 ст.259 ЦПК України, продовжено строк підготовчого провадження з ініціативи суду; підготовче засідання відкладено на інші дату та час з огляду на задоволення судом відповідного клопотання представника позивача (а.с.138 Том 1). Ухвалою суду від 02 липня 2025 року про закриття підготовчого провадження цивільну справу було призначено до судового розгляду по суті, встановлено сторонам строк для подання відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив (а.с.195 Том 1). Ухвалою суду від 20 серпня 2025 року, постановленою судом в порядку ч.5 ст.259 ЦПК України, розгляд справи в судовому засіданні відкладено на інші дату та час з огляду на задоволення судом відповідного клопотання представника позивача (а.с.12 Том 2). Ухвалою суду від 02 жовтня 2025 року розгляд цивільної справи відкладено на інші дату та час з огляду на виникнення технічних проблем, які унеможливили участь представників сторін у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів (а.с.47 Том 2). Ухвалою суду від 27 листопада 2025 року розгляд цивільної справи відкладено на інші дату та час з підстави, передбаченої п.4 ч.3 ст.223 ЦПК України (а.с.72 Том 2). Ухвалою суду від 22 грудня 2025 року, постановленою судом в порядку ч.5 ст.259 ЦПК України, відмовлено в задоволенні клопотання представника про визнання поважними причини пропуску строку для подання доказів, приєднання доказів до матеріалів справи та прийняття їх до судового розгляду (а.с.169 зворот Том 2). Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача [PERSON] , безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом по справі встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,6962 га, кадастровий номер: 3525882300:02:000:0232 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Димитровської сільської ради (а.с.37-38 Том 1). Відповідно до договору оренди землі (без номера), укладеного 21 вересня 2009 року між [PERSON] та ПСП «Димитрово» в особі директора Середенка М.Б., орендодавець [PERSON] надав, а позивач по справі, як орендар, прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для виробництва с/г продукції загальною площею 6,70 га, яка знаходиться на території Димитровської сільської ради Устинівського району (а.с.12-15 Том 1). Згідно з п.8 договору оренди землі, що має назву «Строк дії договору», договір укладено на 10 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 180 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (а.с.12 Том 1). Згідно з п.43 договору оренди землі цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а.с.15 Том 1). Вказаний договір оренди землі був зареєстрований КРФ ДП «Центр ДЗК» 28 грудня 2009 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №040938500286 (а.с.15 Том 1). За змістом п.п.9-11, 13 договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3% натуральній, грошовій, відробітковій; обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції; орендна плата вноситься у такі строки 50% до 1 жовтня та 50% до 1 січня слідуючого року; розмір орендної плати переглядається один раз на рік (а.с.12-13 Том 1). Згідно з п.21 договору оренди землі після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду (а.с.13 Том 1). Відповідно до п.36 договору оренди землі зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін (а.с.14 Том 1). Відповідно до п.37 договору оренди землі однією з підстав припинення дії договору є закінчення строку, на який його було укладено (а.с.14 Том 1). Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором (а.с.14 Том 1). 15 вересня 2014 року між [PERSON] та ПСП «Димитрово» була укладена додаткова угода до договору оренди землі від 21 вересня 2009 року, відповідно до якої у договір оренди землі були внесені наступні зміни: 1.Пункт 2 розділу «Об'єкт оренди» викласти в наступній редакції: в оренду передається земельна ділянка загальною площею 6,6962 га у т.ч. ріллі - 6,6962 га, яка розміщена на території Димитровської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3525882300:02:000:0232; 2. В пункт 8 Договору внести зміни: продовжити строк дії договору на 10 років з моменту реєстрації додаткової угоди до 31 грудня 2024 року; 3. п.9 Договору викласти в такій редакції: орендна плата вноситься орендарем у формі грошовій, натуральній, відробітковій в розмірі 4% нормативної грошової оцінки земельної ділянки за рік, що складає 5945 грн.; 4. п.28 договору доповнити: дотримання сівозміни; 5. п.19 договору викласти в такій редакції: без права передачі в заставу і внесення до статутних фондів підприємств права оренди; 6. Дана угода є невід'ємною частиною договору оренди (а.с.16 Том 1). Судом встановлено, що право оренди ПСП «Димитрово» на земельну ділянку площею 6,6962 га з кадастровим номером: 3525882300:02:000:0232, з урахуванням укладеної 15 вересня 2014 року додаткової угоди до договору оренди землі від 21 вересня 2009 року, було зареєстроване 25 лютого 2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Устинівського районного управління юстиції Кіровоградської області Тараненко І.І., номер запису про інше речове право: 8866235 (а.с.37-38 Том 1). 19 грудня 2020 року відповідачем по справі [PERSON] на адресу позивача ПСП «Димитрово» направлено заяву від 08 грудня 2020 року про небажання продовжувати строк дії договору оренди землі по кадастровому номеру 3525882300:02:000:0232, що укладений із ПСП «Димитрово» 21 вересня 2009 року після його закінчення 31.12.2024 року, та прохання в строк з 31.12.2024 року по 01.01.2025 року повернути йому земельну ділянку з оренди по акту приймання-передачі (а.с.102 Том 1). Зазначена заява була отримана уповноваженою особою ПСП «Димитрово» 29 грудня 2020 року (а.с.102 зворот Том 1). 15 березня 2024 року відповідачем [PERSON] на адресу позивача ПСП «Димитрово» був направлений лист-повідомлення від 20 січня 2024 року про припинення дії договору оренди землі у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено та про заперечення у поновленні договору оренди землі, в якому [PERSON] зазначив про припинення ним орендних відносин з моменту закінчення строку, на який договір оренди землі був укладений, а також повідомив про відсутність у нього наміру поновлювати на новий строк чи переукладати на нових умовах договір оренди земельної ділянки кадастровий номер: 3525882300:02:000:0232 загальною площею 6,6962 га. Одночасно у листі-повідомленні, з посиланням на ст.31 Закону України «Про оренду землі» та п.37 договору оренди землі, зазначено про те, що договір землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено (а.с.103 Том 1). Згідно з листом-повідомленням про укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення) від 03 травня 2024 року ПСП «Димитрово» повідомило відповідача [PERSON] про намір реалізувати своє переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі за кадастровим номером: 3525882300:02:000:0232 на новий строк з проханням повідомити у письмовій формі про прийняте рішення та у разі незгоди з умовами, які запропоновані ПСП «Димитрово» у проєкті договору оренди землі протягом одного місяця надати протокол розбіжностей із зазначенням пунктів, які його не влаштовують, які б він хотів змінити, вказавши його редакцію умов та пунктів договору (а.с.19-20 Том 1). Судом встановлено, що в додатках до листа-повідомлення від 03 травня 2024 року зазначений проєкт додаткової угоди до договору оренди землі від 21 вересня 2009 року за кадастровим №3525882300:02:000:0232 (а.с.28, 29-36 Том 1). Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за №2851000053794 від 03 травня 2024 року, зазначене поштове відправлення було отримане [PERSON] 09 травня 2024 року (а.с.34 Том 1). Обставина отримання в травні 2024 року листа-повідомлення ПСП «Димитрово» разом з проєктом додаткової угоди до договору оренди землі від 21 вересня 2009 року відповідачем [PERSON] під час судового розгляду справи не заперечувалась. 18 жовтня 2024 року відповідачем [PERSON] на адресу позивача ПСП «Димитрово» був направлений лист-повідомлення від 17 жовтня 2024 року про непродовження дії договору оренди земельної ділянки №3525882300:02:000:0232, в якому [PERSON] зазначив про те, що за результатами розгляду він не погоджується із новими умовами оренди, запропонованими ПСП «Димитрово» в проекті додаткової угоди та категорично заперечує щодо поновлення договору з ПСП «Димитрово» на новий строк. Одночасно [PERSON] зазначено про те, що після закінчення строку дії договору оренди землі він не надає дозволу (згоди) ПСП «Димитрово» на подальший обробіток даної земельної ділянки та вимагає припинити користування земельною ділянкою з 31 грудня 2024 року та повернути земельну ділянку йому як законному власнику (а.с.106 Том 1). 28 грудня 2024 року відповідачем [PERSON] на адресу позивача ПСП «Димитрово» був направлений лист-повідомлення від 10 грудня 2024 року про припинення дії договору оренди землі у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено та про заперечення у поновленні договору оренди землі, в якому [PERSON] зазначив про те, що 31 грудня 2024 року закінчується строк договору оренди землі на земельну ділянку кадастровий номер 3525882300:02:000:0232 загальною площею 6,6962 га, і він повідомляє про припинення орендних відносин з моменту закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі. Одночасно зазначено, що він не надає дозволу (згоди) ПСП «Димитрово» на подальший обробіток даної земельної ділянки та вимагає припинити користування земельною ділянкою з 31 грудня 2024 року та повернути земельну ділянку йому як законному власнику. Також у листі-повідомленні, з посиланням на ст.31 Закону України «Про оренду землі» та п.37 договору оренди землі, зазначено про те, що договір землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено (а.с.107, 108 Том 1). Обставина отримання зазначених вище заяви та листів-повідомлення відповідача [PERSON] представником позивача ПСП «Димитрово» під час судового розгляду справи, в тому числі і з урахуванням змісту поданих нею заяв по суті справи, не заперечувалась. Судом встановлено, що 21 грудня 2020 року між [PERSON] , як власником земельної ділянки, та ФГ «Агро-Лідія», як землекористувачем, емфітевтом, був укладений договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бєлінським І.Д. та зареєстрований в реєстрі за №2178, за умовами якого: предметом цього договору є право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), детальна інформація про яку наведена в п.1.2 даного договору, відносно якої власник передає землекористувачу право користування, а землекористувач зобов'язується прийняти таке право та сплачувати власнику за користування земельною ділянкою плату у розмірі, визначеному цим договором (п.1.1); інформація про земельну ділянку: місцезнаходження: Димитровська сільська рада Устинівського району Кіровоградської області; кадастровий номер: 352588230:02:000:0232; загальна площа 6,6962 га; цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п.1.2); на момент укладення цього договору зазначена в п.1.2 цього договору земельна ділянка перебуває в оренді у ПСП «Димитрово» строком дії до 31 грудня 2024 року; укладення цього договору не суперечить Закону України «Про оренду землі» та діючому законодавству в частині переважного права орендаря на поновлення договору оренди; власник належним чином повідомив орендаря про свій намір не продовжувати дію договору оренди з ПСП «Димитрово» та з проханням повернути власнику земельну ділянку після закінчення строку дії договору оренди, а саме з 01 січня 2025 року (п.1.4.1); цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами, а емфітевтичне право користування земельною ділянкою виникає у землекористувача з 01 січня 2025 року (п.6.1); даний договір укладено на термін (строк) до 02 січня 2036 року включно (п.6.2) (а.с.110-114 Том 1). Державна реєстрація права користування ФГ «Агро-Лідія» земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) була проведена 26 січня 2021 року, номер запису про інше речове право: 40269389. Одночасно в інформації про державну реєстрацію іншого речового права зазначено, що емфітевтичне право користування земельною ділянкою виникає у землекористувача з 01.01.2025 року (а.с.115 Том 1). 28 січня 2025 року державним реєстратором Долинської міської ради Овдій Н.В. проведена державна реєстрація припинення права оренди ПСП «Димитрово» на земельну ділянку площею 6,6962 га, кадастровий номер: 3525882300:02:000:0232 (а.с.109 Том 1). Як вбачається з доданих представником ПСП «Димитрово» до позовної заяви відомостей про нарахування орендної плати [PERSON] по земельній ділянці з кадастровим номером 3525882300:02:000:0232 (з урахуванням додаткової угоди від 15 вересня 2014 року) в період часу: 1) з 2014 по 2020 роки орендна плата нараховувалась позивачем в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки 148625,00 грн., що становило 5945,00 грн., після проведених відрахувань (ПДФО та військовий збір) до видачі - 4785,72 грн. та видано: 2014 рік - 5050,00 грн., 2015 рік - 7000,00 грн., 2016 рік - 8400,00 грн., 2017 рік - 10000,00 грн., 2018 рік - 11730,00 грн., 2019 рік - 12827,00 грн., 2020 рік - 17465,00 грн.; 2) з 2021 по 2024 роки орендна плата нараховувалась позивачем в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки 199901,71 грн., що становило 7996,07 грн., після проведених відрахувань (ПДФО та військовий збір) до видачі - 6436,90 грн. та видано- у 2021 році - 6437,00 грн., за 2022, 2023 та 2024 роки - 6440,00 грн.. Зазначені відомості про нарахування орендної плати не містять підпису директора ПСП «Димитрово» та печатки даної юридичної особи (а.с.42 Том 1). Наведений представником позивача у відповіді на відзив розрахунок орендної плати за період з 2014 по 2024 роки відповідає за змістом наведеним вище відомостям про нарахування орендної плати (а.с.217 Том 1). Разом з тим, зазначених у відповіді на відзив видаткових накладних, що підтверджують отримання відповідачем [PERSON] орендних платежів наручно (зазначено по тексту як додаток №4), представником ПСП «Димитрово» до відповіді на відзив додано не було. Згідно з доданими до відповіді на відзив відомостями про нарахування орендної плати зерном [PERSON] по земельній ділянці з кадастровим номером 3525882300:02:000:0232 у 2009 році відповідачу було видано: 1100 кг пшениці на суму 1100,00 грн., 400,00 кг ячменю на суму 320,00 грн. та 200 кг соняшника на суму 280,00 грн.; у 2010 року відповідачу було видано: 200 кг соняшника на суму 460,00 грн., 1000 кг пшениці на суму 1100,00 грн. та 400 кг кукурудзи на суму 440,00 грн.; у 2011 році відповідачу було видано: 200 кг соняшника на суму 509,00 грн., 1100 кг пшениці на суму 1210,00 грн. та 400 кг кукурудзи на суму 440,00 грн.; у 2012 році відповідачу було видано: 200 кг соняшника на суму 800,00 грн., 1000 кг пшениці на суму 2000,00 грн. та 500 кг кукурудзи на суму 991,00 грн.; у 2013 році відповідачу було видано: 200 кг соняшника на суму 441,00 грн., 1500 кг пшениці на суму 2550,00 грн. та 500 кг ячменю на суму 800,00 грн. (а.с.220-223 Том 1). Зазначеної під порядковим №10 Додатків до позовної заяви копії акту огляду посівів сільськогосподарських культур ПСП «Димитрово» 21 лютого 2025 року, представником ПСП «Димитрово» до позовної заяви додано не було, що підтверджується актом від 11 березня 2025 року про відсутність зазначеної копії письмового документу при надходженні позовної заяви ПСП «Димитрово» до суду (а.с.62 Том 1). Виконуючи приписи ч.1 ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним учасниками судового процесу, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Майнові відносини, що виникають з договору оренди земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, в тому числі договору найму (Цивільний кодекс України - далі ЦК України), регулюються також актами земельного законодавства - Земельним кодексом України (далі - ЗК України) та Законом України «Про оренду землі», який є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері правовідносин з оренди земельних ділянок. Відповідно до ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч.2 ст.792 ЦК України). Згідно зі ст.1 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин сторін) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до положень ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. У відповідності до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Надаючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним представником позивача, на обгрунтування заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне. Щодо позовної вимоги про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 21 вересня 2009 року. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.33 Закону України «Про оренду землі»по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про оренду землі»до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проєкт додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (ч.4 ст.33 Закону України «Про оренду землі»). Згідно з ч.5 ст.33 Закону України «Про оренду землі» орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Судом встановлено, що заявою від 08 грудня 2020 року (направленою 19 грудня 2020 року) відповідач [PERSON] повідомив ПСП «Димитрово» про небажання продовжувати строк дії договору оренди землі від 21 вересня 2009 року після його закінчення 31 грудня 2024 року та прохав повернути йому земельну ділянку з 31 грудня 2024 року по 01 січня 2025 року по акту приймання-передачі. Судом також встановлено, що 15 березня 2024 року відповідачем [PERSON] на адресу позивача ПСП «Димитрово» був направлений лист-повідомлення від 20 січня 2024 року про припинення дії договору оренди землі у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено (з посиланням на ст.31 Закону України «Про оренду землі»та п.37 договору оренди землі) та про відсутність у нього наміру поновлювати на новий строк чи переукладати на нових умовах договір оренди земельної ділянки кадастровий номер: 3525882300:02:000:0232 загальною площею 6,6962 га. Листом-повідомленням від 17 жовтня 2024 року відповідач [PERSON] повідомив позивача про його незгоду із новими умовами оренди, запропонованими ПСП «Димитрово» в проєкті додаткової угоди та категорично заперечив щодо поновлення договору з ПСП «Димитрово» на новий строк. 28 грудня 2024 року відповідачем [PERSON] на адресу позивача ПСП «Димитрово» був направлений лист-повідомлення від 10 грудня 2024 року, в якому він зазначив про закінчення 31 грудня 2024 року строку договору оренди землі на земельну ділянку кадастровий номер 3525882300:02:000:0186 загальною площею 6,5576 га, та повідомив про припинення орендних відносин з моменту закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі. Аналіз положень ч.ч.1-5 ст.33 Закону України «Про оренду землі»свідчить про те, що для визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення. Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року №594/376/17. Водночас, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбаченого ч.1 ст.33 Закону України «Про оренду землі»можлива за умови як дотримання встановленої цією нормою (ч.ч.2-5 ст.33 Закону України «Про оренду землі») процедури, так і наявності волевиявлення сторін. Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №912/1138/19, від 17 травня 2022 року у справі №384/30/21 та від 24 квітня 2023 року у справі №608/2591/21. У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2019 у справі №908/2314/18 зазначено, що саме лише визнання відмови протиправною не може бути підставою для поновлення договору оренди землі за ч.ч.1-5 ст.33 Закону України «Про оренду землі», оскільки для поновлення договору оренди за цими частинами необхідне погодження обох сторін щодо істотних умов договору. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] , як орендодавець, не лише заперечив проти поновлення договору оренди землі від 21 вересня 2009 року на умовах запропонованих позивачем в проєкті додаткової угоди до договору оренди землі, направленої йому в травні 2024 року, але й завчасно (березень 2024 року) повідомив ПСП «Димитрово», як орендаря, про відсутність у нього наміру поновлювати на новий строк чи переукладати на нових умовах договір оренди земельної ділянки кадастровий номер: 3525882300:02:000:0232 загальною площею 6,6962 га та про припинення дії договору оренди землі у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено (з посиланням на ст.31 Закону України «Про оренду землі»та п.37 договору оренди землі). Наявність незгоди орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки згідно з положеннями ч.5 ст.33 Закону України «Про оренду землі»виключає можливість визнання поновленим попереднього договору у вибраний позивачем спосіб. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 лютого 2023 року у справі №399/295/11, від 15 травня 2023 року у справі №693/137/22, від 08 травня 2024 року у справі №604/483/23 та від 28 травня 2024 року у справі №604/648/23. Доводи представника позивача з приводу того, що відповідач по справі [PERSON] , як орендодавець, з пропуском місячного строку (жовтень 2024 року) повідомив ПСП «Димитрово» про небажання поновлювати договір оренди землі, що є підставою для визнання додаткової угоди до нього укладеною, не беруться судом до уваги з огляду на те, що: відповідач завчасно до закінчення дії укладеного з ПСП «Димитрово» договору оренди землі повідомляв орендаря про наявні у нього заперечення щодо продовження його строку (заява від 08 грудня 2020 року); про відсутність у нього наміру поновлювати на новий строк чи переукладати на нових умовах договір оренди земельної ділянки та про припинення дії договору оренди землі у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено з посиланням на ст.31 Закону України «Про оренду землі» та п.37 договору оренди землі (лист-повідомлення від 20 січня 2024 року); місячний строк для надання відповідачем [PERSON] відповіді на лист-повідомлення ПСП «Димитрово» про укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення) співпав із періодом перебування сина відповідача - [PERSON] на стаціонарному лікуванні в ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» м.Чернівці (а.с.116 Том 1) у зв`язку з множинними пораненнями кінцівок, отриманими ним, як військовослужбовцем, під час виконання бойового завдання в населеному пункті Часів Яр Бахмутського району Донецької області (з 23 квітня 2024 року, станом на 07 червня 2024 року та в подальшому); лист-повідомлення від 17 жовтня 2024 року про незгоду [PERSON] , як власника земельної ділянки, із новими умовами оренди, запропонованими ПСП «Димитрово» в проєкті додаткової угоди та заперечення щодо поновлення договору на новий строк був направлений позивачу за два місяці до закінчення строку дії договору оренди землі та відповідає послідовній позиції орендодавця, висловленій у раніше направлених ПСП «Димитрово» листах про його намір припинити з позивачем орендні правовідносини по закінченню строку договору оренди землі. Отже, доводи представника позивача про те, що відповідач [PERSON] не надав відповіді у встановлений законом строк саме на лист-повідомлення ПСП «Димитрово» щодо реалізації останнім переважного права на укладення відповідного договору оренди землі на новий строк, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують відсутності у відповідача наміру продовжувати договірні правовідносини з позивачем як орендарем. З цих же підстав твердження представника позивача про порушення відповідачем [PERSON] ст.33 Закону України «Про оренду землі» та ст.777 ЦК України також є безпідставним та таким, що не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду справи. Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у постанові від 09 квітня 2024 року у справі №606/572/23 та від 08 серпня 2024 року у справі №604/779/23. Отже, встановивши фактичні обставини у справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову в частині визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 21 вересня 2009 року, оскільки реалізація переважного права на укладення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої ст.33 Закону України «Про оренду землі» процедури та за наявності волевиявлення сторін договору, однак у спірних правовідносинах орендодавець повідомив орендаря про відсутність наміру продовжувати вказаний договір оренди, а тому переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припинилося у зв`язку з недосягненням між сторонами домовленості щодо істотних умов договору. Водночас, направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не є безумовною підставою для їх поновлення між сторонами у разі відсутності волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди. Крім того, такі доводи свідчать про надмірний формалізм позивача, оскільки відповідач [PERSON] висловив свої заперечення проти поновлення договору оренди землі чи укладення його на новий строк завчасно до закінчення строку дії договору. Наведені представником позивача твердження про те, що відповідачем не були зазначені умови договору, які його не влаштовують, а також не висловлювались зауваження щодо виконання умов договору орендарем, є безпідставними, оскільки не впливають на вирішення цього спору та не спростовують встановлених судом обставин, у тому числі і щодо відсутності волевиявлення [PERSON] на продовження договірних відносин з позивачем. За встановлених судом обставин переважне право ПСП «Димитрово» на поновлення договору оренди земельної ділянки не порушене, оскільки відсутня одна із складових, що надає право позивачу претендувати на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч.5 ст.33 Закону України «Про оренду землі», а саме: відсутня воля орендодавця на укладення такого договору, який завчасно повідомив орендаря про небажання поновлювати з ним договір оренди землі. Одночасно з цим суд вважає безпідставним посилання представника позивача під час судових дебатів на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові №906/1314/21 від 23 листопада 2023 року, згідно з яким у випадку, коли орендодавець діє недобросовісно, він не має права посилатись на своє волевиявлення, як власник земельної ділянки, з огляду на те, що обов'язковою умовою застосування судами правових висновків, сформульованих в постановах Верховного Суду є подібність спірних правовідносин, а не лише сама наявність такої практики суду касаційної інстанції. Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (див. постанови від 27 березня 2018 року №910/17999/16, постанова від 25 квітня 2018 року № 910/24257/16). Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19, від 19 червня 2018 року у справі №922/2383/16 та від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15). З урахуванням викладеного судом встановлено, що у наведеній представником позивача постанові спірні правовідносини виникли між органом місцевого самоврядування та фермерським господарством щодо визнання протиправним та скасувати рішення сільської ради, а також визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах. Встановленими судами обставинами були відсутність розгляду радою проєкту додаткової угоди та її незгода із суб'єктним складом осіб, які мають право на продовження дії договору оренди землі (зокрема, таке право має право фізична особа, як орендар земельної ділянки, а не фермерське господарство). Правовий висновок Верховного Суду стосувався того, що якщо орган державної влади чи місцевого самоврядування знехтував обов'язком добросовісно провести переговори (наприклад, явно безпідставно відмовив в укладенні договору), то слід виходити з того, що такий орган зловживає своїм правом, порушуючи цим законні права орендаря. Отже, спірні правовідносини у справі, що розглядається судом, та у справі №906/1314/21, на яку посилається представник позивача, не є подібними, а тому посилання позивача на висновки щодо застосування норм права, викладених у цій постанові Верховного Суду від 23 листопада 2023 року у справі №906/1314/21, є недоречними. Щодо зазначених в позовній заяві та відповіді на відзив тверджень представника позивача про добросовісне виконання ПСП «Димитрово» обов'язків орендаря за договором оренди землі, зокрема, виплати орендної плати в повному обсязі, та заперечення цієї обставини відповідачем [PERSON] та його представником. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про оренду землі»по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди). Відповідно до ст.21 Закону України «Про оренду землі»орендна плата за землю - платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору оренди землі (ст.15 Закону України «Про оренду землі»). Як вбачається зі змісту договору оренди землі від 21 вересня 2009 року (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 15 вересня 2014 року), орендна плата вноситься орендарем у розмірі 4% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 5945,00 грн.. Отже, передбачений договором обов`язок щодо внесення плати за користування належною відповідачу [PERSON] земельною ділянкою площею 6,6962 га, кадастровий номер: 3525882300:02:000:0232, яка є об`єктом оренди, покладається саме на позивача по справі ПСП «Димитрово». На підтвердження належного виконання обов`язку щодо сплати відповідачу [PERSON] , як власнику земельної ділянки, орендної плати за договором оренди землі від 21 вересня 2009 року представником позивача до позовної заяви були додані сформовані у формі таблиці відомості про нарахування [PERSON] орендної плати за земельною ділянкою з кадастровим номером: 3525882300:02:000:0232 за період з 2015 по 2024 роки (а.с.42 Том 1), а саме: 1) за 2014 рік (4% від нормативної грошової оцінки 148625,00 грн.) - нараховано 5945,00 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 4785,72 грн., видано - 5050,00 грн.; 2) за 2015 рік (4% від нормативної грошової оцінки 148625,00 грн.) - нараховано 5945,00 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 4785,72 грн., видано - 7000,00 грн.; 3) за 2016 рік (4% від нормативної грошової оцінки 148625,00 грн.) - нараховано 5945,00 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 4785,72 грн., видано - 8400,00 грн.; 4) за 2017 рік (4% від нормативної грошової оцінки 148625,00 грн.) - нараховано 5945,00 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 4785,72 грн., видано - 10000,00 грн.; 5) за 2018 рік (4% від нормативної грошової оцінки 148625,00 грн.) - нараховано 5945,00 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 4785,72 грн., видано - 11730,00 грн.; 6) за 2019 рік (4% від нормативної грошової оцінки 148625,00 грн.) - нараховано 5945,00 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 4785,72 грн., видано - 12827,00 грн.; 7) за 2020 рік (4% від нормативної грошової оцінки 148625,00 грн.) - нараховано 5945,00 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 4785,72 грн., видано - 17465,00 грн.; 8) за 2021 рік (4% від нормативної грошової оцінки 199901,71 грн.) - нараховано 7996,07 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 6436,90 грн., видано - 6437,00 грн.; 9) за 2022 рік (4% від нормативної грошової оцінки 199901,71 грн.) - нараховано 7996,07 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 6436,90 грн., видано - 6440,00 грн.; 10) за 2023 рік (4% від нормативної грошової оцінки 199901,71 грн.) - нараховано 7996,07 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 6436,90 грн., видано - 6440,00 грн.; 11) за 2024 рік (4% від нормативної грошової оцінки 199901,71 грн.) - нараховано 7996,07 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 6436,90 грн., видано - 6440,00 грн.. До відповіді на відзив представником ПСП «Димитрово» були додані сформовані у формі таблиць відомості про нарахування [PERSON] орендної плати зерном за земельною ділянкою з кадастровим номером: 3525882300:02:000:0232 за період з 2009 по 2013 роки (а.с.220-223 Том 1), а саме: 1) за 2009 рік - нараховано 329,41 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 280,00 грн., видано - 200 кг соняшника на суму 280,00 грн.; 2) за 2010 рік - нараховано 541,18 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 460,00 грн., видано - 200 кг соняшника на суму 460,00 грн.; 3) за 2011 рік - нараховано 598,82 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 509,00 грн., видано - 200 кг соняшника на суму 509,00 грн.; 4) за 2012 рік - нараховано 941,18 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 800,00 грн., видано - 200 кг соняшника на суму 800,00 грн.; 5) за 2013 рік - нараховано 518,82 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 441,00 грн., видано - 200 кг соняшника на суму 441,00 грн.; 6) за 2009 рік - нараховано 1294,12 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 1100,00 грн., видано - 1100 кг пшениці на суму 1100,00 грн.; 7) за 2010 рік - нараховано 1294,12 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 1100,00 грн., видано - 1000 кг пшениці на суму 1100,00 грн.; 8) за 2011 рік - нараховано 1423,53 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 1210,00 грн., видано - 1100 кг пшениці на суму 1210,00 грн.; 9) за 2012 рік - нараховано 2352,94 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 2000,00 грн., видано - 1000 кг пшениці на суму 2000,00 грн.; 10) за 2013 рік - нараховано 3000,00 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 2550,00 грн., видано - 1500 кг пшениці на суму 2550,00 грн.; 11) за 2009 рік - нараховано 376,47 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 320,00 грн., видано - 400 кг ячменю на суму 320,00 грн.; 12) за 2010 рік - нараховано 517,65 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 440,00 грн., видано - 400 кг ячменю на суму 440,00 грн.; 13) за 2011 рік - нараховано 517,65 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 440,00 грн., видано - 400 кг ячменю на суму 440,00 грн.; 14) за 2013 рік - нараховано 941,18 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 800,00 грн., видано - 500 кг ячменю на суму 800,00 грн.; 15) за 2012 рік - нараховано 1165,88 грн., після утриманих податків та зборів до видачі - 991,00 грн., видано - 500 кг кукурудзи на суму 991,00 грн.. Ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні по розгляду справи по суті 22 грудня 2025 року в порядку ч.5 ст.259 ЦПК України, з урахуванням положень ст.83 ЦПК України, відмовлено у прийнятті до розгляду письмових доказів, поданих представником позивача ПСП «Димитрово» на підтвердження належного виконання позивачем договірних зобов`язань за договором оренди землі, з огляду на їх подання поза межами визначеного законом строку без належного обгрунтування неможливості їх подання у вказаний строк з причин, які не залежали від ПСП «Димитрово» або його представника. З огляду на викладене, зазначені вище відомості про нарахування орендної плати, сформовані у формі таблиць, про нараховані та видані ПСП «Димитрово» грошові кошти та зерно за договором оренди землі від 21 вересня 2009 року не беруться судом до уваги як такі, що не були підтверджені первинними документами бухгалтерського обліку, тобто належними та допустимими доказами; зазначені відомості не містять даних про вартість однієї тонни відповідної сільськогосподарської культури (соняшника, пшениці, ячменю, кукурудзи), у зв`язку з чим неможливо визначити відповідність розміру нарахованої ПСП «Димитрово» орендної плати вартості зерна, виданого відповідачу [PERSON] в рахунок орендної плати. Також судом враховується, що належних письмових доказів на підтвердження виплати орендної плати [PERSON] у передбаченому договором розмірі - 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (з урахуванням п.6 додаткової угоди від 15 вересня 2014 року), зокрема доказів визначеної представником позивача нормативно-грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером: 3525882300:02:000:0232, яка є об`єктом оренди за договором від 21 вересня 2009 року, у розмірі 148625,00 грн. (період нарахування з 2014 по 2020 роки), суду надано не було. За встановлених обставин суд приходить до висновку про недоведеність позивачем ПСП «Димитрово» належного виконання ним, як орендарем, обов`язку зі сплати орендодавцю орендної плати у розмірі та формі, передбачених п.9 договору оренди землі від 21 вересня 2009 року (з урахуванням додаткової угоди від 15 вересня 2014 року. Враховуючи, що однією з умов, передбачених ч.1 ст.33 Закону України «Про оренду землі», наявність якої є необхідною для реалізації орендарем переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк, є належне виконання ним обов`язків за договором, до яких належить, зокрема, і сплата орендодавцеві орендної плати, та недоведеність позивачем під час судового розгляду належними і допустимими доказами виплати відповідачу [PERSON] орендної плати згідно з умовами укладеного з ним договору, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання за ПСП «Димитрово» переважного права на поновлення договору оренди землі. Доказів продовження користування ПСП «Димитрово» належною відповідачу [PERSON] земельною ділянкою з кадастровим номером: 3525882300:02:000:0232 після закінчення строку дії договору, тобто після 31 грудня 2024 року, зокрема, зазначеної в п.10 додатків до позовної заяви копії акту огляду посівів сільськогосподарських культур від 21 лютого 2025 року, представником ПСП «Димитрово» до позовної заяви додано не було, внаслідок чого суд оцінює як недоведену викладену в позовній заяві обставину посіву позивачем на цій земельній ділянці озимої пшениці. Щодо позовної вимоги про визнання відсутнім права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) у ФГ «Агро-Лідія». На обгрунтування зазначеної вимоги представником ПСП «Димитрово» зазначено про те, що [PERSON] уклав спірний договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) з ФГ «Агро-Лідія» за 4 роки до закінчення строку дії первинного договору оренди та до вичерпання встановленого первинним договором оренди строку для повідомлення позивачем про своє бажання скористатись переважним правом щодо укладення договору оренди на новий строк. Відповідач [PERSON] , як орендодавець, не надав позивачу повідомлення про намір укласти договір з новим орендарем, що є порушенням вимог закону, зокрема ст.33 Закону України «Про оренду землі». Позивач заперечує правомірність укладення договору емфітевзису, оскільки дії орендодавця щодо його укладення порушують переважне право ПСП «Димитрово» на укладення договору оренди на новий строк. Судом враховується, що емфітевзис і право оренди землі є речовими правами, які за своєю правовою природою не можуть одночасно встановлюватись щодо однієї земельної ділянки для різних правонабувачів. Чинне законодавство у сфері земельних відносин не передбачає можливості спільного використання земельних ділянок кількома особами на умовах договору емфітевзису і договору оренди (див. постанову Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі №634/355/19). Одночасно з цим, Верховний Суд вже неодноразово робив висновки у правовідносинах щодо відкладальної умови набуття права за оспорюваним договором, яка виключає можливість порушення прав позивача як користувача земельною ділянкою за договором оренди землі до закінчення терміну його дії. Такі висновки викладені, зокрема, в постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі №146/1677/18. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. У відповідності до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до п.6.1 договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладеного 21 грудня 2020 року між відповідачами по справі [PERSON] та ФГ «Агро-Лідія», цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами, а емфітевтичне право користування земельною ділянкою виникає у землекористувача з 01 січня 2025 року. Виникнення у відповідача ФГ «Агро-Лідія», як землекористувача, емфітевтичного права користування належною [PERSON] земельною ділянкою площею 6,6962 га з кадастровим номером: 3525882300:02:000:0232 з 01 січня 2025 року підтверджується також і інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Отже, згідно умов зазначеного вище договору ФГ «Агро-Лідія» набуває емфітевтичне право на наступний день після закінчення строку (31 грудня 2024 року) договору оренди землі від 21 вересня 2009 року, укладеного між ПСП «Димитрово» та [PERSON] щодо тієї ж самої земельної ділянки. Зазначене, з огляду на відкладальну умову набуття ФГ «Агро-Лідія» права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за договором від 21 грудня 2020 року, виключає можливість порушення прав позивача ПСП «Димитрово» як орендаря земельної ділянки за договором оренди землі від 21 вересня 2009 року до закінчення строку його дії. Даний висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2025 року у справі №146/882/22, який відповідно до приписів ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом під час розгляду даної справи. Крім того, відповідно до ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і фізичною особою, юридичною особою (землекористувач). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2024 року у справі №518/520/20 зроблено висновок про те, що по своїй суті емфітевзис - це речове, довгострокове, відчужуване та успадковуване право володіння та користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб; емфітевзис має своїм об`єктом визначену річ - земельну ділянку. Емфітевзис є правом абсолютним і як право здійснюється його носієм проти кожної особи, включно з власником відповідної ділянки. Обмеженість емфітевзису полягає лише в тому, що це право на чуже майно; емфітевзис характеризується спеціальною метою його встановлення - користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб; емфітевзис є не просто речовим правом на земельну ділянку, а одним із найбільш міцних прав після права власності. Емфітевзис постає в історії приватного права та цивілістичній доктрині як найбільш повне обмежене речове право на сільськогосподарські землі, поступаючись у цьому аспекті лише праву власності; емфітевзис як речове право на чуже майно стає відносно самостійним і незалежним від договору, яким він встановлений. Підстави припинення речових прав на чуже майно визначаються лише законом. Договором про встановлення емфітевзису не можуть бути встановлені підстави припинення емфітевзису, що не передбачені як такі законом. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2025 року у справі №390/25/22, тлумачення ст.412 ЦК України та ч.9 ст.102-1 ЗК України дає підстави для висновку, що емфітевзис, як один із найбільш міцних речових прав після права власності, може бути припинений за рішенням суду та лише у випадках і з підстав, встановлених законом. Підстави припинення речових прав на чуже майно спеціально визначаються лише законом та є вичерпними для емфітевзису…Самостійність і незалежність емфітевзису від договору, яким він був встановлений, зумовлює ще одну особливість - існування емфітевзису як речового права може бути уражене лише недійсністю такого договору. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст.ст.16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення чи порушення (не визнається або оспорюється) суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці. Разом з тим, із позовом про визнання недійсним договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладеного 21 грудня 2020 року між відповідачами по справі [PERSON] та ФГ «Агро-Лідія», ПСП «Димитрово» до суду не зверталось. За наведених вище обставин в їх сукупності, підстави для задоволення позову ПСП «Димитрово» в частині визнання відсутнім у ФГ «Агро-Лідія» права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) відсутні, оскільки суб`єктивне право та інтерес позивача не порушується наявністю цього договору з огляду на зазначену в ньому відкладальну умову виникнення у відповідача ФГ «Агро-Лідія» емфітевтичного права з 01 січня 2025 року, тобто після закінчення строку дії договору оренди землі, укладеного відповідачем [PERSON] з ПСП «Димитрово» (31 грудня 2024 року). Інші доводи представника позивача не спростовують висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України). На підставі викладеного, з урахуванням того, що встановленими судовими витратами при розгляді даної справи згідно з поданою позовною заявою є сплачений позивачем ПСП «Димитрово» судовий збір у розмірі 6056 грн. 00 коп. і в задоволенні позову відмовлено повністю, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування на користь позивача вказаної суми судового збору в порядку розподілу судових витрат між сторонами. З огляду на відмову в позові та відсутність доказів на підтвердження обсягу наданих представником позивача - адвокатом Івановою М.О. послуг і виконаних нею робіт, необхідних для надання правничої допомоги позивачу, а також їх вартості, питання розподілу між сторонами витрат позивача на правничу допомогу судом не вирішується згідно положень ч.2 ст.137 та п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed