Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

До Шевченківського районного суду міста Дніпра звернувся представник ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» з позовом до [PERSON] і просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 25 234,46 грн. та судові витрати. Доводи позивача викладені у позові. 09.07.2021 року між ТОВ «1 БАНК» та [PERSON] було укладено електронний договір позики, підписаний одноразовим ідентифікатором. Позикодавець виконав свої зобов`язання, перерахувавши 7 950 грн на банківську картку відповідача через платіжну установу. Оскільки позичальник не повернув кошти у встановлений 30-денний строк, на суму боргу було нараховано відсотки за базовою ставкою 1,99% на день протягом узгодженого періоду автопролонгації (до 90 днів). На підставі послідовних договорів факторингу від 19.11.2021 та 03.04.2023 року право грошової вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ». Станом на дату подання позову заборгованість становить 25 234,46 грн (з яких 7 950 грн основний борг та 17 284,46 грн відсотки). Позивач просить суд стягнути вказану суму, а також покласти на відповідача судові витрати у вигляді судового збору (2 422,40 грн) та витрат на професійну правничу допомогу (3 500 грн), розглядаючи справу в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Фактичні обставини встановлені судом. 09.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики №75816487, який підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (OA3nKqB9kQ) відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з істотними умовами Договору, сума позики становить 7 950,00 грн, строк позики 30 днів, базова процентна ставка 1,99% на день. Кошти були перераховані позичальнику у безготівковій формі на реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес» (платіжна інструкція №0d565b5c-2f4e-4880-b5b6-21e5899b91a7). 19.11.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК Управління активами» було укладено Договір факторингу №1911, за яким останній набув право грошової вимоги до боржника. В подальшому, 03.04.2023 між ТОВ «ФК Управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено Договір факторингу №030423-ФК, відповідно до умов якого право вимоги за Договором позики №75816487 перейшло до позивача. Згідно з Витягом із Реєстру прав вимог до Договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023, відповідач [PERSON] є боржником, а загальний розмір заборгованості, що перейшов до нового кредитора, становить 25 392,07 грн. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на момент звернення до суду (з урахуванням проведених відповідачем платежів у розмірі 1 542,53 грн), заборгованість [PERSON] становить 25 234,46 грн, з якої: заборгованість за основною сумою боргу 7950,00 грн, заборгованість за відсотками 17284,46 грн. Норми права застосовані судом. Так, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Згідно з ст. 627, 629 ЦК України відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 1046, ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до визначень, що містяться вст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»: електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 12ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За положеннями ст. 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.ч. 2 та 4 ст. 83 ЦПК України). Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 5 ст. 83 ЦПК України). Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними (ч. 9 ст. 83 ЦПК України). Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи (ч. 10 ст. 83 ЦПК України). Висновки суду. Судом встановлено, що між сторонами укладено договір кредитування умови якого позивачем виконано в повному обсязі, натомість відповідач свої зобов`язання не виконав, отримані кредитні кошти не повернув, доказів зворотного суду не надав. Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення суми основного боргу (тіла кредиту), яка згідно з наданим розрахунком становить 7950,00 грн, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 17284,46 грн, суд зазначає таке. Згідно з розрахунком позивача, сума нарахованих відсотків більш ніж у два рази перевищує залишок суми основного боргу. Суд враховує, що пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства віднесено справедливість, добросовісність та розумність. Ці принципи повинні застосовуватися як при укладенні договорів, так і при реалізації прав та обов`язків сторін, а також при захисті порушених прав судом. Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, споживачі мають право на захист від несправедливих практик та умов договорів. Крім того, Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року про несправедливі торговельні практики визначає, що практика вважається несправедливою, якщо вона суперечить вимогам професійної сумлінності та істотно спотворює або може спотворити економічну поведінку середнього споживача. Нарахування відсотків, які в декілька разів перевищують суму основного зобов`язання, за своєю природою є несправедливим та покладає на споживача надмірний тягар, що не відповідає засадам розумності та добросовісності цивільних відносин. Вказаний підхід узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Дніпровського апеляційного суду від 12.11.2025 у справі №932/6206/24, де суд вказав на необхідність дотримання балансу інтересів сторін кредитного договору та неприпустимість покладення на позичальника надмірного боргового навантаження через нарахування неспівмірних відсотків. Враховуючи вищенаведені міжнародні норми, принципи цивільного права та судову практику, суд вважає за необхідне застосувати принцип пропорційності та зменшити розмір заборгованості за відсотками, що підлягає стягненню, до розміру залишку основного зобов`язання, а саме до 7950,00 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає: 7950 грн (основний борг) + 7950 грн (відсотки) = 15900 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1526,33 грн. Питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу регулюється ст. 137 та ст. 141 ЦПК України, а також Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат. Вимога позивача про стягнення цих витрат повністю відповідає критеріям реальності, співмірності та розумності, оскільки надання послуг підтверджено Договором про надання правничої допомоги №01-11/24, Актом прийому-передачі та платіжним документом, що засвідчує фактичне понесення витрат. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що і було належним чином виконано позивачем. Оскільки позов задоволено частково, сума витрат у розмірі 2 205,35 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial