Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Позивач, через систему «Електронний суд», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у сумі 37 500,00 грн., пені у сумі 1 401,37 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 8 000,00 грн., сплачений судовий збір у сумі 1 211,20 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09 грудня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєлінською К.В. за реєстровим №6037. Згідно із п. 1 Договору - Позикодавець передає Позичальнику у власність грошові кошти в сумі 37 500,00 (тридцять сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), а Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором строк. Відповідно до п. 2 Договору - Позика передається Позикодавцем Позичальнику безпосередньо при підписанні Сторонами цього Договору готівкою. Згідно із п. 4 Договору - Сторони домовились про те, що договір позики є безпроцентним. Відповідно до п. 5 Договору - Позичальник зобов`язаний повернути всю позику частинами таким чином: повернення здійснюється рівними частинами по 12 500,00 (дванадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) 09 числа кожного місяця. Перша частина повертається 09 січня 2025 року. Позичальник зобов`язаний повернути всю позику до 9 березня 2025 року. 09 грудня 2024 року Позикодавець передав та Позичальник прийняв готівкою грошові кошти у сумі 37 500,00 (тридцять сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок). Факт передачі грошових коштів підтверджує підписаний обома сторонами акт прийому передачі грошових коштів. 09 січня 2025 року Позичальник не повернув першу частину у сумі 12 500,00 (дванадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок). Друга та третя частини Позичальник також не повернув у строк, що встановлено Договором. Згідно із п. 17 Договору - Винна сторона зобов`язана відшкодувати іншій стороні збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань, прийнятих на себе за цим договором, в повному обсязі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 24.04.2025 зазначену вище позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача адвокат Бєлінський О.В., через систему «Електронний суд», надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, правом подання відзиву на позов не скористався, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 грудня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєлінською К.В. за реєстровим №6037. Згідно із п. 1 Договору - Позикодавець передає Позичальнику у власність грошові кошти в сумі 37 500,00 (тридцять сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), а Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором строк. Відповідно до п. 2 Договору - Позика передається Позикодавцем Позичальнику безпосередньо при підписанні Сторонами цього Договору готівкою. Згідно із п. 4 Договору - Сторони домовились про те, що договір позики є безпроцентним. Відповідно до п. 5 Договору - Позичальник зобов`язаний повернути всю позику частинами таким чином: повернення здійснюється рівними частинами по 12 500,00 (дванадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) 09 числа кожного місяця. Перша частина повертається 09 січня 2025 року. Позичальник зобов`язаний повернути всю позику до 9 березня 2025 року. Згідно із п. 17 Договору - Винна сторона зобов`язана відшкодувати іншій стороні збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань, прийнятих на себе за цим договором, в повному обсязі. 09 грудня 2024 року Позикодавець передав та Позичальник прийняв готівкою грошові кошти у сумі 37 500,00 (тридцять сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок). Факт передачі грошових коштів підтверджує підписаний обома сторонами акт прийому передачі грошових коштів. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладений з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України) ч.1 ст.1048 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання абовиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором позики від 09 грудня 2024 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєлінською К.В. за реєстровим №6037, позивачу не повернув, у зв`язку чим не повернуті грошові кошти підлягають стягненню на користь позивача у розмірі 37 500 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Отже, підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання. Нормами ч. ч. 2-3 ст. 549 ЦК України встановлено, що штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З матеріалів справи вбачається, що сторонами було погоджено строк виконання відповідачем зобов`язання з повернення позики датою 09 грудня 2025 року. Згідно із Законом України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» від 16 червня 2020 року, встановлено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Крім того, згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 1 401. 37 грн. не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211. 20 грн. Крім того, позивачем заявлено про відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 8 000 грн, стосовно якого суд зазначає таке. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи встановлюється судом на підстав іподаних сторонами доказів (договорів,рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатіву справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповіднуз аяву. Така заява була зроблена представником позивача зокрема у позовній заяві. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У відповідності до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких зокрема відносяться витрати на професійнуправничу допомогу покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, позивачем надано: копію договору про надання правничої допомоги №01/04-25 від 01.04.2025, копію ДОДАТОК №1 до Договору № 01-04/25 про надання правової (правничої) допомоги від «01» квітня 2025 року, ДОДАТКОВУ УГОДУ до Договору № 01-04/25 про надання правової (правничої) допомоги від «01» квітня 2025 року. Також до матеріалів справи долучено свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвокатом Бєлінським О.В. Положеннями ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з підстав неспівмірності витрат та не виконав обов`язку доведення неспівмірності витрат. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частинах 4-5 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, відповідачем не надано. Клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу від відповідача до суду не надходило. Таким чином, судом встановлено, що представником позивача надано до суду належні докази на підтвердження витрат на професійну правову допомогу, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу по даній справі в розмірі 8 000 грн., які підлягають стягненню з відповідача. З огляду на наведені вище обставини, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правову допомогу адвоката в розмірі 8 000 грн.

Outcome: partial