Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду, через свого представника адвоката Герасимчука Олега Олександровича із зазначеним вище позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 24.09.2025 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське», було укладено Договір купівлі продажу нежитлових приміщень за №24-09/25 (далі Договір), відповідно до якого продавець продав та передав покупцю, а покупець купив та прийняв від продавця належне йому на праві власності майно у вигляді нежитлових приміщень, а саме: опис: лiт. «А» будівля пункту штучного осіменіння, що знаходиться по [ADDRESS] . Загальна площа відчужуваних нежитлових приміщень становить 194,5 (сто дев`яносто чотири, п`ять) кв.м. За домовленістю сторін, загальна ціна відчужуваних нежитлових приміщень за якою вчинено продаж становить 125 000 грн 00 коп. (сто двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок), які продавець одержав в повному обсязі від покупця під час підписання даного договору. У п. 16 та п.18 Договору, сторони узгодили, що договір підлягає нотаріальному посвідченню на протязі 10 календарних днів з моменту укладення, обов`язок щодо якого взяв на себе продавець. [PERSON] належним чином та у повному обсязі виконала зобов`язання за договором купівлі-продажу, а саме: сплатила ПрАТ «Турбівське» визначену договором вартість нежитлових приміщень, що підтверджується рахунком-фактурою № 29 від 24.09.2025 року та квитанціями до платіжної інструкції на переказ готівки № 17323479267 від 24.09.2025 року і № 23223479425 від 24.09.2025 року, а також прийняла зазначене майно, факт передачі якого підтверджується видатковою накладною № 21 від 24.09.2025 року. 24.09.2025 року між [PERSON] та ПрАТ «Турбівське» було укладено акт прийому - передачі нежитлових приміщень по Договору № 24-09/25, що також підтверджує, що Позивач прийняла нежитлове приміщення та виконала всі зобов`язання Покупця. Крім того, 24.09.2025 року Позивачем були сплачені обов`язкові платежі до бюджету, а саме: 1 відсоток від ціни угоди до Пенсійного фонду України, що становило 1 250 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 24.09.2025 року № 2032347942513. Також ПрАТ «Турбівське» здійснило сплату податку за нежитлове приміщення загальною площею 194,5 кв.м, а саме: лiт. «А» будівля пункту штучного осіменіння, що підтверджується податковою накладною № 50 від 24.09.2025 року та квитанцією про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників у Єдиному реєстрі податкових накладних № 9293618332 від 25.09.2025 року. Постановою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Башта Беляєва М.О., від 29.09.2025 року ПрАТ «Турбівське», код ЄДРПОУ 00385632, було відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії як посвідчення договору купівлі- продажу будівлі загальною площею 194,5 (сто дев`яносто чотири цілих п`ять десятих) кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , а саме: літ. «А» будівлі пункту штучного осіменіння. Підставою для відмови у вчиненні відповідної нотаріальної дії слугувало відсутність кадастрового номера на земельних ділянках, що зображені в Державному акті на право постійного користування землею від 10.08.1996 року серія І-ВН № 001273 зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 12, що був виданий ПрАТ «Турбівське» для ведення сільськогосподарського призначення на підставі рішення Турбівської селищної ради народних депутатів від 07.08.1996 року за № 9-22, на яких розташоване відчужуване майно. Наразі ПрАТ «Турбівське» не може належним чином виконати взяті на себе зобов`язання за Договором № 24-09/25 та не здійснив нотаріальне посвідчення цього договору з незалежних від нього причин, як було визначено п. 16 та 18 Договору, що в подальшому унеможливлює оформлення Позивачем права власності на придбане нежитлове приміщення, а саме будівля опис: будівля пункту штучного осіменіння, загальною площею 194,5 кв.м., що знаходяться в масиві земельної ділянки № [NUMBER] площею 31,5 га по [ADDRESS] Загальна площа відчужуваних нежитлових приміщень становить 194,5 (сто дев`яносто чотири, п`ять) кв.м. Натомість, зміст Договору № 24-09/25 свідчить про дотримання усіх істотних умов: реквізити сторін, предмет договору, ціна, строк дії договору, порядок передачі. Крім того, згідно з п. 18 Договору, сторони підтвердили своїми підписами домовленість щодо нотаріального посвідчення укладеного договору, а тому позивач звернулась із відповідним позовом до суду. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Від третьої особи будь-які письмові пояснення стосовно предмету спору до суду не надходили. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 21.10.2025 розгляд зазначеної цивільної справи призначено за правилами загального позовного провадження, а у справі призначене підготовче судове засідання. 28.10.2025 від ПрАТ «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське» надійшло клопотання про визнання позовних вимог в повному обсязі, а також про розгляд всіх судових засідань по даній справі без їх участі. 30.10.2025 від Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області надійшла заява про проведення слухання справи без участі їх представника на розсуд суду. 19.11.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 18.12.2025 від представника позивача - адвоката Герасимчука О.О. надійшла заява про проведення розгляду справи без участі позивача та її представника. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Належним чином повідомлені позивач, відповідач та третя особа до суду не з`явились, що не перешкоджає суду ухвалити рішення у даному судовому засіданні. Ураховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив, що 24.09.2025 між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське» було укладено Договір купівлі продажу нежитлових приміщень за № 24-09/25, відповідно до умов якого продавець продав та передав покупцю, а покупець купив та прийняв від продавця належне йому на праві власності майно у вигляді нежитлових приміщень, а саме: опис: лiт. «А» будівля пункту штучного осіменіння, що знаходиться по [ADDRESS] . Загальна площа відчужуваних нежитлових приміщень становить 194,5 (сто дев`яносто чотири, п`ять) кв.м. (а.с.9-10). За домовленістю сторін, загальна ціна відчужуваних нежитлових приміщень за якою вчинено продаж становить 125 000 грн 00 коп. (сто двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок) які продавець одержав в повному обсязі від покупця під час підписання даного договору. У п. 16 та п.18 Договору, сторони узгодили, що договір підлягає нотаріальному посвідченню на протязі 10 календарних днів з моменту укладення, обов`язок щодо якого взяв на себе продавець. [PERSON] сплатила ПрАТ «Турбівське» визначену договором вартість нежитлових приміщень, що підтверджується рахунком-фактурою № 29 від 24.09.2025 (зворотна сторона а.с. 12) та квитанціями до платіжної інструкції на переказ готівки №17323479267 від 24.09.2025 і № 23223479425 від 24.09.2025 (зворотна сторона а.с.11-а.с.12), а також прийняла зазначене майно, факт передачі якого підтверджується видатковою накладною № 21 від 24.09.2025 (а.с.13). 24.09.2025 між [PERSON] та ПрАТ «Турбівське» було укладено акт прийому - передачі нежитлових приміщень по Договору № 24-09/25 (зворотна сторона а.с.10). 24.09.2025 [PERSON] були сплачені обов`язкові платежі до бюджету , а саме: 1 відсоток від ціни угоди до Пенсійного фонду України, що становило 1 250 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 24.09.2025 року № 2032347942513 (а.с. 11). При цьому, ПрАТ «Турбівське» здійснило сплату податку за нежитлове приміщення загальною площею 194,5 кв.м, а саме: лiт. «А» будівля пункту штучного осіменіння, що підтверджується податковою накладною № 50 від 24.09.2025 року та квитанцією про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників у Єдиному реєстрі податкових накладних № 9293618332 від 25.09.2025 (а.с.14). Факт належності ПрАТ «Турбівське» на праві власності нежитлових будівель, а саме: опис: лiт. «А» будівля пункту штучного осіменіння, що знаходиться по [ADDRESS] , загальна площа відчужуваних нежитлових приміщень становить 194,5 (сто дев`яносто чотири, п`ять) кв.м., підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав, що сформований 19.09.2025 року (зворотна сторона а.с. 14). Окрім того, на підтвердження належності майна ПрАТ «Турбівське», а також земельної ділянки, на якій розташована нежитлова будівля, що була предметом Договору купівлі-продажу надано: - технічний паспорт на будівлі штучного осіменіння виданий 03.09.2025 року на об`єкт, що розташований [ADDRESS] (зворотна сторона а.с.21-а.с.23); - витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, з якого встановлено, що будівлю штучного осіменіння присвоєно адресу: 1- [ADDRESS] (а.с.24-25); - наказ Турбівської селищної ради Вінницького району від 11.09.2025 р. № 64, відповідно до якого присвоєно поштову адресу нерухомого майна- будівлю штучного осіменіння, що розташована 1-провулок Шевченка, будівля [ADDRESS] (зворотна сторона а.с.25); - державний акт на право постійного користування землею серія І-ВН №001273, який було видано 10.08.1996 Турбівською селищною радою народних депутатів Липовецького району Вінницької області на підставі рішення від 07.08.1996 року за № 9-22, відповідно до якого Відкритому акціонерному товариству «Турбівське» смт. Турбів було надано у постійне користування 1 740,5 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування за № 12 (зворотна сторона а.с.16-а.с.21). Згідно Висновку про вартість об`єкту оцінки, виготовленого ТОВ «ВЕСТСАЙД-2020» на підставі Договору № 8 за замовленням ПрАТ «Турбівське» щодо нежитлових будівель та споруд: пункт штучного осіменіння, загальною площею 194,5 кв. м., що знаходиться [ADDRESS] , оціночна (ринкова) вартість об`єкту оцінки становить 125 000 грн. (сто двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп.) (а.с.26-31). Постановою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Башта Беляєва М.О., від 29.09.2025 ПрАТ «Турбівське», код ЄДРПОУ 00385632, було відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії як посвідчення договору купівлі- продажу будівлі загальною площею 194,5 (сто дев`яносто чотири цілих п`ять десятих) кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , а саме:- літ. «А» будівлі пункту штучного осіменіння (а.с.15-16). Підставою для відмови у вчиненні відповідної нотаріальної дії слугувало відсутність кадастрового номера на земельних ділянках, що зображені в Державному акті на право постійного користування землею від 10.08.1996 року серія І-ВН № 001273 зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 12, що був виданий ПрАТ «Турбівське» для ведення сільськогосподарського призначення на підставі рішення Турбівської селищної ради народних депутатів від 07.08.1996 року за № 9-22, на яких розташоване відчужуване майно. Згідно із ст. 15 ЦК України, право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду із захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається х порядку, визначеному законом. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людині: і основоположних свобод, яка є складовою правової системи України відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 1 Першого протоколу передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнане право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановленні справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення пропорційність) мети, досягнення якої передбачається, та засобів, які використовуються для її досягнення. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За приписами ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не зливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно із ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 ЦК України). Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із абз. 1 ст. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Приписами ч. 1 ст. 209 ЦК України визначено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. За приписами ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно І (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форму укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно із положеннями ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому, разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбаченій, частиною першою статті 206 цього Кодексу (п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 629, ч. 1 ст. 638, ч. 4 ст. 639 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, але даний вид договору підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. За загальним правилом право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч. 3 ст. 334 ЦК України). Як зазначалось нотаріальне посвідчення правочинів, що вчиняються у письмовій формі, є обов`язковим лише у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 209 ЦК України). Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК (в редакції Закону від 11 лютого 2010 р. № 1878-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та інших законодавчих актів України") права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дати такої реєстрації відповідно до закону. Державна ж реєстрація правочинів щодо нерухомості з 1 січня 2013 року зазначеним законом скасована. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ст. 220 ЦК України). Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Аналізуючи зібрані у справі докази, судом встановлено, що підставою неможливості відповідача виконати умови договору в частині нотаріального посвідчення є відсутність кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташовано об`єкт нерухомого майна, що відчужено позивачеві. Судом встановлено, що ПАТ «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське» (код ЄДРПОУ 00385632) є правонаступником Акціонерного товариства відкритого типу «Турбівське» (код ЄДРПОУ 00385632). Вказані обставини підтверджено доданими до справи доказами, а саме: Статутом ПрАТ «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське» (а.с.36-51), Статутом «Сільськогосподарське акціонерне товариство відкритого типу по вирощуванню насіння цукрових буряків «Турбівське» (зворотна сторона а.с.51-а.с.55). При цьому, державний акт на право постійного користування землею серія І-ВН № 001273 було видано 10.08.1996 Турбівською селищною радою народних депутатів Відкритому акціонерному товариству «Турбівське» смт. Турбів, яким передано у постійне користування 1 740,5 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування. Стаття 22 Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року № 561-XII (чинного на час видачі державного акта) встановлювала, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Отже, ст. 92 Земельного кодексу України не обмежує і не скасовує право постійного користування земельними ділянками, набуте іншими способами в установлених законодавством випадках станом на 01.01.2002 року. Тому, якщо право постійного користування виникло до 01.01.2002 (дня набрання чинності діючим Земельним кодексом України), після цієї дати воно продовжує зберігатися. Про відсутність обов`язкових приписів щодо переоформлення права постійного користування землею йдеться й у пункті 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 № 449 "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" яким встановлено, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб (постанова втратила чинність 03.06.2013). Крім того, відповідно до пункту 10 розділу VII Закону України «Про Державний земельний кадастр» (чинний з 01.01.2013) документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Частиною 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсним: якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло І на момент їх виникнення. Згідно п. 2.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що і виникають із земельних відносин" право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав. Із зазначених у ст. 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Дії, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у ст. 141 Земельного кодексу України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 вказав, що стаття 92 Земельного кодексу України не обмежує і не скасовує чинне праве постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на правої постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення осіб (Постанова Кабінету Міністрів від 2 квітня 2002 року № 449 (чинна до 23 липня 2013 року). Зі змісту листа Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 17.10.2025 № 07-11/2664 слідує, що Турбівською селищною радою Вінницького району рішення про припинення відкритому акціонерному товариству «Турбівське» права постійного користування земельною ділянкою для сільськогосподарського призначення загальною площею 1740,5 га, право на яку посвідчено Державним актом на право постійного користування землею серія І-ВН № 001273 виданий Турбівською селищною Радою народних депутатів 10.08.1996 року, та був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 12, не приймалось (а.с.35). Окрім того у своєму листі № 256 від 03.10.2025 ПАТ «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське» інформує, що ПрАТ «Турбівське» являється правонаступником ВАТ «Турбівське», якому було видано Державний акт на право постійного користування землею серія І-ВН № 001273, що підтверджується рішенням суду, статутами підприємства та виписками. ВАТ «Турбівське» або ж його правонаступники, в тому числі ПрАТ «Турбівське» не звертались до органів державної влади, органів місцевого самоврядування чи до суду із заявою про припинення права постійного користування земельною ділянкою для сільськогосподарського призначення загальною площею 1 740,5 га, право на яку було посвідчено Державним актом на право постійного користування землею серія І-ВН № 001273 виданий Турбівською селищною Радою народних депутатів 10.08.1996 року, та був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 12. ПрАТ «Турбівське» у вересні 2025 року зверталось до землевпорядної організації ФОП [PERSON] з метою виготовлення кадастрового номера на земельну ділянку на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна, а саме: а саме: будівля пункту штучного осіменіння, загальною площею 194,5 кв.м., що знаходяться в масиві земельної ділянки № [NUMBER] площею 31,5 га по [ADDRESS] (а.с.34). Так, судом встановлено, що 25.09.2025 ПрАТ «Турбівське» звернулось до землевпорядної організації ФОП [PERSON] , з проханням розробити технічну документацію із землеустрою з метою присвоєння кадастрового номера земельній ділянці сільськогосподарського призначення на якій знаходяться належні ПрАТ «Турбівське» об?єкти нерухомого майна, а саме: будівля пункту штучного осіменіння, загальною площею 194,5 кв.м., що знаходяться в масиві земельної ділянки № [NUMBER] площею 31,5 га по [ADDRESS] , право на яку посвідчується Державним актом на право постійного користування землею серія І-ВН № 001273 виданий Турбівською селищною Радою народних депутатів 10.08.1996 року, та був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 12 (а.с.32). 26.09.2024 ФОП [PERSON] у відповідь на дане клопотання, зазначив, що як вбачається із Даних державного земельного кадастру та виданого ВАТ «Турбівське» Державного акта на право постійного користування землею серія І-ВН №001273, масиву земельної ділянки сільськогосподарського призначення № [NUMBER] площею 31,5 га не було присвоєно кадастрового номера земельної ділянки, а тому здійснити її поділ на частини неможливо. Крім того розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою присвоєння кадастрового номера земельній ділянці сільськогосподарського призначення № 3 площею 31,5 га, право на яку посвідчується Державним актом на право постійного користування землею серія І-ВН № 001273 виданий Турбівською селищною Радою народних депутатів 10.08.1996 року, та був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №12, неможливо оскільки більша частина земельної ділянки була розпайована між власниками земельних часток (паїв), що унеможливлює виготовлення технічної документації із землеустрою і присвоєння кадастрового номера земельній ділянці під належними ПрАТ «Турбівське» об`єктами нерухомого майна (зворотна сторона а.с.32). Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України. Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Таким чином на підставі зібраних у справі доказів, суд приходить до висновку, що на даний час ні Державний акт на право постійного користування землею I-ВН № 001273 від 10.08.1996 виданий ВАТ «Турбівське», ні рішення Турбівської селищної Ради народних депутатів від 07.08.1996 року № 9-22, в установленому законом порядку скасовані не були. Право постійного користування земельною ділянкою набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачено та не підлягає обов`язковій заміні. Разом з тим, державні акти на право постійного користування землею виготовлені та видані до 2008 року не містили відомостей про кадастровий номер земельної ділянки. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач, а в сукупності на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини зазначені ним у позовній заяві, що фактично між продавцем та покупцем укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель, де сторони досягли всіх істотних умов і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, шляхом прийняття виконання, продавець отримав грошові кошти за продаж майна, а позивач в свою чергу, повністю розрахувався з відповідачами та прийняв нерухоме майно у своє володіння, відсутні інші підстави нікчемності договору, а зміст договору не суперечить закону, але нотаріальне засвідчення договору не відбулось, у зв`язку із неможливістю вчинення таких дій з незалежних від продавця обставин, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані відтак підлягають до задоволення у повному обсязі. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позов задоволено повністю, понесені позивачем витрати відповідно до платіжної інструкції № 8394-2545-4640-6148 від 17.10.2025 в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп (а.с. 1) суд присуджує із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved