Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» 13.05.2025 року звернулось до Печерського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. 21.05.2025 року ухвалою судді Печерського районного суду міста Києва Соколова О.М. цивільну справу №757/22672/25-ц за вказаним позовом передано на розгляд до Пересипського районного суду м. Одеси за підсудністю, яка визначена за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Після надходження цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст.14, 33 ЦПК України. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 01 липня 2025 року цивільну справу прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в судове засідання. Не погоджуючись з позовними вимогами на адресу суду 10.07.2025 року (вх. № 27534) надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача адвоката Рупець Н.О. згідно відзиву адвокат зазначила, що відповідач позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні. В обґрунтування позиції щодо не визнання позову, представник зазначила, що в договорі не визначене, як повинен здійснюватися розподіл коштів, а саме згідно графіку йде спочатку погашення нарахованих відсотків, а потім тіло кредиту, чи навпаки. Згідно розрахунку заборгованості, відповідач вже сплатив майже 13010,00 грн. але вся суму була врахована та направлена на погашення процентів по кредитному договору. Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що максимальний розмір денної процентної ставки за мікрокредитами не може перевищувати 1% (на перехідний період 2,5% у перші 120 днів і 1,5% у наступні 120 днів). Законом України «Про споживче кредитування» нормативно зазначено, що максимальна сума пені, штрафів за прострочення споживачем кредитних зобов`язань по споживчому кредиту, не може перевищувати подвійної суми, по договору кредитування, та не може бути збільшена. Відповідач отримав суму по кредиту у розмірі 12 000,00 грн., сплачено 13010,00 грн. і залишок по нарахованим відсоткам 20494,00 грн. Існує невідповідність розрахунку заборгованості згідно законодавства України. Тіло -12 000,00 грн. сплачені відсотки 13 010,00 грн. Нараховані відсотки 20 494,00 грн. 13010,00+20494,00=33504,00 грн. Відсотки нараховані більше ніш 2,7 рази, що є незаконним. Щодо не можливості виконання умов кредитного договору, зазначила, що 10 січня 2020 року відповідач з робочою поїздкою виїхав за кордон до Казахстану. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) введено обмеження перевезення пасажирів автомобільним транспортом міжміського сполучення, та заборонено перевезення залізничним транспортом, також відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2020 р. № 228 «Питання перевезень авіаційним транспортом» обмежено прийняття та відправлення повітряних суден щодо перевезення пасажирів. У зв`язку з вищезазначеним, відповідач не міг повернутися до України. 20 липня 2020 року Відповідач повернувся в Україну (надається копія відповіді Державної Прикордонної служби України) та сплатив частину боргу. На час перебування за кордоном у відповідача не було можливості сплачувати заборгованість, з іноземної карти встановлені обмеження щодо здійснення платежів за кордон. До направлення позовної заяви до суду позивач жодним чином не зв`язувався з відповідачем. Жодної досудової роботи з відповідачем не було здійснено, що в свою чергу дає підстави для отримання всією суми боргу, навіть якщо вона нарахована з порушенням норм законодавства. Щодо непогодження з нарахуванням заборгованості за договором представник відповідача зазначила, що 23 червня 2025 року на електрону адресу адвоката Рупець Н.О. надійшла відповідь від ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», у відповіді визначено, що заборгованість, яка була сплачена відповідачем, була направлена на погашення відсотків по кредитному договору. В подальшому, 23 червня 2025 року адвокат Рупець Н.О. в інтересах клієнта звернулась до ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» із заявою із досудовим врегулюванням заборгованості, а саме оплатити суму тіло кредиту у розмірі 12 000,00 грн., а нараховані відсотки списати у сумі 20 494,00 грн. та залишити позовну заяву без розгляду. Враховуючі, що станом в країні відбувається повномасштабна війна у гр. [PERSON] немає фінансової можливості сплатити заборгованість у повному обсязі. На утриманні позичальника знаходиться двоє неповнолітніх дітей, мама І групи інвалідності та дружина, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною. [PERSON] єдиний годувальник у сім`ї. Також, у відзиві на позовну заяву представник просила врахувати, що з роботою зараз дуже складно багато підприємств закривається, стабільного доходу у гр. [PERSON] немає. З урахуванням викладеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.52-55). До відзиву на позовну заяву представник відповідача надала документи на підтвердження обставин викладених у позові, а саме: заяву звернення до позивача, адвокатський запит про надання інформації, лист відповідь на звернення, інформацію Державної прикордонної служби, адвокатський запит, лист відповідь (а.с.57-67). В подальшому, 28.08.2025 року (вх. № 34901) на адресу суду надійшли додаткові пояснення у справі за підписом представника відповідача, відповідно до яких представник зазначила, що просить відмовити в задоволенні позову (а.с.132-140). До додаткових пояснень представником надано копії документів, а саме копію свідоцтва про народження дитини [PERSON] [INFO] , копію свідоцтва про народження дитини [PERSON] [INFO] , довідку до акта огляду МСЕК щодо [PERSON] (а.с.142-144). В судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат Рупець Наталя Олександрівна суду пояснила, що позов не визнають та просить відмовити в його задоволені, представник просила врахувати відзив на позовну заяву та додаткові пояснення, а також те, що відповідачем було сплачено на рахунок погашення кредитної заборгованості кредитні кошти в сумі: 13 010 гривень, а відтак не виконаних зобов`язань за кредитним договором не має. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» до суду не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно, позовна заява містить в собі п. 4 щодо можливості розгляду справи за відсутності позивача (а.с.4 зв). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, які просила відмовити в задоволенні позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази надані на підтвердження та спростування позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення кредитної заборгованості, представник позивача зазначив, що між первісним кредитором «ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено кредитний договір, у зв`язку з порушенням умов виконання кредитного договору за відповідачем утворилась заборгованість, яка становить, на дату подання позову, 32 494, 00 гривень, що відповідно складається з: 12 000 гривень тіло кредиту та 20 494, 00 гривень проценти за користування кредитом, та яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Судом встановлено, що між відповідачем у справі та первісним кредитом 14.03.2020 року було укладено договір позики № 6857311 за умовами якого первісний кредитор зобов`язався надати позичальнику суму позики 12 000 гривень. Відповідно до п. 2 договору встановлено: сума позики 12 000 грн. строк договору 30 днів, базова процентна ставка 1.60% в день; дата повернення кредиту 13.04.2020 року; розмір процентів акційних у день 0,80%, розмір процентів на прострочену позику в день 2,70%. Відповідно до п. 3 договору зазначено: проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення на залишок позики, та у випадку довгострокового ї повернення підлягають відповідному перерахунку. Договір позики підписано відповідача за допомогою електронного одноразового ідентифікатора NG3K4CVxmE (а.с.74). Також, сторонами підписано паспорт позики (а.с.73), відповідно до якого встановлено (6.Додаткова інформація) процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 2,7%. Надання коштів підтверджується довідкою від 18.12.2024 року, згідно якої встановлено, що сума позики в розмірі: 12 000 грн була перерахована [PERSON] на картку [NUMBER] (а.с.75). Щодо розрахунку заборгованості позивачем надано розрахунок, відповідно до якого загальний розмір заборгованості станом на 30.03.2021 рік, становить 32 494, 00 грн., з яких: тіло кредита 12 000 грн. проценти 20 494 грн., також з даного розрахунку встановлено, що відповідач здійснив оплату за кредитом в розмірі: 13 010, 00 гривень (а.с.76-89). Щодо звернення позивача з даним позовом, судом встановлено, що 01.04.2021 року між первісним кредитором та позивача було укладено Договір Факторингу № 016-010421 відповідно до якого клієнт зобов`язався відступити Фактору права вимоги зазначені у відповідних реєстрах, а Фактор зобов`язався прийняти такі Права вимоги та сплати клієнту ціну придбання відповідних реєстрів (а.с.90-95). Так, відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги №01/04/21, що відступаються Клієнтом Факторові відповідно до Договору Факторингу №016-010421 від 04.01.2021 року (датованого 01.04.2021р) до Фактора перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором № 6857311 від 14.03.2020 року, сума заборгованості за тілом 12 000 грн., сума заборгованості за процентами 20 494 грн. сума заборгованості разом 32 494 грн, кількість днів прострочення 215 (а.с.103). Вирішуючи позовні вимоги за вищевказаним кредитним договором, суд зазначає наступне. Суд зазначає, що відповідачем не заперечувався факт укладення кредитного договору, однак, заперечувався розмір нарахованих відсотків, та стверджувався факт сплати по тілу кредиту коштів у сумі: 13 010 грн, які безпідставно на думку позичальника були зараховані на проценти. Так, судом встановлено, що й відповідно підтверджується Договором позики та паспортом позики, що строк кредитування становить 30 днів, сума кредиту 12 000 грн. базова процентна ставка 1,60% розмір процентів на прострочену позику 2,70%. Щодо нарахування процентів за користування кредитом в сумі 20 494 гривень суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 по справі № 202/4494/16-ц дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Пунктом 2 Договору сторони погодили, що строк кредиту 30 днів. Доказів про продовження строку дії договору матеріали справи не містять. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Суд зазначає, що нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. За неповернення передбачених договором сум після закінчення строку, на який були видані кредитні кошти, може настати відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України, проте регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Отже, в даному випадку нарахування процентів за користування кредитом має бути нараховано протягом 30 днів, на строк кредитування. Разом з цим, суд зазначає, що фіксована процентна ставка за вищевказаним договором встановлена у розмірі: 1,60% в день та у разі прострочки позики 2,70%. Таким чином, позивач ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» має право на стягнення процентів, передбачених умовами договору про надання позики від 14.03.2020 року, укладеному з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», за користування кредитними коштами за 30 днів, що, виходячи із установлених у договорі процентних ставок, дорівнює (12 000 грн. тіло кредиту / 100 х 2,7 % х 30 днів) = 9 720 грн. Отже, загальна сума заборгованості за цим договором 9 720 грн (проценти) + 12 000 (тіло кредита) = 21 720 гривень. Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до наданого розрахунку відповідач сплатив кошти за користування кредитом в сумі: 13 010 гривень, а тому суд вважає, що заборгованість відповідача за договором позики становить 8 710, 00 гривень, що відповідно виходить з наступного розрахунку заборгованість за договором 21 720 грн 13 010 грн (сплачені кошти за користування кредитом) = 8 710, 00 гривень. У постанові Об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Наприклад, якщо боржник не сплатив гроші за куплене майно, надані послуги в певній сумі, то прострочення грошового зобов`язання не змінює його розміру, яке залишається без змін незалежно від часу прострочення, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата ВС у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 зробила висновок про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до умов кредитного договору, строк кредитного договору становить 30 днів. Тому, нарахування відсотків повинно було б здійснюватися кредитором виключно в межах 30-ти денного строку, на який укладено договір позики, із застосуванням визначеної у ньому процентної ставки, тобто, 2,70% в межах розрахункового періоду. Поза межами такого строку, кредитор вправі нараховувати штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання в порядку статті 625 ЦК України. Таким чином, суд не приймається до уваги, як розрахунок позивача так і розрахунок відповідача щодо нарахування процентів за користування кредитом, як такі, що не відповідають умовам договору, який підписано сторонами. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відтак, після підписання кредитних договорів у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позичальника виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання кредитних коштів. Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Так, відповідно порядку зазначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Враховуючи вищевикладені докази відповідач має в мережі Інтернет сторінку з розміщеною пропозицією (офертою) на сайті https://www.gofingo.com.ua. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено: "Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. " Судом, при розгляді справи також, приймаються до уваги висновки зроблені Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року (справа № 6-979цс15), згідно яких боржник, що отримав повідомлення про передачу прав вимоги за договором не звільняється обов`язку погашення заборгованості, повідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє останнього від обов`язку щодо погашення заборгованості. На підставі вищевикладених обставин, судом встановлено, що позивач є кредитором за договорами кредитів, відповідач допустив порушення умов Договору, не повернув отримані кошти у строки передбачені договором, не відреагував на повідомлення щодо погашення заборгованості. Щодо посилання відповідача на не можливість здійснювати оплату по кредитного договору, з підстав перебування за межами України, суд зазначає наступне. Так, судом встановлено, що Договір позики було укладено 14.03.2020 року, відповідно до довідки про перетин Державного кордону України, встановлено, що [PERSON] перетнув кордон 10.01.2020 року (Одеса-Мінськ), дата в`їзду 20.07.2020 року (а.с.64). Зазначене свідчить, що на дату укладання договору позики, відповідача не було на території України, тобто кредит було укладено поза межами держава Україна, а відтак, відповідач, як позичальник міг передбачити перешкоди (у разі їх наявності) щодо здійснення погашення заборгованості. Крім іншого, доводи щодо не можливості здійснення погашення заборгованості з підстав перебування за межами України, також спростовуються й тим, що відповідач здійснював погашення, а саме: 13.04.2020р, 20.04.2020р,21.04.2020р, 01.05.2020р, 05.05.2020р, 10.05.2020р, 09.06.2020р, 10.07.2020р, 20.07.2020р., тобто в період перебування поза межами України. З урахуванням викладеного, посилання представника відповідача на неможливість сплати по кредиту, є такими, що спростовані матеріалами справи. Доказів щодо неможливості здійснення оплати відповідач не надав. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі 811, 00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial