Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ 24.11.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» звернулось до суду із позовною заявою, за змістом якого просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №2840871 від 20.01.2021 в розмірі 15817,18грн., витрати зі сплати судового збору та витрати понесені на правничу допомогу. Позов обґрунтовано тим, що 20.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №2840871, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 15000,00грн. на 150 днів, кінцева дата повернення 19.06.2021, зі сплатою процентів на умовах, визначених договором. 28.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») укладено договір факторингу №28-12/2021-72, відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором №2840871 від 20.01.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] . У свою чергу, 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором №2840871 від 20.01.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Позивач зазначає, що у порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого за кредитним договором №2840871 від 20.01.2021 утворилась заборгованість у загальному розмірі 15817,18грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням становить 3780,37 грн., заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги 12036,81 грн. Враховуючи зазначене, представник позивача просить вимоги позовної заяви задовольнити. ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 20.11.2025 справа №293/1418/25 передана на розгляд судді Збаражському О.М. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 24.11.2025 суд отримав відомості про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] 25.11.2025 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської відкрито провадження у справі №293/1418/25. Розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи по суті призначений на 22.12.2025. 03.12.2025 до суду надійшов відзив відповідача на позов. 09.12.2025 позивач подав відповідь на відзив. 22.12.2025 позивач свого представника в судове засідання не направив, про розгляд справи повідомлявся встановленим порядком. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про розгляд справи повідомлялась встановленим порядком. Згідно поданого відзиву на позов просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала частково. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Коллект центр» в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, штрафами та комісії. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що розгляд справи призначено у спрощеному позовному провадженні, надходження від відповідача відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні 22.12.2025 суд склав вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ Судом встановлено, 20.01.2021 відповідач [PERSON] звернулась до ТОВ «Мілоан» та заповнила заяву-анкету на кредит, ознайомилась із паспортом споживчого кредиту №2840871 та в цей же день ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит №2840871. Відповідно до п. 1.2., п.1.3, п.1.4, п. 1.5, 1.5.1. договору позичальнику надано кредит в розмірі 15000,00грн. строком на 150 днів, тобто до 19.06.2021, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 180,00% річних, тип процентної ставки фіксована. Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 22265,19 грн. (а.с. 8-12). На виконання умов договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 15000,00грн., що підтверджується квитанцією ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» від 20.01.2021(а.с.19). За розрахунком первісного кредитора, заборгованість за договором №2840871 складає 43401,45грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 4854,11грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням становить 3780,37 грн., заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги 1073,74грн. (а.с.20-22). 28.12.2021 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу №28-12/2021-72, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором №2840871 від 20.01.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] (а.с. 25-33). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №28-12/2021-72, підписаного сторонами договору, ТОВ «Мілоан» відступило право грошової вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» за договором №2840871 у розмірі 4854,11грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 3780,37грн., заборгованість за процентами в розмірі 1073,74грн. (а.с. 34-37). 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект центр», у тому числі за договором про надання споживчого кредиту №2840871, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] 20.01.2021 (а.с. 38-48, 49-52). Відповідно до реєстру боржників до договору №10-01/2023 від 10.01.2023, підписаного сторонами договору відступлення права вимоги № 10-01/2023, ТОВ «Коллект центр» набув права грошової вимоги до відповідача за договором №2840871 у розмірі 15817,18 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 3780,37 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 12036,81грн. (а.с. 53-56). Реалізуючи право на подання відзиву, у порядку ст. 178 ЦПК України, відповідач [PERSON] подала відзив на позов, в якому зазначила, що нараховані позивачем проценти та додаткові платежі є економічно необґрунтованими та непропорційними фактично отриманій сумі кредиту, що суперечить принципам добросовісності, розумності та справедливості відповідно до статей 3, 509 та 627 Цивільного кодексу України. Суттєва частина заявленої суми сформована за рахунок автоматичних пролонгацій, які здійснювалися позивачем без мого окремого волевиявлення. Здійснення таких автоматичних продовжень не може вважатися моєю добровільною згодою на виникнення нових чи додаткових фінансових зобов`язань та не може бути підставою для нарахування нових процентів, штрафів або комісій. Враховуючи викладене, заявлені до стягнення проценти, штрафи, пеня та комісії є неспівмірними та такими, що не відповідають вимогам справедливості та добросовісності, і тому не підлягають задоволенню. Крім того, відповідач просила зменшити заявлені позивачем витрати на правничу допомогу у сумі 9000,00 грн. IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 21.01.2021 відповідач на веб сайті miloan.ua створила анкету-заяву на кредит №2840871 та того ж дня ТОВ «Мілоан» та [PERSON] підписали договір про споживчий кредит №2840871 з використанням електронного підпису, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. строком на 150 днів з кінцевим терміном повернення 19.06.2021, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 7265,19 грн, які нараховуються за ставкою 180.00 відсотків річних. Відповідно до пункту 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 360 % річних. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (пункт 2.1. договору). Згідно з пунктом 2.3 договору пролонгацію кредиту за договором не передбачено. На виконання умов договору, згідно квитанції ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» від 20.01.2021, ТОВ «Мілоан» перерахувало [PERSON] 15000,00 грн. за договором про надання споживчого кредиту №2840871 від 20.01.2021. Аналізуючи фактичні обставини справи та надані позивачем докази, суд доходить до висновку, що між сторонами склалися договірні правовідносини. Кредитний договір №2840871 укладений 20.01.2021 між первісним кредитором та [PERSON] в електронній формі. Сторони обумовили істотні умови договорів як то розмір кредиту та суму відсотків, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо. Також позивачем, доведено факт отримання відповідачем коштів, правові підстави набуття права вимоги за вказаним кредитним договором та факт неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору, зазначений договір недійсним не визнано, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню позичальника, було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердила, що ознайомлена з порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. Таким чином, суд дійшов висновку, що уклавши договір про споживчий кредит №2840871 на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. З матеріалів справи вбачається, що відбулась заміна кредитора, до позивача ТОВ «Коллект центр» перейшли права грошової вимоги до боржників ТОВ «Мілоан» на підставі договорів факторингу №28-12/2021-72 від 28.12.2021, та договору фартингу №10-01/2023 від 10.01.2023. Дані договори не оскаржуються в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, є дійсними, відповідають волі сторін та чинному законодавству. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують факт переходу прав вимоги та будь-які заперечення сторін договору щодо виконання його умов, отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки. При цьому, суд не погоджується із вимогами позивача про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами у сумі 12036,37 грн. Як слідує із реєстру боржників до договору факторингу №28-12/2021-72, ТОВ «Мілоан» відступив ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги заборгованостей до боржників, в тому числі, за відповідачкою значилась заборгованість нарахована ТОВ «Мілоан» в межах строку кредитування по 19.06.2021, а саме по тілу кредиту в розмірі 3780,37 грн., та за відсотками за користування кредитом в розмірі 1073,74грн. (а.с.20-23). Відповідно до реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення права вимоги та розрахунку позивача, останній набув права грошової вимоги до відповідача в загальній сумі 15817,18 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту склала 3780,37 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 12036,81грн (а.с.24,56). Тобто, позивач нарахував заборгованість за спірним кредитом по тілу кредиту в розмірі 3780,37 грн., заборгованість за відсотками 12036,81грн. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суд вважає, що ТОВ «Коллект Центр» вправі вимагати від відповідача сплати заборгованості за відсотками за користування кредитом згідно договору №2840871 від 21.01.2021, яка нарахована первісним кредитором ТОВ «Мілоан» в межах строку договору та станом на дату відступлення ним права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» в розмірі 4854,11грн. Водночас, нарахувавши відсотки за користування кредитом після отримання прав вимоги від первісного кредитора, позивач вийшов за межі узгодженого сторонами кредитного договору строку його дії. А тому, виконаний позивачем розрахунок заборгованості по сплаті процентів у розмірі 12036,81грн, суд визнає необґрунтованим. Таким чином, з огляду на зазначене, враховуючи, що відповідач умови вказаного кредитного договору належним чином не виконувала, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит №2840871 від 21.01.2021 у загальному розмірі 4854,11 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням - 3780,37 грн., заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги - 1073,74грн. Інші розрахунки здійснені після відступлення права вимоги та поза межами строків кредитування, а тому судом до уваги не приймаються, у вказаній частині задоволенню не підлягають. V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ МІЖ СТОРОНАМИ Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, що підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були понесені фактично, а їхній розмір є обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (Див. рішення «Лавентс проти Латвії» («Affaire Lavents c. Lettonie»), заява №58442/00 § 154). З матеріалів справи встановлено, що між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024. Відповідно до заяви на надання юридичної правової допомоги № 4023 від 01.10.2025, витягу з акту №15 про надання юридичної правової допомоги від 31.10.2025, загальна сума понесених витрат за надані послуги адвоката становить 9000,00 грн. За змістом частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Суд бере до уваги, що відповідач [PERSON] подала заяву про зменшення суми витрат на правову допомогу. Таким чином, враховуючи категорію і складність даної справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт виконаних адвокатом, обсяг наданих послуг, значимість спору для сторін, суд вважає, що витрати, понесені позивачем на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. є завищеними та неспівмірними до складності справи та виконаних адвокатом робіт, а тому суд вважає співмірною витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. Приймаючи до уваги наведене, та те, що позовна заява ТОВ «Коллект центр» задоволена на 30,69 %, суд дійшов висновку про стягнення витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у розмірі 920,00грн. На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 743,43 грн.

Outcome: partial