Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

В вересні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандтекс-Б», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: Акціонерне товариство «Укртелеком», Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення державного реєстратора і державної реєстрації права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що відповідно до: Договору дарування від 17.01.2007 року укладеного з [PERSON] ; договору купівлі-продажу від 25.01.2007 року, укладеного з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; договору купівлі-продажу від 06.07.2007 року, укладеного з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , він набув у власність 8779/10000 частини приміщення виробничої будівлі Модуль № 2 загальною площею 916,7 м.кв., яке знаходиться за адресою, [ADDRESS] . Продавці стали власниками цього майна відповідно до Ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 15.05.2003 року, якою затверджено акт судового державного виконавця від 12.06.1998 року про передачу стягувачам у спільну часткову власність виробничої будівлі модуля 2 розміром 30,3м. х 30,3м., який розташований по [ADDRESS] та рішення Хмельницького міськрайонного суду в справі 2-6435/06 від 17.11.2006 року. Крім того, власником іншої 1221/10000 частини є ВАТ «УКРТЕЛЕКОМ» відповідно до Ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 15.05.2003 року, якою затверджено акт судового державного виконавця від 12.06.1998 року про передачу стягувачам у спільну часткову власність виробничої будівлі модуля 2 розміром 30,3м. х 30,3м., який розташований по [ADDRESS] та відповідно до рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.08.2007 року Справа №8/5378. В Державний реєстр речових прав перенесено відомості з Реєстру прав власності 28.06.2024 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2968479368040, номер відомостей про речове право 55794952. В липні 2024 року, він вирішив оформити речове право на земельну ділянку під приміщенням виробничої будівлі Модуль № 2 загальною площею 916,7 м.кв., яке знаходиться за адресою, [ADDRESS] . Вході оформлення матеріалів, стало відомо, що земельна ділянка к/н 6810100000:29:002:0631, на якій розташований вказаний вище об`єкт, передана в оренду відповідачу ТОВ «ГРАНДТЕКС-Б», що підтверджується листом Управління земельних ресурсів Ш/1374-02-2024 від 18.07.2024 року. Поспілкувавшись з керівником ТОВ «ГРАНДТЕКС-Б», та отримавши копії технічного паспорта і акту прийому-передачі від 16.06.2021 року, стало відомо, що Відповідно до цього Акту Приймання-передачі приміщення ангару в зв`язку із внесенням в статутний капітал ТОВ «Грандтекс-Б» нерухомого майна № 894, 895 від 16.06.2021 року, відповідач ТОВ «Грандтекс-Б», став власником ангару площею 912,3 кв.м. за адресою, [ADDRESS] . Таким чином, відповідач, ТОВ «ГРАНДТЕКС-Б» фактично привласнило приміщення виробничої будівлі Модуль № 2 загальною площею 916,7 м.кв., яке належить позивачу йому. [PERSON] фактично, протиправно здійснив за собою державну реєстрацію майна (ангар площею 912,3 кв.м.), 12.07.2017 року, якого не існувало на той час та в послідуючому відчужив його шляхом внесення вказаного приміщення до статутного капіталу відповідача ТОВ «ГРАНДТЕКС-Б». В подальшому TOB «ГРАНДТЕКС-Б» самостійно, без його дозволу зайшли до вказаного приміщення, оформили право оренди земельною ділянкою під декілька об`єктами нерухомості, в тому числі і під приміщенням виробничої будівлі Модуль № 2, загальною площею 916,7 м.кв., що свідчить про подальші незаконні дії направлені на користування майном. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України). Підсумовуючи вищевикладене, він вважає за необхідне витребувати з незаконного володіння, нежитлове приміщення, а саме: приміщення виробничої будівлі Модуль № 2 загальною площею 916,7 м.кв., яке знаходяться за адресою, [ADDRESS] в відповідача ТОВ «ГРАНДТЕКС-Б» (Код ЄДРПОУ 40133726). Обраний позовом спосіб захисту порушеного права він вважає належним, достатнім, ефективним, установленим законом, об`єктивно виправданим та обґрунтованим і виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права. Також позивач зазначив, що він звертається із позовом щодо про витребування майна та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційного запису. Зважаючи на викладені обставини щодо порушення його права власності, яке відбулося у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно Відповідачем, та що за ним на момент звернення із позовом зареєстроване право власності на відповідне майно і воно не було відчужено до третіх осіб, вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не може бути розцінена судами як неналежний спосіб захисту. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Він вважає, що вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційного запису є належним способом захисту порушеного права і підлягає розгляду. З врахуванням наведеного позивач просить: - витребувати на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) з незаконного володіння ТОВ «ГРАНДТЕКС-Б» (Код ЄДРПОУ 40133726) 8779/10000 частини нежитлового приміщення, а саме: приміщення виробничої будівлі Модуль № 2 загальною площею 916,7 м.кв., яке знаходяться за адресою, [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: 2968479368040, номер відомостей про речове право 55794952); - скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та рішення державного реєстратора Сідорської Світлани Валеріївни, (Хмельницька міська рада, Хмельницька обл.) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомості за ТОВ «ГРАНДТЕКС-Б» (Код ЄДРПОУ 40133726) індексний номер: 58909079 від 23.06.2021 16:48:37 на нерухоме майно (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1298356668101 Тип об`єкта: приміщення ангару загальною площею 912,3 кв.м, об`єкт житлової нерухомості: Ні Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 912.3, Адреса: [ADDRESS] Номер відомостей про речове право: 42646939) з закриттям розділу; - судові витрати покласти на Відповідача ТОВ «ГРАНДТЕКС-Б» (Код ЄДРПОУ 40133726). В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задоволити з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що відповідач визнає позовні вимоги, оскільки з`ясувалось, що на вказаний об`єкт є право власності у іншої особи, а у [PERSON] первинні документи на приміщення відсутні. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечив. Представник третьої особи АТ «Укртелеком» в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі. Представник третьої особи Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлялись про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, до суду подали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, зазначивши, що при вирішенні позову покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Хмельницьким БТІ було зареєстровано право спільної часткової власності за [PERSON] на частки виробничої будівлі-модуля № 2 загальною площею 916,7 м.кв., яке знаходиться за адресою, [ADDRESS] , а саме: 22.01.2007 року на 3/400 частки, згідно Договору дарування від 17.01.2007 року №600; 07.03.2007 року на 6194/10000 частки, згідно Договору купівлі-продажу від 25.01.2007 року №1125; 29.07.2007 року на 2510/10000 частки, згідно Договору купівлі-продажу від 06.07.2007 року № 10419. 28.06.2024 року в Державному реєстрі речових прав зареєстровано право спільної часткової власності [PERSON] на 8779/10000 частки об`єкта нерухомого майна - приміщення виробничої будівлі-модуля № 2 загальною площею 916,7 м.кв., яке знаходиться за адресою, [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2968479368040, номер відомостей про речове право: 55794952. Реєстрація права спільної часткової власності [PERSON] на вказаний вище об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав була проведена на підставі: рішення державного реєстратора Хмельницької міської ради Овчинникової Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 74046434 від 10.07.2024р. Для проведення державної реєстрації було подано наступні документи: Договір дарування від 17.01.2007 року №600 укладений з [PERSON] ; договір купівлі-продажу від 25.01.2007 року №1125, укладений з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; договір купівлі-продажу від 06.07.2007 року № 10419, укладений з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Співвласником іншої 1221/10000 частини вказаного вище приміщення є ВАТ «УКРТЕЛЕКОМ» відповідно до рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.08.2007 року /справа №8/5378/. Рішення про реєстрацію права власності було прийнято Хмельницьким бюро технічної інвентаризації 20.09.2007р., Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15999358. Також судом встанолено, що 18.06.2021р. в Державному реєстрі речових прав зареєстровано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандтекс-Б" (код ЄДРПОУ 40133726) на об`єкт нерухомого майна - приміщення ангару загальною площею 912,3 кв.м., об`єкт житлової нерухомості: Ні, опис об`єкта: загальна площа (кв.м.): 912,3, адреса: [ADDRESS] , номер відомостей про речове право:42646939, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1298356668101. Реєстрація права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандтекс-Б" на вказаний вище об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав була проведена на підставі: рішення державного реєстратора Хмельницької міської ради Сідорської С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 58909079 від 23.06.2021р. Для проведення державної реєстрації було подано наступні документи: акт прийому-передачі приміщення ангару в зв`язку із внесенням в статутний капітал ТОВ «Грандтекс-Б» нерухомого майна № 894, 895 від 16.06.2021 року, виданий 16.06.2021р., видавник приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. Згідно копії Акту прийому-передачі приміщення ангару в зв`язку із внесенням в статутний капітал ТОВ "Грандтекс-Б" нерухомого майна від 16.06.2021р., складеного [PERSON] та ТОВ "Грандтекс-Б", [PERSON] на підставі та у відповідності до внеску у статутний капітал ТОВ "Грандтекс-Б", передав, а останнє прийняло приміщення, а саме: приміщення ангару, площею 912,3 кв.м., розташоване у [ADDRESS] , вартістю 98000грн. (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.07.2017 року за індексним номером 91765627 та реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1298356668101, виданий державним реєстратором Андрієвською М.В., Олешинської сільської ради, Хмельницького району Хмельницької області). З копій документів, що стали підставою для державної реєстрації права власності на приміщення ангару загальною площею 912,3 кв.м. по [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1298356668101, вбачається, що право власності [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано на підставі Договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості від 24.01.2002р., укладеного між ТОВ "Вектра" та [PERSON] , який не було нотаріально посвідчено, та Акту приймання-передачі об`єкта нерухомості від 24.01.2002р. Вищевказані обставини підтверджуються: Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.08.2024р. № 393108310; Витягом з Державного реєстру речових прав №386267529 від 10.07.2024р.; довідкою КБК "Прибужжя" від 08.05.2002р. №1; листом Хмельницького міського суду від 04.03.1998р.; рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.11.2006р. справа № 2-6435/06; довідкою ЗАТ "Спецлісбуд" від 10.05.2002р.; листом АТ "Укртелеком" від 10.05.2022р.; технічним паспортом на приміщення по [ADDRESS] на 8779/10000 частки на ім`я [PERSON] ; технічним паспортом на приміщення ангару за адресою: [ADDRESS] на ТОВ "Грандтекс-Б" від 24.01.2022р.; ухвалою Хмельницького міського суду від 15.05.2003 року про затвердження акту судового виконавця від 12.06.1998 року; Звітом про оцінку № 1/2612; копією документів, що стали підставою для державної реєстрації права власності на приміщення ангару загальною площею 912,3 кв.м. по [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1298356668101; матеріалами інвентаризаційної справи на приміщення по [ADDRESS] . Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст.317 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41)). Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181 цс 18)). Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)). Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Тоді як право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 65-67) (провадження № 14-2цс21), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (провадження № 14-91цс20)). Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У п.1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом № 1952-IV (п.4 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону). Відповідно до ч.3 ст. 10 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. У ч.1 ст. 18 Закону № 1952-IV передбачений певний порядок державної реєстрації прав та їх обтяжень. Згідно з ч. 8 ст.18 Закону № 1952-IV, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, визначаються Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 зі змінами (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Для проведення державної реєстрації прав заявник подає суб`єкту державної реєстрації прав або нотаріусу заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені пунктами 6-9 Порядку № 1127. За правилами пункту 12 Порядку № 1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів. Відповідно до пунктів 3, 4, 5 ч.1 ст. 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття (ч.2 ст.24 Закону № 1952-IV). Отже, з наведених вище норм матеріального права можна дійти висновку про важливість дотримання і неухильного виконання процедури державної реєстрації виключно на підставі вимог закону, оскільки невиконання суб`єктом влади вимог законодавства призводить до незаконність всієї процедури державної реєстрації. Аналогічну правову позицію Верховний Суд виклав у постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 752/9864/22 (провадження № 61-8679св23). Відповідно до пунктів 1-3 ч.3 ст. 26 Закону № 1952-IV відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Отже, частина третя статті 26 Закону № 1952-IV встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: 1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (постанова Верховного Суду від 23 листопада 2023 року у справі № 910/10496/22, п.75). Положення Закону № 1952-IV регламентують процедуру внесення державним реєстратором відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, державний реєстратор повинен керуватися положеннями зазначеного Закону, чинними на момент вчинення ним дій на підставі такого судового рішення. В абзаці другому частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV передбачено, що, якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав. У разі якщо в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. Положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV також містить пряму вказівку на те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. Таким чином, порядок дій державного реєстратора у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення врегульований абзацами другим і третім частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV. Отже, якщо суд дійшов висновку, що право власності позивача було порушено та підлягає поновленню, державний реєстратор повинен одночасно з державною реєстрацією припинення права власності відповідача на відповідне нерухоме майно провести державну реєстрацію набуття права власності на спірне нерухоме майно за позивачем. При цьому на підставі положень абзацу першого частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV відомості про право власності відповідача з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вилучаються. Задоволення позову є підставою для вчинення державним реєстратором нової реєстраційної дії - внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення. Обов`язок суду скасовувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав (обтяжень) слід розуміти як обов`язок суду вирішити наявний спір про право. Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи та положень абзаців другого та третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами). Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 918/1034/21. Верховний Суд у постанові від 17 серпня 2022 року у справі № 725/2609/20 (провадження № 61-2540св22) зазначив, що при оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. Необхідно, щоб на момент виконання рішення суду про витребування майна у відповідному державному реєстрі володільцем цього майна був (залишався) відповідач. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Виконання рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння полягатиме у внесенні державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про державну реєстрацію права власності на певне майно за особою, на користь якої ухвалено таке рішення. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду. Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини першої статті 395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України). Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння. Таким чином, власник нерухомого майна перестає бути володільцем цього майна лише в разі припинення державної реєстрації його права власності та перереєстрації цього права за іншою особою. Більше того, власник нерухомого майна не втрачає права володіння ним навіть тоді, коли таке майно протиправно або на підставі відповідного титулу використовує інша особа. Якщо право власності на нерухоме майно залишається зареєстрованим за дійсним власником, однак таке майно незаконно використовує інша особа, то потрібно звертатися до суду не з віндикаційним, а з негаторним позовом, оскільки в такому разі усунення перешкод у користуванні власником своїм майном і буде ефективним способом захисту порушеного права, а рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння не матиме жодного ефекту. У пункті 11.10 постанови від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 (провадження № 14-86цс22) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вимоги про скасування державної реєстрації права власності за певних умов можна розглядати як вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, якщо саме ця реєстрація створює відповідні перешкоди. Отже, порушене чи оспорюване право або інтерес зазвичай мають бути ефективно захищені в одному судовому процесі та в одному виді судочинства. Право на доступ до суду досягається гарантуванням позивачеві як власникові права звернутися із віндикаційним позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, а якщо право власності на таке майно зареєстроване з різними реєстраційними номерами та назвами і за позивачем, і за відповідачем, то звернутися з позовом про скасування рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Такі висновки зазначено Верховним Судом у постанові від 22.10.2025 року в справі № 752/26493/21. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З копій документів, що стали підставою для державної реєстрації права власності на приміщення ангару загальною площею 912,3 кв.м. по [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1298356668101, вбачається, що право власності [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано на підставі Договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості від 24.01.2002р., укладеного між ТОВ "Вектра" та [PERSON] , який не було нотаріально посвідчено, та Акту приймання-передачі об`єкта нерухомості від 24.01.2002р. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.07.2017 року за індексним номером 91765627 та реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1298356668101, виданий державним реєстратором Андрієвською М.В., Олешинської сільської ради, Хмельницького району Хмельницької області. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ч.1 ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Отже, договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості від 24.01.2002р., укладений між ТОВ "Вектра" та [PERSON] , який не було нотаріально посвідчено, є нікчемним та відповідно останній не набув права власності на спірний об`єкт нерухомого майна. Відповідно до ч.3 ст. 10 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом. Наведене вище, відповідно до положень ч.1 ст. 24 Закону № 1952-IV було підставою для відмови у державній реєстрації права власності [PERSON] на спірне приміщення, оскільки поданні останнім документи не відповідали вимогам, встановленим цим Законом. В подальшому [PERSON] , фактично не набувши у власність спірне майно у порядку визначеному чинним законодавством для даного виду майна, передав його відповідачу на підставі Акту прийому-передачі приміщення ангару, в зв`язку із внесенням в статутний капітал ТОВ "Грандтекс-Б" нерухомого майна від 16.06.2021р. Право власності позивача [PERSON] на 8779/10000 частки об`єкта нерухомого майна - приміщення виробничої будівлі-модуля № 2 загальною площею 916,7 м.кв., яке знаходиться за адресою, [ADDRESS] , на час реєстрації права власності [PERSON] в 2017р., та відповідача в 2021 році, було набуте та зареєстроване у встановленому Законом порядку. Таким чином, на даний час в Державному реєстрі речових прав зареєстровано право власності на спірний об`єкт, як за позивачем з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 2968479368040, так і за відповідачем з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 1298356668101. Державна реєстрація права власності за відповідачем проведена не у відповідності до вимог закону, та вона порушує право власності позивача на 8779/10000 частки об`єкта нерухомого майна - приміщення виробничої будівлі-модуля № 2 загальною площею 916,7 м.кв., яке знаходиться за адресою, [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2968479368040, номер відомостей про речове право: 55794952. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З врахуванням наведеного, а також враховуючи, що частка позивача у майні не виділена в натурі, належним та ефективним способом захисту права власності [PERSON] є скасування рішення державного реєстратора та скасування реєстрації права власності відповідача на спірне майно, що призведе до відновлення його порушених прав. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, і слід: скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та рішення державного реєстратора Сідорської Світлани Валеріївни (Хмельницька міська рада Хмельницької області) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомості за Товариством з обмеженою відповідальністю «Грандтекс-Б» (код ЄДРПОУ 40133726) індексний номер: 58909079 від 23.06.2021р. 16:48:37 на нерухоме майно - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1298356668101, тип об`єкта: приміщення ангару загальною площею 912,3 кв.м., об`єкт житлової нерухомості: Ні, опис об`єкта: загальна площа (кв.м.): 912,3, адреса: [ADDRESS] , номер відомостей про речове право:42646939, з закриттям розділу. В задоволенні решти позовних вимог, слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 6337,36грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved