Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

24.11.2025 року адвокат Яременко Дмитро Володимирович звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області в інтересах [PERSON] з заявою про встановлення факту смерті. В своїй заяві посилається на те, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] на території російської федерації. За життя [PERSON] розпорядилась належним їй майном та 27.08.2015 року склала заповіт посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Перепелицею Ж.П. та зареєстрований в спадковому реєстрі за № 57862125. Згідно даного заповіту [PERSON] заповідала, належні їй на праві власності 7/12 жилого будинку за номером [ADDRESS] в рівних частках: своїй доньці [PERSON] , громадянці російської федерації та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла в місті санки-петербург російської федерації. В зв`язку з чим відділом РАЦС смерті по санки-петербургу комітету по справам записів актів цивільного стану 12.05.2023 року, було видано свідоцтво про смерть [PERSON] . Заявник звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець за заповітом надавши нотаріусу вказане свідоцтво про смерть. Однак, постановою від 16.09.2024 року нотаріус Чернишова О.А. відмовила у вчиненні нотаріальної дії з підстав того, що заявником [PERSON] було надано свідоцтво про смерть [PERSON] , яке не засвідчено апостилем відповідно до ГААзської конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05.10.1961 року, а отже дане свідоцтво про смерть не є належним документом, що підтверджує факт смерті [PERSON] , та на підставі нього неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. На даний час Україною розірвано дипломатичні відносини з країною-агресором росією, а тому у [PERSON] відсутня можливість засвідчити апостилем свідоцтво про смерть [PERSON] , отже встановлення факту смерті необхідно для оформлення спадщини та подальшого використання свідоцтва про смерть згідно діючого законодавства України. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку окремого провадження. У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі в якій вимоги заяви підтримав та просив їх задовольнити. Справу просив слухати у відсутність заявника та її представника. Заінтересована особа Фастівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надали до суду Лист від 11.12.2025 року № 914/30.23-105 де зазначили про слухання справи у відсутність представника, заперечень проти вимог не мають. Заінтересована особа Фастівська міська рада через систему «Електронний суд» надіслали клопотання про розгляд справи за відсутності сторони де зазначили про розгляд справи за відсутності представника Фастівської міської ради. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, суд прийшов до наступного. Згідно Заповіту посвідченого 27 серпня 2015 року Перепелицею Ж.П., приватним нотаріусом фастівського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1465 [PERSON] , [INFO] , громадянка російської федерації на випадок своєї смерті зробила розпорядження: належні їй на праві власності 7/12 частини житлового будинку за номером [ADDRESS] заповіла [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в рівних частках кожній. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого 12.05.2023 року відділом реєстрації актів громадянського стану про смерть по [PERSON] померла [INFO] в місті Санкт-Петербург. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.09.2024 року [PERSON] , приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Київської області відмовила [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 7/12 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що вчинення такої нотаріальної дії суперечить законові та подані не всі відомості та документи, необхідні для вчинення такої нотаріальної дії. Зокрема у Постанові нотаріус зазначила, що факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану. Якщо смерть громадянина була зареєстрована на території іншої держави, нотаріусу подається відповідний документ, виданий компетентними органами іноземної держави, який є дійсним на території України за умови його легалізації, якщо інше не передбачено законом, міжнародними договорами України. Згідно з п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно п. 8 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану, орган реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Згідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-УІ від 01 липня 2010 року, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого. Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на території російської федерації в м.санкт-петербург, заявниця зазначає, що отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся в момент проживання в країні, яка наразі є територією країни-агресора, а медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті - відсутній. Згідно п. 14 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженихнаказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, зі змінами, у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях відповідно доЗакону України «Про правовий режим воєнного стану`державна реєстрація актів цивільного стану проводиться будь-яким органом державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника. Відповідно п. 1 Розділу 5 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч. 4, 7 глави 1 розділу ІІ вищевказаних Правил, у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка немає необхідних для цього повноважень. Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Звертаючись до суду з даною заявою, заявник, на підтвердження смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на території російської федерації, подала свідоцтво про смерть № [NUMBER] від 12.05.2023 року, видане в рф. Таким чином, встановлено що факт смерті вже зареєстрований іноземним органом реєстрації. Згідно роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Ключове значення, яке має встановлення факту смерті або народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Відповідно ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» у редакції від 23.12.2022, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. На час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, статтею 13 передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. 23.12.2022 року набрав чинності Закон України від 01.12.2022 № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.1993 та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.1997 та вихід України з Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997. Отже, дія Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997 зупинена з 27.12.2022. Враховуючи викладене, свідоцтво про смерть [NUMBER] від 12.05.2023 року, видане в рф не має сили офіційного документу на території України. Судом було встановлено, що [PERSON] є спадкоємицею за заповітом [PERSON] , оскільки факт смерті відбувся на території рф, отримати видане там свідоцтво наразі неможливо, оскільки за законодавством між державою Україна та державою агресором рф припинено дію Конвенції та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах. Заявник за таких обставин позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, через те, що факт смерті відбувся в на території рф. Таким чином, заявником обґрунтовано підставу звернення до суду з заявою про встановлення факту смерті, яка настала, на території іноземної держави. У цьому контексті суд зауважує, що п. 8 ч. 1ст. 315 ЦПК України передбачає можливість встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту смерті спадкодавця дає змогу заявнику реалізувати свої майнові права. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога: встановити факт смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на території російської федерації в м. санки-петербург, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що іншим шляхом, крім судового, даний факт встановити неможливо, встановлення цього факту для заявника буде мати суттєве значення, від якого залежить виникнення майнового права, а тому суд доходить висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. За змістом ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved