Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

24.11.2025 року до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшла заява представника відповідача [PERSON] адвоката Гавловської Ю.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 20 100,00 грн. у цивільній справі за позовом Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави до Миколаївської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , де треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та її витребування. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.11.2025 року заяву передано на розгляд судді Чернявській Я.А. В обґрунтування заяви вказала, що в провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва перебувала вказана цивільна справа № 488/2135/19. Під час судового засідання 13.11.2025 року представником відповідача у судових дебатах було заявлено клопотання про розподіл судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в межах розгляду зазначеної справи. 20.11.2025 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю. На підтвердження факту понесення відповідачем витрат на оплату професійної правничої допомоги подано договір про надання професійної правничої допомоги від 15 квітня 2025 року без номера, платіжну інструкцію ПриватБанку № R24A4193713463D2259 від 15 квітня 2025 року на суму 10 050,00 грн, платіжну інструкцію ПриватБанку № R24A4193717315D3010 від 15 квітня 2025 року на суму 10 050,00 грн, а також акт виконаних робіт. У зв`язку з тим, що питання розподілу судових витрат не було вирішено питання про судові витрати, заявник просить ухвалити додаткове рішення відповідно до вимог статті 270 Цивільного процесуального кодексу України та стягнути з Окружної прокуратури міста Миколаєва на користь відповідача [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 20 100,00 гривень. 18.12.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача першого заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва Марії Савицької надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, у яких зазначено, що подана представником відповідача заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. У запереченнях вказано, що Окружна прокуратура міста Миколаєва не є юридичною особою та не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності, а відтак не може бути суб`єктом, з якого стягуються судові витрати. Також звернуто увагу на те, що під час судових дебатів представником відповідача не було заявлено належного та конкретного клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу із зазначенням їх розміру та наданням відповідних доказів, як того вимагає частина восьма статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Вказала, що усне повідомлення про намір заявити такі витрати у подальшому, на думку представника позивача, не є процесуальним клопотанням у розумінні вимог закону, у зв`язку з чим у запереченнях порушено питання про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Суд відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України ухвалює додаткове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Так, у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Гавловська Ю.В. підтримала подану заяву у повному обсязі та просила суд її задовольнити. Представник позивача прокурор Ярош Н.С. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявленого клопотання у повному обсязі, підтримала позицію, викладену у запереченнях на подану заяву, та просила суд відмовити у її задоволенні. Представник третьої особи [PERSON] Веріковська Т.А. підтримала заявлене клопотання та просила суд його задовольнити. Третя особи [PERSON] підтримала заявлене клопотання та просила суд його задовольнити. Перевіривши матеріали справи, що стосуються відшкодування витрат на професійну (правничу) допомогу, суд дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.11.2025 року у цивільній справі №488/2135/19 за позовом Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави до Миколаївської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , де треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та її витребування, відмовлено у задоволенні позову. При ухваленні рішення питання про судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги не було вирішено. Згідно із вимогами п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України - суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Схожих висновків дійшов ВС у постановах від 22.03.2018 року у справі № 910/9111/17 та від 14.01.2019 року у справі № 927/26/18. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові ві д 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Суд вважає за належне зазначити, що розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до позиції викладеної в Постанові ВП ВС від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 суд, визначаючи суму відшкодування, має послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи. На підтвердження понесення відповідачем судових витрат на оплату правничої допомоги представник відповідача надав до суду наступні докази: - договір про надання професійної правничої допомоги від 15.04.2025 року № б/н; - платіжна інструкція № Р24A4193713463D2259 від 15.04.2025 р. на суму 10 050,00 грн.; - платіжна інструкція № Р24A4193717315D3010 від 15.04.2025 р. на суму 10 050,00 грн.; - акт виконаних робіт, з якого вбачається детальний опис, найменування послуги, кількість витрачених годин та їх вартість, - ордер №1152693 від 18.04.2025 р. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням наведених норм процесуального закону, правових висновків Верховного Суду та досліджених матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані заявлені витрати з розглядом даної справи, а також чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним предмету спору з урахуванням значення справи для сторін, складності справи, обсягу наданої правничої допомоги, часу, витраченого адвокатом, та результату її розгляду. Суд встановив, що надані представником відповідача докази підтверджують факт понесення витрат на професійну правничу допомогу у межах розгляду даної цивільної справи. Разом з тим, оцінюючи подані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат у сумі 20 100,00 грн не у повному обсязі відповідає критеріям розумності та співмірності з урахуванням обсягу виконаних адвокатом робіт та часу, витраченого на фактичну участь у розгляді справи, кількості судових засідань, а також характеру наданої правничої допомоги. За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити заяву частково стягнути 10 050 грн, оскільки ця сума відповідає критеріям розумності, співмірності та фактичного обсягу наданих правничих послуг, кількості судових засідань, в яких представник брав участь та враховуючи строк розгляду справи. Рішенням ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00 визначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, з урахуванням складності справи, обсягом виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, а також враховуючи те, що у задоволені позову відмовлено, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви та ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу. Разом із тим, суд враховує, що Окружна прокуратура міста Миколаєва, не будучи самостійною юридичною особою, діє в структурі Миколаївської обласної прокуратури (ЄДРПОУ 02910048) та Офісу Генерального прокурора (ЄДРПОУ 00034051). З огляду на це, стягнення витрат на професійну правничу допомогу має здійснюватися з Миколаївської обласної прокуратури, яка є юридичною особою публічного права. Відповідно, суд ухвалює додаткове рішення про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 050,00 грн на користь відповідача [PERSON] із Миколаївської обласної прокуратури. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено: «… у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення».

Outcome: partial