Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Дрогобицька окружна прокуратура, яка діє в інтересах Національної служби здоров`я України звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 30\~472,48 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що Дрогобицькою окружною прокуратурою Львівської області здійснювалося підтримання публічного обвинувачення у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №12024141110000887 від 28.08.2024р. за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України. Вироком суду від 04.09.2025р. встановлено, що 27 серпня 2024 року близько 17:50 [PERSON] , [INFO] , керуючи технічно справним автомобілем марки «Citroen» моделі «С4 Picasso», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вулиці Володимира Великого у місті . Бориславі, в напрямку вулиці Трускавецької міста Борислава, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху в напрямку до вулиці С. Коваліва у місті Бориславі, де залишив керований ним автомобіль марки «Citroen» моделі «С4 Picasso», реєстраційний номер [NUMBER] з лівого краю проїзної частини дороги. Після чого, 27 серпня 2024 року близько 18:00 повернувшись у автомобіль марки «Citroen» моделі «С4 Picasso», реєстраційний номер [NUMBER] , проявив неуважність до дорожньої обстановки, не врахував її, щоб мати змогу безпечно керувати транспортним засобом, та перед початком руху не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав рух керованого ним автомобіля марки «Citroen» моделі «С4 Picasso», реєстраційний номер [NUMBER] в напрямку домоволодіння де він проживає у [ADDRESS] , внаслідок чого допустив зіткнення з мотоциклом марки «Lifan» моделі «City R200», без реєстраційного номеру VIN: [NUMBER] під керуванням неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який рухався у зустрічному напрямку, в межах своєї смуги руху, в напрямку до вулиці С. Коваліва у місті Бориславі. Внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху, неповнолітній [PERSON] , отримав наступні тілесні ушкодження: важку черепно-мозкову травму у вигляді вогнищевого забою головного мозку в обох лобних ділянках, субарахноідальний крововилив, множинні переломи кісток лицевого скелету з переходом на основу черепа; закритий перелом лівої стегнової кістки; рану на підборідді посередині; синці в ділянках обох очниць, на спинці носа; садна на нижній губі справа, на спинковій поверхні правої китиці з переходом на передпліччя, на внутрішній поверхні в середній третині правого стегна, на передніх поверхнях обох колінних суглобів, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння. Вироком Бориславського міського суду від 04.09.2025 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі статті 75 КК України\~ [PERSON] \~звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. ВП «Лікарня Святого Миколая» КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» понесено витрати на лікування потерпілого [PERSON] , [INFO] , на загальну суму 30\~672,51 грн., з них оплачено коштами Національної служби здоров`я України 30\~472,48 грн. Фінансування медичних послуг пацієнта, зокрема лікування потерпілого [PERSON] в сумі 30472,48 грн. здійснювалося національною службою здоров`я за рахунок коштів Державного бюджету України, тому вказані кошти просять стягнути. Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 22.10.2025р. відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам надано строк для подання заяв по суті спору. Під час судового розгляду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які відповідачем не отримані з невідомих суду підстав та повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відзив на позов відповідач не подав. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права. Згідно із ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.3 ст.56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. ЄСПЛ звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, § 35). Суд звертає увагу, що КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги»» не вжито жодних заходів, в тому числі, представницького характеру, щодо стягнення суми затрачених коштів на лікування потерпілої, що свідчить про неналежне здійснення ними захисту інтересів держави з метою стягнення до бюджету відповідних витрат. Оскільки, КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги»» відноситься до установ комунальної та спільної власності територіальних громад, а кошти, які надаються на лікування хворих, надходять із місцевого бюджету, тому у даному випадку вказане призводить до ненадходження коштів до місцевого бюджету, що створює навантаження на бюджет та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, у зв`язку з чим завдається істотна шкода державним інтересам в цілому. Таким чином, враховуючи заподіяння шкоди інтересам держави та не вчинення жодних дій ВП «Лікарня Святого Миколая» КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» спрямованих на відшкодування завданих збитків, прокурор правомірно звернувся до суду із вказаним вище позовом. Відповідно до вироку Бориславського міського суду Львівської області від 04.09.2025 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. З листа Національної служби здоров`я України №39166/2-16-25 від 05.09.2025, надісланого Дрогобицькій окружній прокуратурі на її запит №52/04-27-4424 вих-25 від 22.08.2025 вбачається, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у ВП «Лікарня Святого Миколая» КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» у період з 04.09.2024 року по 16.09.2024 р. Загальна сума витрат лікарні на лікування [PERSON] становить 30\~472,48 грн. НСЗУ не вживались та не вживатимуться заходи претензійно-позовного характеру, спрямовані на стягнення витрат на лікування потерпілих від кримінальних проваджень та не заперечує проти звернення прокуратури до суду в інтересах держави стосовно витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 07 липня 1995 р. «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених Постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 р. «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я». Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Постановою КМУ№ 545 від 16липня 1993р. «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я» на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545. Згідно з пунктом 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Пунктом 3 Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (п. 4 Порядку). Відповідно до постанови Верховного суду від 13.12.2018 у справі № 344/15998/15-ц особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Законом на позивача не покладено обов`язку доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Відповідно до ст. 36-1Закону України «Про прокуратуру», підставою для представництва прокуратурою інтересів держави в суді є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Однією із форм представництва є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави. Судом встановлено, що вироком Бориславського міського суду Львівської області від 04.09.2025 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Також встановлено, що внаслідок неправомірних дій [PERSON] потерпілий від кримінального правопорушення [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у ВП «Лікарня Святого Миколая» КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» у період з 04.09.2024 року по 16.09.2024 р. Таким чином, прокурором доведено факт перебування потерпілого від кримінального правопорушення на стаціонарному лікуванні у медичному закладі та підтверджено відповідними документами понесені витрати на його лікування. У зв`язку з наведеним суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора є законними та документально підтвердженими. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти, витрачені на лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 30\~472,48 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави.

Outcome: approved