Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

02 січня 2025 року до Шевченківського районного суду міста Полтави надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Українські Фінансові Операції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22 грудня 2023 року між ТОВ «Лінеура України» (первісний кредитор) та відповідачем [PERSON] було укладено Договір № 4235360 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов Договору, первісний кредитор надав відповідачу кредит у сумі 22 500,00 грн на строк 357 днів (з 22.12.2023 року по 13.12.2024 року) з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Кредитні кошти було надано шляхом перерахування на банківську картку відповідача № [NUMBER] . 26 липня 2024 року між ТОВ «Лінеура України» та Товариством з обмеженою відповідальністю Українські Фінансові Операції» було укладено Договір факторингу №26/07/2024, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором відповідача було відступлено позивачу. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 223 875,10 грн, яка складається з 22 500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 122 625,10 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими первісним кредитором, 78 750,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» за 140 календарних днів. Також позивач просить стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 06 січня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання на 20 лютого 2025 року. 15 травня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог з наступних підстав, що відповідач не отримував повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, позивачем не надано належних доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача (банківську виписку, платіжне доручення тощо), кредитний договір не містить підпису відповідача, а використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором не підтверджено належними доказами. Відповідач є військовослужбовцем з 20 жовтня 2024 року, що виключає нарахування штрафних санкцій та відсотків відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Позивачем не надано належного розрахунку заборгованості, який би узгоджувався з умовами кредитного договору. 19 червня 2025 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що відповідач не надав жодних доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві. Ухвалою Шевченківського районноого суду міста Полтави від 04.11.2025 року підготовче провадження закрито. У судове засідання представники сторін не з`явилися, прохали розглядати справу у їх відсутності, свої позиції підтримали. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частина 3 ст. 207 ЦК України передбачає, що використання при вчиненні правочинів електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін. Порядок вчинення електронних правочинів визначається Законом України «Про електронну комерцію». Оцінюючи укладення кредитного договору в електронній формі, суд виходить з того, що позивачем надано копію Договору № 4235360 від 22.12.2023 року, паспорт споживчого кредиту та графік платежів. Однак, надані документи не містять власноручного підпису відповідача. Позивач посилається на підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, проте належних доказів направлення такого ідентифікатора саме відповідачу та його використання останнім для підписання договору не надано. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач, як сторона, що стверджує про укладення договору в електронній формі, повинен довести факт направлення оферти, отримання акцепту та ідентифікації особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що мобільний додаток або веб-сайт, через який нібито було укладено договір, належав саме відповідачу, який отримав одноразовий ідентифікатор для підписання договору та відповідач використав такий ідентифікатор для підтвердження акцепту. Крім того, позивачем не надано належних первинних документів, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів саме відповідачу. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку. Позивачем не надано належних доказів платіжного доручення, меморіального ордеру або виписки з банківського рахунку, які б підтверджували факт перерахування кредитних коштів саме первісним кредитором на підставі кредитного договору з відповідачем. Надана позивачем довідка про перерахування коштів від платіжного провайдера не може вважатися належним первинним документом, оскільки не містить всіх обов`язкових реквізитів, передбачених законодавством про бухгалтерський облік, та не підтверджує, що кошти перераховувалися саме на підставі спірного кредитного договору. Щодо відступлення права вимоги, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Матеріали справи не містять належних доказів того, що відповідач був письмово повідомлений про відступлення права вимоги новому кредитору. Позивач посилається на направлення SMS-повідомлення, однак відповідач заперечує факт отримання такого повідомлення, а позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт доставки повідомлення саме відповідачу (звіт оператора мобільного зв`язку, підтвердження доставки SMS тощо). Таким чином, позивач не довів наявність у нього права вимоги до відповідача, оскільки: 1) не доведено факт укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем у встановленій законом формі; 2) не доведено факт перерахування кредитних коштів відповідачу; 3) не доведено факт належного повідомлення відповідача про відступлення права вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскільки позивачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed