Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання за ним права власності на житловий будинок та приналежні до нього господарські будівлі і споруди, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовував тим, що його тещі [PERSON] , як члену колгоспного двору, належав житловий будинок та приналежні до нього господарські будівлі і споруди, які розташовані за вищевказаною адресою. [INFO] [PERSON] померла. Ще за життя [PERSON] заповіла йому на випадок смерті все своє майно. Після смерті [PERSON] позивач вступив в управління та володіння спадковим майном, так як вони проживали разом без реєстрації, вели спільне господарство, проводив похорон померлої. Частину спадщини [PERSON] ним вже оформлено, зокрема право на земельну частку (пай). Однак в нотаріальному порядку позивачу було відмовлено в оформленні спадщини за заповітом, оскільки у нього як спадкоємця відсутній необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину документ, який би підтверджував право власності на вищевказане нерухоме майно. У зв`язку з вищевказаним, позивач просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок та приналежні до нього господарські будівлі і споруди, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просив справу розглянути у його відсутності в судовому засіданні. Представник відповідача Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області у підготовче судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду подав заяву (а.с. 23), в якій позов визнав у повному обсязі, не заперечив проти його задоволення та просив справу розглянути у відсутності представника позивача. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки із погосподарської книги № 2 Петрилівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, виданої Петрилівським старостинським округом № 18 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської обдасті № 333 від 17.10.2025 року, за [PERSON] (теща позивача), 1929 р.н., яка була головою двору, числився житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який побудований до 05.08.1992 року і числився як колгоспний двір (а.с. 4).Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 27.08.2025 року, житловий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані за адресою: [ADDRESS] , побудовані у 1960 році (а.с. 10-12). Відповідно до довідки обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» № 00087 від 27.08.2025 року (а.с. 9) станом на 27.08.2025 року до складу домоволодіння по [ADDRESS] входить: житловий будинок загальною площею 50,00 кв.м., сарай загальною площею 23,7 кв.м., сарай загальною площею 15,1 кв.м., сарай загальною площею 15,4 кв.м., ворота з хвірткою загальною площею 7,4 кв.м. Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року №20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] (теща позивача) належало майно колгоспного двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 14.12.2000 року [PERSON] (теща позивача) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Ще за життя [PERSON] (теща позивача) посвідчила заповіт, яким усе своє майно, з чого б воно не складалось, і в чому б воно не виражалось та все те, що на день смерті і за законом буде належати їй, заповіла [PERSON] (позивач), що підтверджується копією заповіту від 27.10.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 20 (а.с. 7). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Позивач [PERSON] прийняв спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки вступив в управління спадковим майном, проводив похорон померлої тещі, проживали разом, вели спільне господарство. Заповіт від імені [PERSON] в сільській раді посвідчувався, не змінювався і не відміняся та зареєстрований в реєстрі за № 20 від 27.10.1999 року, що підтверджується довідкою Петрилівського старостинського округу № 18 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 360 від 06.11.2025 року (а.с. 5). А також також частково оформив спадщину (а.с. 8). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 130/2015, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області 30.07.2015 року після смерті [PERSON] (теща позивача) (а.с. 25-32), з якої вбачається, що позивач [PERSON] є єдиними спадкоємцями в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] (теща позивача), який прийняв та частково оформив спадщину, інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає. 13.07.2015 року позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) (а.с. 26 зворот), яка не є предметом розгляду даного позову. Отже, на момент звернення до суду позивач [PERSON] правомірно претендує на наналежне йому домоволодіння по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті тещі [PERSON] . Позивачу [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] (теща позивача), оскільки відсутній необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом документ, який підтверджує право власності на нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильєвою Н.М. № 625/02-31 від 31.10.2025 року (а.с. 3). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з відсутністю на час складання рішення клопотання позивача, питання про повернення судового збору не вирішується. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.),

Outcome: approved