Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Посилався на те, що 19 вересня 2008 року між сторонами був укладений шлюб. Під час шлюбу у них народились діти син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Посилається на те, що спільне життя між ними не склалось, шлюбні відносин припинені, сторони проживають окремо. Вказує, що дитина [PERSON] , 2012 року народження, проживає разом із батьком, мати проживає окремо. Вважає, що їхній шлюб виявився невдалим, у них різні погляди на життя. Втрачено почуття любові один до одного, сім`я розпалась остаточно, примирення між ними неможливе, спільного господарства сторони не ведуть, а тому вони дійшли спільної згоди, щодо розірвання їхнього шлюбу, на даний момент між ними не існує спору про місце проживання та виховання спільної дитини [PERSON] , 2012 року народження, майнових спорів на даний момент між ними також немає. Дитина [PERSON] , 2012 року народження, після припинення спільного проживання, проживає з батьком. Проживання з батьком відповідає інтересам дитини [PERSON] , 2012 року народження. Батько повністю фінансово утримує дитину [PERSON] , 2012 року народження, піклується про нього. У зв`язку з наведеним, згідно уточнених позовних вимог, просив шлюб між ними розірвати, залишити неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на самостійному вихованні та утриманні його батьком [PERSON] , іпн. [NUMBER] . В судове засідання позивач та його адвокат не з`явилися. Від адвоката до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують та просить суд їх задовольнити. В судове засідання відповідачка не з`явилася. Від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Представник Служби у справах дітей ЧМР в судовому засіданні вирішення даного питання залишив на розсуд суду. Суд приймає визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін. Заслухавши пояснення представника Служби у справах дітей ЧМР та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що 19 вересня 2008 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1609. (а/с 4). Під час даного шлюбу у сторін народились діти син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . /а.с. 5-6/. Згідно ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. У постанові від 22 грудня 2021 року у справі №339/143/20 Верховний Суд визначив, що за загальним правилом за відсутності спору, щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Як вбачається з матеріалів справи, дитина [PERSON] , 2012 року народження, проживає разом з батьком [PERSON] , що підтверджується договором між батьками про визначення місця проживання дітей, умов її самостійного утримання та виховання батьком. /а.с. 20/ Як встановлено судом, відповідачка [PERSON] не заперечує щодо визначення місця проживання їх малолітньої дитини [PERSON] , 2012 року народження із батьком [PERSON] /а.с. 31/. Дитина [PERSON] , 2012 року народження, проживає разом із своїм батьком за адресою: [ADDRESS] . /а.с. 7-8, 20/. Мати дитини [PERSON] проживає окремо від дитини в іншому населеному пункті за іншою адресою: [ADDRESS] . (а/с 10-11, 17-18). Позивач [PERSON] офіційно працює та має стабільний фінансовий дохід. /а.с. 13/. Відповідно до медичної довідки, за медичною допомогою відносно [PERSON] та профілактичними оглядами за 2023 2025 року звертався батько [PERSON] /а.с. 19/. Згідно характеристики учня 8-А класу Чернівецького ліцею №13 ЧМР [PERSON] , 2012 року народження, батько [PERSON] , зараз самостійно займається вихованням сина. Він бере активну участь у житті класу, відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням, моніторить поведінку дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, а також забезпечує позашкільний розвиток дитини. Мати, [PERSON] , контакти із ліцеєм та вчителями не підтримує. /а.с. 16/. Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», [PERSON] , [INFO] станом на 07.09.2025 року незнятої чи непогашеної судимості не має, до кримінальної відповідальності не притягується, в розшуку не перебуває. (а.с 21). Відповідно до письмових пояснень неповнолітнього [PERSON] , 2012 року народження, останній проживає разом із своїм батьком за адресою: [ADDRESS] . Також останній підтвердив той факт, що вони з батьком [PERSON] проживають окремо від його (дитини) матері [PERSON] . Його батько виховує і доглядає його одноосібно, піклується про нього, грає, здійснює за ним постійний догляд та забезпечує всім необхідним. Щодо його матері зауважив, що наразі вона участі у його вихованні, утриманні та житті не приймає. /а.с. 30/. Крім того, факт одноособового утримання та виховання позивачем неповнолітньої дитини [PERSON] , 2012 року народження, підтверджується також й письмовими поясненнями людей, близьких до їхнього оточення. (а.с. 14-15). Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Як встановлено судом та підтверджено в судовому засіданні, відповідачка [PERSON] не заперечує щодо визначення місця проживання їх малолітньої дитини [PERSON] , 2012 року народження із батьком [PERSON] /а.с. 31/. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. У статті 112 СК України зазначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки їхня сім`я розпалася остаточно, на даний час шлюб носить формальний характер. Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що збереження сім`ї між сторонами неможливе, та зокрема суперечить правам та інтересам позивача, відсутність спору між сторонами, щодо визначення місця проживання та порядку утримання їх спільної дитини [PERSON] , 2012 року народження, згоди самої дитини /а.с. 30/, та те, що відповідачка позов визнала /а.с. 31/, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Крім того, суд зауважує, що жодних прав та обов`язків матері та дитини, не обмежено та не порушено. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по зверненню до суду в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved