Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. Підставами позову вважає те, що 24.09.1988 вона, [PERSON] , зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON] 10.04.1989 її мати купила для них житловий будинок з надвірними спорудами в селі Чапаєвка Монастирищенського району Черкаської області. Договір купівлі вказаного будинку нотаріально посвідчено секретарем Чапаєвської сільської ради 10.04.1989, покупцем зазначено відповідача. Пізніше вона з відповідачем зробили капітальний ремонт будинку та до цього часу проживають в ньому. 19.02.1999 вони придбали автомобіль ВАЗ 2109, 1988 року випуску, який зареєстровано за відповідачем. 29.09.2000 вони придбали причіп ПФ 01 ФЕРМЕР 0. 02.11.2009 в Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS] , площею 0.6074 га, кадастровий номер 7123488000:01:001:0077, на якій розміщено їхній будинок, а на ім`я відповідача видано державний акт. У 2014 році вони купили трактор Forte (20 кінських сил), синього кольору, за 65 000 грн та пізніше реманент до нього косарку, граблі, фрезу. 24.07.2021 вони купили автомобіль Renault Kangoo 2010, державний номер [NUMBER] , який зареєстровано за відповідачем. 19.12.2022 вона поїхала за кордон до дітей. 20.07.2024 вона повернулась додому. 25.11.2023 шлюб між ними було розірвано. Таким чином за час шлюбу, вони як подружжя купили наступне майно, яке є об`єктами спільної сумісної вартості подружжя: житловий будинок із надвірними спорудами, за адресою [ADDRESS] , який вона оцінює в 120 000 грн; автомобіль ВАЗ 2109, 1988 року випуску, державний номер [NUMBER] , який оцінює в 40 000 грн; причіп ПФ 01 ФЕРМЕР 0, 2000 року випуску, державний номер [NUMBER] , який оцінює в 20 000 грн; трактор Forte (20 кінських сил), синього кольору, з роторною косаркою, граблями, грунтообробною фрезою, який вона оцінює в 65 000 грн; автомобіль Renault Kangoo 2010, державний номер [NUMBER] , який вона оцінює у 300 000 грн. Відповідач без її згоди здійснив відчуження автомобіля Renault Kangoo 2010, державний номер [NUMBER] , а тому вважає, що суд має прийняти рішення про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації ринкової вартості відчуженого майна. На даний час відповідач користується всіма транспортними засобами. Вона не має права керування транспортними засобами, не має наміру користуватись транспортними засобами, а тому вважає, що автомобіль ВАЗ 2109,1988 року випуску, державний номер [NUMBER] , причіп ПФ 01 ФЕРМЕР 0, 2000 року випуску, державний номер [NUMBER] , трактор Forte (20 кінських сил), синього кольору, з роторною косаркою, граб, грунтообробною фрезою, слід залишити у власності відповідача. Просить у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за: нею, [PERSON] , право власності на: 1/2 частину житлового будинку із надвірними спорудами розташованого за адресою [ADDRESS] ; частину земельної ділянки, площею 0,6074 га, кадастровий номер 7123488000:01:001:0077, розташованої за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] право власності на: 1/2 частину житлового будинку із надвірними спорудами розташованого за адресою [ADDRESS] ; частину земельної ділянки, площею 0,6074 га, кадастровий номер 7123488000:01:001:0077, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль ВАЗ 2109,1988 року випуску, державний номер [NUMBER] ; причіп ПФ 01 ФЕРМЕР 0, 2000 року випуску, державний номер [NUMBER] ; трактор Forte (20 кінських сил), синього кольору, з роторною косаркою, граблями, грунтообробною фрезою; У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості: частини автомобіля ВАЗ 2109, 1988 року випуску, державний номер [NUMBER] в сумі 20 000 грн 00 коп; частини причепа ПФ 01 ФЕРМЕР 0, 2000 року випуску, державний номер [NUMBER] , в сумі 10 000 грн 00 коп; частини трактора Forte (20 кінських сил), синього кольору, з роторною коса) граблями, грунтообробною фрезою, в сумі 32 500 грн 00 коп; частини автомобіля Renault Kangoo 2010, державний номер [NUMBER] , в сумі 150 000,00 грн 00 коп та стягнути судові витрати. На адресу суду 10.10.2024 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, відповідно до якого позов визнає частково. За час шлюбу ними було придбано та набуто право власності на наступне майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] (за договором купівлі- продажу); земельну ділянку площею 0,6074 га, кадастровий номер 7123488000:01:001:0077 по [ADDRESS] (отримана в приватну власність ним для ведення ОСГ); автомобіль ВАЗ 2109, днз [NUMBER] , 1988 року випуску (куплена та продана в період шлюбу); автомобіль Renault Kangoo, днз [NUMBER] (придбаний в період шлюбу та проданий після розірвання шлюбу); причіп ПФ 01 Фермер, 2000 року випуску, днз [NUMBER] ; трактор Форте 2000 року випуску; корова чорнорябої масті по кличці «Квітка». З огляду на викладене, він не заперечує проти поділу між ними наступного майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS] . Що стосується земельної ділянки площею 0,6074 га, кадастровий номер 7123488000:01:001:0077 по [ADDRESS] , то дана земельна ділянка була передана йому для особистого селянського господарства, і є його особистою власністю та не підлягає поділу між ними. Автомобіль ВАЗ 2109, д.н.з. [NUMBER] , 1988 року випуску був проданий ними ще в період шлюбу в серпні 2021 року жителю с. Панський Міст, Уманського району, Черкаської області [PERSON] , в якого і по даний час вищезазначений транспортний засіб перебуває, а кошти виручені від продажу вони використали в інтересах сім`ї. Автомобіль Renault Kangoo, 2010 року випуску, днз [NUMBER] був придбаний ними за позичені в [PERSON] кошти в 2021 році, які були ними позичені та не повернуті, в зв`язку з чим він вимушений був за борги 27.07.2024 передати за договором купівлі-продажу даний транспортний засіб [PERSON] . Причіп ПФ 01 Фермер, 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER] був придбаний в період шлюбу, а тому не заперечує проти визнання права на за частку за позивачкою у даному майні. Що стосується придбання трактора Форте, то даний трактор був придбаний ним за кошти отримані в рахунок орендної плати за належні йому земельні ділянки (паї) та частину коштів було позичено в [PERSON] , які згодом ним були повернуті. Грунтообробна фреза продавалась в комплекті разом з трактором і входила в вартість трактора, який був придбаний в 2020 році за 57 500 гривень і на даний час мають відсоток зносу. Роторну косарку вони не придбавали, і в них таке знаряддя було відсутнє, а для користування таку косарку він позичав в знайомих. Граблі були ними придбані за 2 500 гривень, на частку яких позивачка має право та які на даний час в непридатному для використання стані та потребують капремонту. З огляду на викладене вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, а саме: За позивачкою слід визнати право власності на частину житлового будинку [ADDRESS] . В частині розподілу земельної ділянки площею 0,6074 га, кадастровий номер 7123488000:01:001:0077 по [ADDRESS] відмовити, оскільки це його особиста власність. В частині розподілу автомобіля ВАЗ 2109, днз [NUMBER] , 1988 року випуску відмовити, оскільки даний транспортний засіб був проданий в період шлюбу. Автомобіль Renault Kangoo, 2010 року випуску, днз [NUMBER] також не підлягає розподілу, оскільки даний транспортний засіб відчужений за борги і власником його на сьогодні є інша особа. Що стосується причіпу ПФ 01 Фермер, 2000 року випуску, днз [NUMBER] , то дане майно є спільним і за позивачкою слід визнати право власності на частку даного майна. Трактор Форте 2020 року випуску з ґрунтообробною фрезою був придбаний на його особисті кошти, а тому також розподілу не підлягає. Згребка для сіна придбана ними в період шлюбу за 2 500 гривень в 2020 році, і на даний час вона не придатна до використання, а тому за позивачкою слід визнати право власності на частку даного майна. Крім того, він не погоджується з оцінкою вартості майна. Просить стягнути з відповідачки на його користь судові витрати відповідно до документів, які будуть надані ним суду. На адресу суду 24.10.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої в позові вона не ставить питання про поділ земельної ділянки, як спільного майна подружжя. Її вимоги походять з підстав, передбачених ч. 1 ст. 120 ЗК України. Відповідач без її згоди передав автомобіль ВАЗ 2109, який був спільним майном подружжя, в користування іншій особі. Коштів нібито від продажу даного авто їй не передавав. Вона разом із відповідачем вели спільне господарство, тримали худобу, а за кошти виручені від продажу худоби купували транспортні засоби. Разом, як сім`я вони позичали невеликі суми коштів для купівлі трактора Forte та автомобіля Renault Kangoo 2010. Позики повертались з коштів сімейного бюджету, отриманих від продажу продукції, вирощеної спільною працею в підсобному господарстві сім`ї. Автомобіль Renault Kangoo 2010 був придбаний за 9 000 доларів США для потреб сім`ї та за кошти сімейного бюджету. Крім того, їхня дочка [PERSON] подарувала їй 3 000 доларів США, які вона витратила на купівлю автомобіля Renault Kangoo. Про це відомо відповідачу. Часткове використання позичених невеликих сум коштів для купівлі автомобіля не спростовують презумпцію спільності права власності подружжя на майно. Після її повернення з-за кордону, відповідач з метою ухилення від поділу майна без її згоди здійснив відчуження автомобіля Renault Kangoo 2010, частку коштів виручених від продажу автомобіля їй не передав, через, що вона звернулась до суду. Вона іншого житла у власності не має. Відповідач успадкував після своїх батьків житловий будинок по [ADDRESS] , а тому має можливість проживати в ньому після поділу майна. А тому одним із варіантів поділу майна подружжя також може бути залишення у її власності повністю житлового будинку по [ADDRESS] та передача всього рухомого майна у власність відповідача із стягненням із відповідача на її користь вартості проданого відповідачем автомобіля Renault Kangoo, 2010 року випуску та корови, зменшеної на суму вартості будинку. На адресу суду 23.12.2024 від позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить прийняти до розгляду уточнені позовні вимоги в такій редакції: у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею, [PERSON] , право власності на частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів і обладнання, які були використані при спорудженні (реконструкції) об`єкта незавершеного будівництва розташованого по [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літ. А-1 з верандою а1, прибудовою а2 (веранда поз. 1-1 площею 3,6 кв.м, коридор поз. 1-2 площею 8,0 кв.м, коридор поз. 1-3 площею 4,6 кв.м, кімната поз. 1-4 площею 9,3 кв.м, кухня поз. 1-5 площею 13,0 кв.м, кімната поз. 1-6 площею 19,3 кв.м, санвузол поз. 1-7 площею 5,3 кв.м), сарая Б, гаража В, сарая Г, літньої кухні Д, сарая Е, погреба 3, колодязя №1, свердловини №2, огорожі №3, воріт з хвірткою №4. У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на: частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів і обладнання, які були використані при спорудженні (реконструкції) об`єкта незавершеного будівництва розташованого по [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літ. А-1 з верандою а1, прибудовою а2 (веранда поз. 1-1 площею 3,6 кв.м, коридор поз. 1-2 площею 8,0 кв.м, коридор поз. 1-3 площею 4,6 кв.м, кімната поз. 1-4 площею 9,3 кв.м, кухня поз. 1-5 площею 13,0 кв.м, кімната поз. 1-6 площею 19,3 кв.м, санвузол поз. 1-7 площею 5,3 кв.м), сарая Б, гаража В, сарая Г, літньої кухні Д, сарая Е, погреба 3, колодязя №1, свердловини №2, огорожі №3, воріт з хвірткою №4. На адресу суду 22.10.2025 від позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею, [PERSON] , право власності на: реконструйованого житлового будинку літ. А-1 з верандою літ. а1 з прибудовою літ. а2, гаражем літ. В, сараєм літ. Г, літньою кухнею літ. Д, сараєм літ. Е, погребом 3, колодязем №1, свердловиною №2, огорожею №3, воротами з хвірткою №4, по [ADDRESS] ; частину земельної ділянки, площею 0,6074 га, кадастровий номер 7123488000:01:001:0077, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; частину автомобіля ВАЗ 2109, 1988 року випуску, державний номер [NUMBER] ; У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя залишити у власності [PERSON] : 1/2 частку реконструйованого житлового будинку літ. А-1 з верандою літ. al з прибудовою літ. а2, гаражем літ. В, сараєм літ. Г, літньою кухнею літ. Д, сараєм літ. Е, погребом 3, колодязем №1, свердловиною №2, огорожею №3, воротами з хвірткою №4, по [ADDRESS] ; частину земельної ділянки, площею 0,6074 га, кадастровий номер 7123488000:01:001:0077, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частину автомобіля ВАЗ 2109, 1988 року випуску, державний номер [NUMBER] ; причіп ПФ 01 ФЕРМЕР 0, 2000 року випуску, державний номер [NUMBER] ; трактор Forte (20 кінських сил), синього кольору, з роторною косаркою, граблями, грунтообробною фрезою; стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію: вартості причепа ПФ 01 ФЕРМЕР 0, 2000 року випуску, державний номер [NUMBER] , в сумі 8 287 (вісім тисяч двісті вісімдесят сім) грн 50 коп; вартості трактора Forte (20 кінських сил), синього кольору, з роторною косаркою, граблями, грунтообробною фрезою, в сумі 38 739 (тридцять вісім тисяч сімсот тридцять дев`ять) грн 28 коп; вартості автомобіля подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) до автомобіля Renault Kangoo 2010, державний номер [NUMBER] , в сумі 92 445 (дев`яносто дві тисячі чотириста сорок п`ять) грн 00 коп. Зазначила, що докази розміру витрат, які вона маю сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Ухвалою суду від 09.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження, витребувано докази. Ухвалою суду від 10.09.2024 відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення доказів. Ухвалою суду від 20.01.2025 призначено комплексну оціночно будівельну, транспортно товарознавчу, товарознавчу експертизу, зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 06.03.2025 поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 16.04.2025 витребувано докази. Ухвалою суду від 27.06.2025 в задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи, відмовлено. Ухвалою суду від 27.06.2025 здійснено заміну експертної установи, зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 17.07.2025 поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 17.07.2025 надано об`єкти на дослідження. Ухвалою суду від 22.10.2025 поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 11.11.2025 залишено позов без розгляду в частині. Ухвалою суду від 22.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю, просила його задовольнити, з підстав зазначених у письмових заявах по суті справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю, просив його задовольнити, з підстав зазначених у письмових заявах по суті справи. Під час судових дебатів зробив заяву про подачу доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково, з підстав, зазначених у письмових заявах по суті справи. В судовому засіданні представник відповідача Мельник О.Ф. просив позов задовольнити частково в частині вимог, що визнаються відповідачем, з підстав, зазначених у відзиві на позов. Під час судових дебатів зробив заяву про подачу доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. В судовому засіданні допитана як свідок [PERSON] показала, що вона з відповідачем з 1988 року до 2023 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Належний їм житловий будинок вони придбали у 1989 році за кошти, які надавались її матір`ю. За час шлюбу вони придбавали майно за спільні кошти, які отримували за рахунок утримання худоби та продажу сільськогосподарської продукції, яку сіяли та обробляли земельні ділянки на городніх ділянках. Кошти вони отримували лише з утримання худоби та реалізації сільськогосподарської продукції, інших доходів ні вона, ні відповідач не мали. Належний їм як подружжю будинок вони весь час ремонтували та реставрували. Приблизно о 1996-1998 роках вони придбали транспортний засіб ВАЗ 21099, який наразі перебуває у власності відповідача, проте де знаходиться цей автомобіль вона не знає, зі слів відповідача автомобіль був відчужений, проте згоди на його продаж вона не надавали, кошти на потреби сім`ї не витрачала. За спільні кошти подружжя купувався причіп та трактор, які наразі перебувають на території спільного домоволодіння. У 2021 році ними був придбаний автомобіль Renault Kangoo для потреб сім`ї за 9 000 доларів США. Частину коштів на купівлю вказаного транспортного засобу, а саме 6 000 доларів США їм позичив брат [PERSON] [PERSON] , за умови, що вони щороку віддаватимуть 1000 доларів США. Вони віддали частину позичених коштів за придбаний автомобіль, на момент її від`їзду у 2022 році до дітей у російську федерацію, сума боргу становила приблизно 1700 чи 1800 доларів США. Грошові кошти в сумі 3000 доларів США їм зібрали для погашення боргу їх діти та вони віддали їх [PERSON] . Після повернення у 2024 році до України їй стало відомо про продаж автомобіля Renault Kangoo [PERSON] , проте згоди на його відчуження вона не надавала. Даний автомобіль стоїть в гаражі, що знаходиться на території їх домоволодіння по [ADDRESS] , користується та розпоряджається даним транспортним засобом відповідач [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є двоюрідним братом позивачки [PERSON] та часто навідував сторін у період їх спільного проживання за адресою [ADDRESS] . Сторони спільно проживали тривалий час, за час спільного проживання спільно утримували худобу та обробляли земельні ділянки, за отримані від реалізації сільськогосподарської продукції кошти купували майно. Склад та вартість спільного майна йому не відома, знає, що у сторін наявний трактор, був у користуванні автомобіль ВАЗ 2109 та наразі є автомобіль іноземного виробництва. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є кумом сторін та часто перебував у них в гостях за адресою [ADDRESS] , проте коли та ким куплений цей будинок він не знає. За період спільного проживання сторонами проводився ремонт вказаного будинку. Склад та вартість спільного майна йому не відома, проте під час купівлі автомобіля Renault Kangoo він возив [PERSON] разом з братом на базар, де вони купили цей автомобіль за 7 900 доларів США. Розраховувався за автомобіль відповідач [PERSON] , проте чи були позичені дані кошти він не знає. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є рідним братом відповідача [PERSON] . За час спільного проживання сторін у шлюбі, він завжди допомагав їм по ремонту будинку, вирізав та вставляв вікна, будував прибудинкові споруди, давав гроші на монтаж свердловини на території їх домоволодіння. Від давав гроші на купівлю трактора у сумі 45 000 грн, з яких 30 000 грн готівкових коштів та 15 000 грн за оренду земельного паю. Ці грошові кошти були ним подаровані. У 2021 році на купівлю автомобіля Renault Kangoo він позичив [PERSON] 6 000 доларів США, за умови їх повернення протягом трьох наступних років. Оскільки автомобіль коштував близько 8 000 доларів США, його брат позичав у односельця на ім`я [PERSON] 1 000 доларів США та у [PERSON] 800 євро, які ті мав повернути протягом одного місяця. Після купівлі автомобіля Renault Kangoo його брат [PERSON] не мав коштів повернути позичку односельцям у сумі 1000 доларів США та 800 євро, тому він позичив у свого друга 2 000 доларів США для повернення цих коштів. Через деякий час його брат передав йому 1 400 доларів США для повернення боргу, за відсутності іншої суми від віддав своєму товаришу власні заощадження у сумі 600 доларів США. Таким чином, для купівлі автомобіля Renault Kangoo він позичив своєму брату [PERSON] 6 600 доларів США. Розписки про отримання грошових коштів від брата чи невістки він не вимагав. Оскільки дані грошові кошти не повертались та у зв`язку з поділом майна між подружжям, в рахунок наявного боргу, він переоформив автомобіль Renault Kangoo на себе через сервісний центр МВС, проте фактичного цим автомобілем користується його брат за його згодою. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що її син [PERSON] купив у сім`ї Шатайлів автомобіль за 800 доларів США. Марку та модель автомобіля вона не знає. Наразі автомобіль та документи на нього знаходяться у м. Києві, ця інформація їй відома зі слів сина. Суд заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 25.10.2023, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано; рішення набрало законної сили 25.11.2023 (а.с. 7, том 1) Згідно з рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 25.10.2023 сторони зареєстрували шлюб 24.09.1988. Таким чином, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.09.1988 до 25.11.2023. Отже, предметом доказування даного позову є склад і вартість майна придбаного подружжям у період шлюбу, а також підстави його придбання. Відповідно до довідки про право власності колгоспного двору на жилий будинок, який видається в зв`язку з відчуженням будинку або його частин № [NUMBER] від 10.04.1989, згідно з погосподарською книгою під № 79 за цим двором значиться жилий будинок, що знаходиться в с. Чапаєвка Монастирищенського району Черкаської області, жилою площею 62 кв.м. До цього будинку примикають такі господарські будівлі: сарай. Всі будівлі розташовані на землі, закріпленій за колгоспом, площею 570 кв. м, що належить колгоспному двору. Загальні збори колгоспу надають набувачу будинку [PERSON] в користування земельну ділянку, на якій знаходиться будинок (а.с. 8, том 1). Згідно з договором купівлі продажу від 10.04.1989, [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Чапаєвка Монастирищенського району Черкаської області, розташований на присадибній земельній ділянці присадибних земель колгоспу імені Чапаєва. На присадибній земельній ділянці розташовано: один житловий будинок з надвірними спорудами: сарай, погріб, туалет. Житловий будинок з надвірними спорудами належить продавцю [PERSON] на підставі запису в погосподарській книзі виконавчого комітету сільської ради народних депутатів за № 79, що підтверджується довідкою, цього виконавчого комітету від 10.1989 за № 64 (а.с. 11 12, том 1). Відповідно до довідки № 55, виданої 03.09.2024 виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради, згідно постанови Верховної Ради України від 19.05.2016 № 1377-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» село Чапаєвка Уманського (Монастирищенського) району перейменовано на село Панський міст (а.с. 9, том 1). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок садибного типу [ADDRESS] , житловий будинок садибного типу складається з: веранди, коридору, коридору, кімнати, кухні, кімнати, санвузла, загальною площею 63,1 кв.м. (реєстраційний номер у реєстрі будівельної діяльності: ТІ01:6734-3112-9646-8826) (а.с. 129 135, том 1). Відповідно до витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер у реєстрі будівельної діяльності: ТІ01:6734-3112-9646-8826), № 46 від 01.11.2024 під час проведення інвентаризації житлового будинку садибного типу № 42, що по [ADDRESS] встановлено, що проведено реконструкцію житлового будинку літ. А-1 з верандою літ. А1, будівництво прибудови літ. а2, гаража літ.В, сарая літ. Г, літньої кухні літ. Д, сарая літ. Е.; відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи не надано; сарай літ Б, погріб літ. З, колодязь № 1 побудовано до 05.08.1992 (а.с. 136 142, том 1). Згідно з довідкою № 393, виданою 01.11.2024 КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», по даним Монастирищенського відділку КП «ЧООБТІ» станом на 01.01.2013 право власності на об`єкти нерухомого майна на адресою: [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 143, том 1). Відповідно до інформації щодо показників технічної характеристики об`єкту нерухомого майна № 393о від 01.11.2024, при проведенні технічної інвентаризації житлового будинку садибного типу [ADDRESS] станом на 01.11.2024 встановлено, що проведена реконструкція житлового будинку без відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи (а.с. 144, том 1). Таким чином, станом на 01.11.2024 проведена реконструкція спірного житлового будинку без відповідних документів, тобто перетворено стару споруду, в результаті чого утворилась нова річ. Так, відповідно до ч. 1 статті 332 Цивільного кодексу України переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. За таких умов у разі проведення реконструкції, реставрації або капітального ремонту об`єкта нерухомого майна утворюється нова річ. Згідно із статтею 331 Цивільного кодексу право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з витягом з реєстру Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, за № ІУ161250305811, 06.03.2025 зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта за амністією, реконструкцію житлового будинку літ. «А-1» з верандою літ. «а1» з будівництвом прибудови літ. «а2», гаража літ. «В», сараю літ. «Г», літньої кухні літ. «Д», сараю літ. «Е» по [ADDRESS] (а.с. 5 6, том 2). Витяг з реєстру Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, містить основну інформацію про об`єкт та техніко економічні показники, а саме: житлового будинку, веранди, прибудови, сараю, гаража, сараю, літньої кухні, сараю, погребу, колодязю, воріт з хвірткою, свердловини, огорожі (а.с. 7 19, том 2). Згідно з витягом з реєстру Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, за № ТІО1:5156-9128-2137-2598, зареєстровано технічну інвентаризацію № 46 від 18.02.2025 (а.с. 20 21, том 2). Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 25.04.2025, вартість житлового будинку [ADDRESS] становить 263 203,77 грн, вартість земельної ділянки 7123488000:01:001:0077 площею 6074,00 кв.м. становить 215 333,97 (а.с. 22 том 2). Отже, 06.03.2025 зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації житлового будинку літ. «А-1» з верандою літ. «а1» з будівництвом прибудови літ. «а2», гаража літ. «В», сараю літ. «Г», літньої кухні літ. «Д», сараю літ. «Е» по [ADDRESS] вартістю 263 203,77 грн. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 532314 від 28.10.2009, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,6074 га, яка розташована в с. Чапаєвка Монастирищенського району Черкаської області, кадастровий номер 7123488000:01:001:0077, на підставі рішення № 28 3 від 27.10.2009, право власності на яку зареєстровано 27.01.2025, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 425352041 від 05.05.2025 (а.с. 10, том 1а.с. 4 том 2). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ 0001856442024 від 05.08.2024, 02.11.2009 зареєстровано земельну ділянку кадастровий номер 7123488000:01:001:0077, що за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства (а.с. 13 18, том 1). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 389078750 від 31.07.2024, [PERSON] на праві приватної власності належать земельні ділянки: площею 0,3713, кадастровий номер 7123488000:02:001:0337, площею 2,8729 кадастровий номер 7123488000:02:001:0047, площею 0,3714, кадастровий номер 7123488000:02:001:0336 та площею 3,1175, кадастровий номер 7123488000:02:001:0048 (а.с. 20 21, том 1). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 422948240 від 16.04.2025, [PERSON] на праві приватної власності належать земельні ділянки:, площею 0,3713, кадастровий номер 7123488000:02:001:0337, площею 2,8729 кадастровий номер 7123488000:02:001:0047, площею 0,3714, кадастровий номер 7123488000:02:001:0336 та оспорювана земельна ділянка площею 0,6074, кадастровий номер 7123488000:01:001:0077 (а.с. 224 226, том 1, том 1). Згідно з рішенням Монастирищенської міської ради Черкаської області № 22-52/VIII від 20.12.2024 «Про затвердження жителям с. Панський Міст Уманського району Черкаської області проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок приватизованих земельних ділянок», зокрема, затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6074 га (кадастровий номер 7123488000:01:001:0077) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] за рахунок приватизованої земельної ділянки. Змінено [PERSON] цільове призначення земельної ділянки (кадастровий номер 7123488000:01:001:0077) площею 0,6074 га по [ADDRESS] з «01.03. для ведення особистого селянського господарства» на «02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» (а.с. 171, том 1). Таким чином, 20.12.2024 оспорювана земельна кадастровий номер 7123488000:01:001:0077 змінила цільове призначення на будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В якості доказів набуття інших об`єктів права спільної власності подружжя позивачем надано: керівництво з експлуатації перед використанням мототрактора Forte, на даному документі міститься напис « [PERSON] » (а.с. 26 30, том 1). Відповідно до видаткової накладної № 599 та № 600 від 13.01.2020 [PERSON] придбав: мототрактор Forte 20 к.с. за ціною 57 500,00 грн та згребка сіна 3 колеса за ціною 2 500,00 грн (а.с. 92, том 1). Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , [PERSON] є титульним власником причепу бортового ПФ 01 фермер, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 93, том 1). Згідно з відповіддю Головного сервісного центу МВС на адвокатський запит представника позивача [PERSON] є актуальним власником ПФ 01 ФЕРМЕР 0 (2000) № шасі [NUMBER] , дата операції 29.09.2000 та ВАЗ 2109 (1988) № кузова [NUMBER] , дата операції 19.02.1999 транспортний засіб Renault Kangoo 27.07.2024 перереєстрований на нового власника, зі зміною номерного знака (а.с. 23 том 1). Відповідно до договору купівлі продажу № 7142/2024/4787998 від 27.07.2024, [PERSON] 24.07.2021 продав [PERSON] автомобіль марки Renault Kangoo, номерний знак [NUMBER] , вартість транспортного засобу складає 285 000,00 грн (а.с. 182 183, том 1). Згідно з висновком експерта № СЕ-19/124-25/10075-АВ від 15.09.2025 дійсна (ринкова) вартість на час розгляду справи автомобіля ВАЗ2109, 1988 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , не встановлена з обставин, викладених в дослідницькій частині. Ринкова вартість автомобіля подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) до автомобіля ВАЗ 2109, 1988 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] на час розгляду справи, не встановлена з обставин, викладених в дослідницькій частині. Дійсна (ринкова) вартість на час розгляду справи (станом на 03.09.2025) причепа «ПФ 01 ФЕРМЕР», 2000 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , становила: 16 575,00 грн. Дійсна (ринкова) вартість на час розгляду справи (станом на 03.09.2025) трактора «Forte» (20 кінських сил), синього кольору, з роторною косаркою, граблями, грунтообробною фрезою, становила 77 478,56 грн. Ринкова вартість на час розгляду справи (станом на 03.09.2025) автомобіля подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) до автомобіля «Renault Kangoo», номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , становила 184 890 грн (а.с. 74 91, том 2). Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначає шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке саме положення містить і норма частин третьої та четвертої ст. 368 ЦК України. Тобто, вказаною нормою встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11.04.2019 у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462 св 18, від 26.03.2021 у справі № 414/277/17, провадження № 61-2934 св 19. Згідно з ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі № 214/3609/18, провадження № 61-3836 св 20 вказав, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Щодо позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку, суд зазначає таке. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.09.1988 до 25.11.2023. 10.04.1989, відповідно до договору купівлі-продажу, відповідачем [PERSON] був придбаний житловий будинок [ADDRESS] . Даний будинок піддавався реконструкції та 06.03.2025 зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації житлового будинку по [ADDRESS] вартістю 263 203,77 грн, який складається з літ. «А-1» з верандою літ. «а1» з будівництвом прибудови літ. «а2», гаража літ. «В», сараю літ. «Г», літньої кухні літ. «Д», сараю літ. «Е». Хоча, право власності на спірний реконструйований житловий будинок зареєстровано за відповідачем 06.03.2025, проте, даний будинок придбано 10.04.1989, тобто у період шлюбу, сторонами не заперечується цей факт, а суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, а тому визнає спірний реконструйований житловий будинок [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Дане твердження узгоджується із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Оскільки, сторонами не надано доказів щодо збільшення частки у спірному майні, тому суд не вбачає підстав для відступлення від засад рівності часток сторін при поділі спірного житлового будинку та вважає за необхідне в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за сторонами право приватної власності по частці на реконструйований житловий будинок [ADDRESS] . Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на частини земельної ділянки, кадастровий номер 7123488000:01:001:0077, суд зазначає таке. Як було встановлено судом вище, відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,6074 га, яка розташована в с. Чапаєвка Монастирищенського району Черкаської області, кадастровий номер 7123488000:01:001:0077, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства». Рішенням Монастирищенської міської ради Черкаської області № 22-52/VIII від 20.12.2024, змінено цільове призначення даної земельної ділянки з «01.03. для ведення особистого селянського господарства» на «02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд». Відповідач заперечуючи проти позовних вимог в цій частині, покликається на те, що земельна ділянка площею 0,6074 га кадастровий номер 7123488000:01:001:0077, по [ADDRESS] передана йому для особистого селянського господарства, і є його особистою власністю та не підлягає поділу між подружжям. Згідно з ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19) зазначено, що перехід права власності на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок врегульовано статтями 120 ЗК України та 377 ЦК України. У разі, якщо одним з подружжя під час шлюбу, дійсного на момент виникнення спірних правовідносин, придбано будинок, то в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право другого з подружжя на частину будинку. У зв`язку з тим, що земельну ділянку виділено у власність для обслуговування цього будинку, то в чоловіка, за яким визнається право власності на частину будинку, в такій же частці виникає і право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку. Згідно з частиною 1 статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості з земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Доводи сторони відповідача щодо неможливості поділу земельної ділянки через невідповідність розміру земельної ділянки встановленим обмеженням безоплатної приватизації до 0,25 га, не заслуговують на увагу, оскільки предметом позовних вимог не є оскарження рішення органу місцевого самоврядування щодо розміру земельної ділянки, а рішенням Монастирищенської міської ради № 22-52/VIII від 20.12.2024, змінено цільове призначення цієї земельної ділянки та надано для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд саме земельну ділянку у розмірі 0,6074 га. На час ухвалення рішення у цій справі, рішення органу місцевого самоврядування є чинним. Враховуючи наведені положення норм матеріального права, з урахуванням чинного рішення органу місцевого самоврядування про зміну цільового призначення земельної ділянки, суд доходить висновку, що оспорювана земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку її поділу вважає за необхідне визнати за сторонами право власності по частці спірної земельної ділянки, площею 0,6074 га, кадастровий номер 7123488000:01:001:0077, що за адресою: [ADDRESS] . Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя, права власності на частини автомобіля ВАЗ 2109, 1988 року випуску, державний номер [NUMBER] , суд зазначає таке. Позивач просить визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на частини автомобіля ВАЗ 2109, 1988 року випуску, державний номер [NUMBER] . Як зазначалось вище, згідно ст. 60, 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно набуте подружжям за час шлюбу. Відповідно до відомостей з Головного сервісного центу МВС України [PERSON] є актуальним власником автомобіля ВАЗ 2109, 1988 року випуску. Придбання вказаного автомобіля у період шлюбу не заперечувалось відповідачем. Як зазначено відповідачем у відзиві, автомобіль ВАЗ 2109, 1988 року випуску, державний номер [NUMBER] був проданий ними в період шлюбу в серпні 2021, а кошти використанні в інтересах сім`ї. Позивач у відповіді на відзив зазначає, що відповідач без її згоди передав спірний автомобіль в користування іншій особі. Кошти нібито від продажу даного автомобіля їй не передав. Доказів відчуження спірного майна відповідач не надає, будь яких доводів щодо неможливості їх подання не наводить. Показання свідка [PERSON] в цій частині щодо продажу її сину автомобіля, суд оцінює критично, оскільки свідок не вказала ні марки, ні моделі автомобіля, а тому судом не можуть оцінюватись її показання щодо поділу саме автомобіля ВАЗ 2109, 1988 року випуску. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, у тому числі яке знаходиться у третіх осіб ( постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12.06.2023 у справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21). Враховуючи те, що відповідач є власником спірного майна, будь-яких доказів про його відчуження не надає, сам по собі факт знаходження його в іншої особи не може бути підставою для виключення такого майна з масиву спільного сумісного майна, що належить подружжю, а тому вимога про визнання за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя, права власності на частини автомобіля ВАЗ 2109, 1988 року випуску, державний номер [NUMBER] підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення вартості причепа ПФ 01 Фермер 0, 2000 року випуску, суд зазначає таке. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу причеп ПФ 01, Фермер, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] 29.09.2009. Оскільки, право власності на причеп зареєстровано за відповідачем 29.09.2009, тобто у період шлюбу, відповідач визнав обставину, що спірний транспортний засіб придбаний у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання відповідачем, а тому визнає спірний автомобіль причеп ПФ 01, Фермер, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Дане твердження узгоджується із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно ч. 4, 5 ст. 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з висновком експерта № СЕ - 19/124 25/10075- АВ від 15.09.2025 дійсна (ринкова вартість на час розгляду справи (станом на 03.09.2025) причепа ПФ 01, Фермер, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] становила 16 575,00 грн (а.с. 74 91, том 2). Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи 16 575,00 грн. З урахуванням наведеного позивачу в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, належить компенсувати частину вартості зазначеного причепа, а саме 8 287,50 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення вартості трактора Forte (20 кінських сил), суд зазначає таке. Відповідно до видаткових накладних № 599 та № 600 від 13.01.2020 [PERSON] придбав: мототрактор Forte 20 к.с. за ціною 57 500,00 грн та згребка сіна 3 колеса за ціною 2 500,00 грн (а.с. 92, том 1). Сторонами не заперечується сам факт придбання у період шлюбу трактору Forte, проте відповідач стверджує, що даний трактор був придбаний за його особисті кошти (за кошти від надання земельних ділянок в оренду) та частину коштів було позичено в брата [PERSON] та дане майно є його особистою власністю. Крім цього, відповідач зазначає, що ґрунтообробна фреза продавалася в комплекті разом із трактором, і входила у вартість трактора. Не заперечує проти визнання права власності на за позивачем на згребку для сіна. Посилання відповідача, як на підставу визнання спірного трактора його особистою власністю, на те, що даний трактор придбаний за особисті кошти, не беруться судом до уваги, оскільки відповідачем не надано у розумінні ст. 77 ЦПК України належних доказів, для підтвердження даних обставин. Інших доказів того, що спірний трактор із комплектуючи є особистою приватною власністю відповідача у розумінні ст. 57 СК України, відповідачем не надано. Оскільки, трактор із комплектуючими був придбаний у період перебування сторін у шлюбі, що не заперечується сторонами, доказів того, що спірний трактор із комплектуючими є особистою приватною власністю відповідача, відповідачем не надано, а тому суд визнає спірний трактор Forte (20 кінських сил), з роторною косаркою, граблями, ґрунтообробною фрезою об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з висновком експерта № СЕ - 19/124 25/10075- АВ від 15.09.2025 дійсна (ринкова вартість на час розгляду справи (станом на 03.09.2025) трактора Forte (20 кінських сил), з роторною косаркою, граблями, ґрунтообробною фрезою становила 77 478,56 грн (а.с. 74 91, том 2). З урахуванням наведеного позивачу в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, належить компенсувати частину вартості зазначеного трактора із комплектуючими, а саме 38 739,28 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення вартості автомобіля Renault Kangoo, суд зазначає таке. Сторонами не заперечується той, факт, що у період перебування сторін у шлюбі, а саме у 2021 році сторонами було придбано спірний автомобіль Renault Kangoo, номерний знак [NUMBER] , який було зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Згідно з договором купівлі продажу № 7142/2024/4787998 від 27.07.2024, [PERSON] 27.07.2024 продав брату [PERSON] автомобіль марки Renault Kangoo, номерний знак [NUMBER] , вартість транспортного засобу складає 285 000,00 грн. Заперечуючи проти задоволення позову в цій частині відповідач зазначає, що автомобіль Renault Kangoo, номерний знак [NUMBER] , був переданий за договором купівлі продажу брату за борги, а саме позичені кошти на придбання цього автомобіля. Позивач у відповіді на відзив зазначає, що спірний автомобіль було придбано за спільні кошти сімейного бюджету, а невелика сума грошових коштів на придбання спірного автомобіля було позичено у брата відповідача [PERSON] , які ними було повернуті. Судом встановлено, що спірний автомобіль було продано після розірвання сторонами шлюбу, доказів того, що відповідач безоплатно, в рахунок боргу передав спірний автомобіль брату матеріали справи не містять, а навпаки, матеріали справи містять договір купівлі продажу автомобіля, вартість автомобіля за даним договором визначено в розмірі 285 000,00 грн, доказів визнання даного договору купівлі продажу недійсним матеріали справи не містять. Як зазначалось вище, згідно з ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відповідно до з ч. 3 ст. 65 СК України та ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя (співвласника) має бути подана письмово. Автомобіль є цінною річчю, потребує державної реєстрації, а тому його продаж може здійснюватися за письмової згоди другого з подружжя. Оскільки норми СК України та ЦК України передбачають надання згоди іншого з подружжя (співвласника) на відчуження цінної речі, якою є автомобіль, у письмовому вигляді, тому наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами. З огляду на викладене, наявність згоди позивача на відчуження автомобіля, які ґрунтуються на показах свідка - суперечать положенням статті 78 ЦПК України щодо допустимості доказів. Таким чином, доказів згоди [PERSON] на відчуження належного сторонам спільного автомобіля не надано, а твердження позивача щодо відсутності її згоди не спростовано. Отже, судом встановлено, що відчуження автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя, відбулося без згоди позивача як іншого подружжя (співласника), а тому право позивача порушене та він має право на частину вартості спільного майна, відчуженого проти його волі, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу. Згідно з висновком експерта № СЕ - 19/124 25/10075- АВ від 15.09.2025 ринкова вартість на час розгляду справи (станом на 03.09.2025) автомобіля подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) до автомобіля «Renault Kangoo» 2010, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , становила 184 890,00 грн та саме половину цієї вартості просить стягнути позивач. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц (провадження№ 61-9018сво18). При визначенні вартості автомобіля суд враховує його ринкову вартість, відповідно до висновку № СЕ - 19/124 25/10075- АВ від 15.09.2025, згідно з яким вартість автомобіля становить 184 890,00 грн. З урахуванням наведеного позивачу в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, належить компенсувати частину вартості зазначеного автомобіля, а саме 92 445,00 грн. При вирішенні питання про стягнення судових витрат суд зазначає таке. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір за подачу позову в сумі 2 825,00 грн. Ухвалою суду від 09.09.2024 попередньо визначено ціну позову в розмірі 282 500,00 грн та відповідно визначено розмір судового збору 2 825,00 грн, з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості вартість спірного житлового будинку становить 263 203,77 грн, вартість спільної земельної ділянки становить 215 333,97 грн. Згідно з висновком експерта № СЕ - 19/124 25/10075- АВ від 15.09.2025 вартість: причепа «ПФ 01 Фермер», 2000 року випуску- 16 575,00 грн; трактора «Forte» (20 кінських сил) - 77 478,56 грн, подібного до автомобіля «Renault Kangoo» 2010, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , становила - 184 890,00 грн. Доказів визначення вартості автомобіля ВАЗ та корови чорнорябої матеріали справи не містять. Разом з тим, позивачем визначена вартість автомобіля ВАЗ в сумі 40 000 грн, вартість корови чорнорябої в сумі 20 000 грн, а тому в цій частині дані сума є ціною позову. На підставі викладеного, суд вважає, що ціна позову становить 817 481,30 грн та відповідно розмір судового становить 8 174,81 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, судом задоволені позовні вимоги на суму 797 481,30 грн (817 481,30 грн 20 000 грн), вимоги щодо корови чорнорябої залишено без розгляду, що становить 97,55 %, а тому судові витрати підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір в сумі 2 825,00 грн, що становить 34,56% від 8 174,81 грн (судовий збір відповідно до ціни позову). Оскільки суд залишив вимоги позивача без розгляду на 2,45%, то сума судового збору, яка підлягає залишенню за позивачем становить 200,28 грн. Судовий збір сплачений позивачем в сумі 2 624,72 грн (2 825,00 грн 200,28 грн), підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Інша сума судового збору в розмірі 5 550,09 грн (8 174,81 грн 2 624,72 грн) підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Крім цього, позивачем сплачено судовий збір за подачу заяви про забезпечення доказів в розмірі 908,40 грн, оскільки в її задоволенні відмовлено, суд вважає за необхідне дані витрати покласти на позивача. Позивач та відповідач в заявах по суті спору та під час виступу в судових дебатах зазначали, що докази розміру витрат, які вони сплатили чи мають сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а тому цим рішенням суду розподіл судових витрат, крім судового збору, не вирішується. На підставі викладеного та

Outcome: approved