Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

У червні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за борговою розпискою у розмірі 7500,00 доларів США та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 17.12.2024 між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав відповідачу в борг грошові кошти у розмірі 6000,00 доларів США, 1000,00 Євро, 16800,00 грн., що станом на момент позики було еквівалентно 7500,00 доларів США, по курсу НБУ 315000,00 грн. Позичені кошти відповідач зобов`язався повернути до 31.01.2025. Однак, взяті на себе за договором позики зобов`язання у визначені строки відповідач не виконав, гроші не повернув. За такого, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 03.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи. Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 18.09.2025 копію ухвали про відкриття провадження та матеріалів позовної заяви повторно направлено відповідачу, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін з урахуванням строку, необхідного для надання відповідачем відзиву. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 17.12.2024 між сторонами було укладено договір позики у формі письмової розписки, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 6000,00 доларів США, 1000,00 Євро, 16800,00 грн., що еквівалентно 7500,00 доларів США, по курсу НБУ 315000,00 грн. За умовами вищевказаного договору позики відповідач зобов`язався до 31.01.2025 повернути відповідачу 7500,00 доларів США або в гривні по курсу НБУ на день підписання договору. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач свої зобов`язання не виконав та суму позики добровільно в установлений строк позивачу не повернув. Вказані обставини відповідачем не спростовано. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки згідно з вимогами частини першої статті 14 ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з частиною третьою статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У відповідності до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, згідно частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання за статтею 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином. Необхідно зауважити, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Позивач виконав своє зобов`язання передати у власність відповідачу грошові кошти, що підтверджується борговою розпискою, в якій зазначено, що відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 6000,00 доларів США, 1000,00 Євро, 16800,00 грн., що еквівалентно 7500,00 доларів США, по курсу НБУ 315000,00 грн. Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №369/3340/16-ц від 22.08.2019 за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Стаття 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому не встановлено заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (стаття 524 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги. Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду, наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16, від 23.10.2019 у справі № 723/304/16, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17, а підстав для відступу від нього відсутні. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем порушено умови договору позики від 17.12.2024, оскільки останній взяті на себе зобов`язання не виконав та не повернув грошові кошти у визначений договором строк. Будь яких доказів, які б підтверджували погашення заборгованості відповідачем до суду не надходило. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 ЦК України. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув суму позики у строк, визначений договором позики від 17.12.2024, а також не надав доказів того, що невиконання зобов`язань за договором сталося не з його вини, відтак, з нього на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 7500,00 доларів США. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3118,00 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved