Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Позивач ОВУЖКГ через свого представника адвоката Ведмедовську Г.О. звернулось до Вільнянського районного суду Запорізької області із позовною заявою про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що позивачем надаються відповідачці послуги з постачання теплової енергії. У зв`язку із чим, було відкрито на ім`я відповідачки особовий рахунок № [NUMBER] . Позивач наголошує, що [INFO] на сайті https://vilnyanskagromada.gov.ua(https://rada.info/upload/users_files/25486771c9581e6f3ed2746af56c16f41d2d344b.pdf) було опубліковано «Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії» про надання послуги з постачання теплової енергії (у новій редакції). Позивач безперервно надавав відповідачці послуги з теплопостачання. Остання добре обізнана про терміни та розміри оплати за отримані послуги з постачання теплової енергії, проте, виконувати свої зобов`язання не бажає. Згідно оборотної відомості по особовому рахунку № [NUMBER] за відповідачкою обліковується заборгованість у розмірі 78862,06 грн. Позивач стверджує, що відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користувався ними зі згоди постачальника послуг. Отже, з огляду на те, що відповідачка упродовж певного періоду споживала послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з постачання теплової енергії і вона зобов`язана оплатити позивачу усі фактично спожиті нею послуги у повному обсязі. Позивачем направлялась претензія, яка залишена поза увагою [PERSON] . Позивач із посиланням на ст. 257 ЦК України, щодо загальних строків позовної давності, зазначає, що враховуючи Постанову КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», із введенням на території України воєнного стану позивам було заборонено стягувати заборгованість зі споживачів. Позивач стверджує, що можливість звернення до суду за захистом своїх прав виникла лише після 29.12.2023, у зв`язку із прийняттям Постанови КМУ від 29.12.2023 № 1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг». Просить стягнути із [PERSON] суму заборгованості за послуги із постачання теплової енергії у розмірі 78862,06 грн. та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 13.08.2025 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідачка до суду відзиву не подала. Дослідивши матеріали справи судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. За даними відомостей з реєстру територіальної громади про місце проживання особи, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одним із видів економічної діяльності Орендного виробничого управління житлово-комунального господарства є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (35.30). Матеріали справи містять рішення виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області від 10.12.2020 № 122 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 10.09.2020 № 88 «Про встановлення тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, на послуги з централізованого опалення». Матеріали справи містять самі тарифи на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплову енергію, на послуги з централізованого опалення для населення бюджетних установ та інших споживачів (додаток № 1 до рішення від 10.12.2020 № 122). За положеннями ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За положеннями ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму грошей або ін.), що засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції (ч. 2 ст. 642 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). У постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 Верховний суд дійшов висновку, що основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж. їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ст. ст. 319, 322 ЦК України, відповідальність щодо належного утримання майна несе власник цього майна або особа, що володіє іншими речовими правами щодо цього майна (зокрема, правом володіння). Договір між сторонами не укладався проте, із вчинених взаємних конклюдентних дій, між сторонами склалися фактичні договірні відносини із постачання відповідачу теплової енергії у сторін виникли взаємні права та обов`язки, які притаманні договірним. Наведене кореспондується з позицією Великої Палати Верховного Суду, який неодноразово звертав увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі права чи інтереси мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. За приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких підстав, суд приходить до беззаперечного висновку, що обставини позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України із відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved