Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 21.10.1995 між ним з відповідачем був укладений шлюб. У шлюбі мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Спору з відповідачем про місце проживання дитини немає. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння та властива подружжю взаємна підтримка. З 07.07.2025 з відповідачем живуть окремо та спільного господарства не ведуть. Подальше існування шлюбу носить формальний обтяжуючий характер. Позивач вважає що шлюб фактично припинив існування від подальшого спільного життя і відновлення сімейних відносин відповідач відмовляється, тому позивач наполягаєж на розірванні шлюбу. Позивач в судове засідання не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку. 24.12.2025 подано заяву про розгляд справи без участі позивача. Позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Про день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому порядку. 24.12.2025 подано заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. Заперечень не має. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 21 жовтня 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського міськвиконкому, Україна, актовий запис №2066, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Спільне подружнє життя між сторонами припинено. Обмежень щодо пред`явлення позивачем позову про розірвання шлюбу, з урахуванням положень ст.110 СК України, не встановлено. Відповідно до ст.7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність примирення сторін, суд дійшов висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення у даній справі. У відповідності до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір, але за відсутності даної вимоги судовий збір не стягується.

Outcome: approved