Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування поданого позову про розірвання шлюбу позивач зазначила, що 07.10.2005 року між сторонами у справі зареєстровано шлюб Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, про що складено відповідний актовий запис №454. Від шлюбу сторони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що сім`я фактично припинила своє існування з березня 2025 року. Між подружжям втрачені почуття любові, взаємоповаги та розуміння, а отже подальше збереження сімейного життя не має сенсу та не є можливим, адже суперечить інтересам сторін у справі. Розірвати шлюб добровільно відповідач відмовляється. Спільного господарства подружжя не веде, проживають окремо. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, оскільки можливості примирення немає. Разом з цим, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою суду від 03.11.2025 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, за змістом якої, позовну заяву підтримують у повному обсязі та просять задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав суду заяву, за змістом якої, проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить шлюб розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07.10.2005 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, з актовим записом за № 454, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.09.2008 року, виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 590. Разом з цим, згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.10.2013 року, виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 531. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин подружжя являється непорозуміння, а також різні погляди на сімейні цінності, права та обов`язки подружжя. На підставі аналізу наданих позивачем доказів, з урахуванням позиції відповідача, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених в позові про те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, збереження сім`ї є неможливим. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З урахуванням позиції сторін у справі, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім`ю не бажають, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову. В частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та судового збору, суд виходить з такого. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.ч. 2, 3ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 р. на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У якості доказів у більшості випадків достатньо надати суду договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги, платіжні доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату клієнтом цих доручень. Цю позицію підтримав у своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №19/64/2012/5003 від 31.01.2019 р., зазначивши, що «суд апеляційної інстанції, врахувавши те, що відповідачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, правомірно виніс додаткову постанову, якою задовольнив заяву про відшкодування судових витрат на оплату послуг адвоката». Як вбачається з матеріалів справи, правова допомога надавалась позивачу [PERSON] - адвокатом Агаєвою Е.Ф. на підставі ордеру про надання правничої допомоги від 21.10.2025. У позовній заяві представник позивача вказує, що розмір понесених витрат складається із судового збору (1211,20 грн.) та витрат на професійну правничу допомогу (5000,00 грн.). Проте представником позивача в порушення вимог частини 3 статті 137 ЦПК України не надано суду договору про надання правової допомоги, копій квитанцій, актів приймання - передачі професійної правничої допомоги та інших документів, що підтверджують обсяг отриманих послуг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Враховуючи вищевикладене, наданий представником позивача адвокатом Агаєвою Е.Ф. ордер про надання правничої допомоги від 21.10.2025 у підтвердження заявленої до стягнення із відповідача на користь позивача суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. не може вважатися належним та допустимим доказом в розумінні ст. 137 ЦПК України, оскільки відсутні копії квитанцій, акти приймання - передачі професійної правничої допомоги. Досліджуючи надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наданих доказів не достатньо для встановлення факту надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу у даній справі. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 гривень. На підставі викладеного ст.ст. 141, 206, 211, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України

Outcome: approved