Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

На підставі ухвали судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.03.2025 справа № 490/1638/25 передана за підсудністю до Корабельного районного суду м. Миколаєва. У березні 2025 року позивач [PERSON] , через представника адвоката Тимощука Олександра Івановича, звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позивач просила позбавити відповідача батьківських прав відносно їх сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05.07.2019 Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, був зареєстрований шлюб між сторонами (актовий запис № 171). У шлюбі в сторін народилася дитина син [PERSON] , [INFO] . З 2021 року сторони припинили спільне проживання у м. Миколаєві, а з березня 2022 року позивач разом із сином проживають в м. Рава-Руська Львівської області Вказує, що дитину виховує самотужки, а відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на нього законом. Не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, байдужий до його стану здоров`я, не бере участі у навчанні та вихованні сина, не допомагає матеріально. Позивач звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилаючись на викладене, просила позов задовольнити. Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.04.2025 відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду м. Миколаєва відзив на позовну заяву. Цією ж ухвалою орган опіки та піклування зобов`язано надати висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON] . Ухвалою суду від 21.08.2025 задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. Ухвалою суду від 21.08.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 22.09.2025 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . У судовому засіданні 10.12.2025 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсзяі та просив про їх задоволення. Відмовився від клопотання про виклик свідків. Представник третьої особи підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином. Так, у поштових повідомленнях, наявних в матеріалах справи, листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. За згоди представника позивача, а також враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без поважних причин, не подав відзив, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. Заслухавши учасників справи, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Під час вивчення матеріалів справи було встановлено, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не піклується про неї, покладених законодавством батьківських обов`язків не виконує. Дитина разом з матір`ю проживає за адресою: [ADDRESS] . Викладене підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21.04.2022 № 1319-7000896581 та характеристикою Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області від 29.10.2024 № 2511/03.01-22, актом обстеження умов проживання № 109 від 19.11.2024, складеним працівниками служби у справах дітей Рава-Руської міської ради та довідкою КП «Рава-Руське Б/У № 2» № 1037 від 28.10.2024 про склад сім`ї [PERSON] . З липня 2022 року [PERSON] є вихованцем Рава-Руського закладу дошкільної освіти № 1. Згідно з довідкою закладу № 106 від 12.11.2024 піклується дитиною, його вихованням та доглядом займається мати. Згідно з розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем Корабельного відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 30.09.2024 складає 65 994,82 грн. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13) Суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням виконавчого комітету Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області № 143 від 28.08.2025 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON] . У висновку зазначено, що [PERSON] не звертався до органу опіки та піклування із зверненнями, клопотаннями, заявами щодо усунення перешкод у спілкуванні та побаченнях з дитиною. У відповідь на запит служби у справах дітей Рава-Руської міської ради служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради повідомила, що з метою перевірки умов проживання сім`ї [PERSON] відвідали адресу: [ADDRESS] . Однак, встановити контакт з [PERSON] службі не вдалося. Комісією з питань захисту прав дитини Рава-Руської міської ради вивчено матеріали справи та з`ясовано, що з 2022 року [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не навідував і не навідує дитину, не проявляє до сина жодного інтересу, не спілкується з ним, не телефонує, не забезпечує матеріально, ігнорує судове рішення щодо сплати аліментів, що свідчить про зневагу до потреб дитини, не дбає про фізичний, духовний та інтелектуальний розвиток сина, не цікавиться станом здоров`я, не створює умов для отримання освіти в майбутньому, нехтує обов`язками виховання. Факт не заперечення батька проти позбавлення батьківських прав по відношенню до сина та не бажання брати участь у його вихованні, ігнорування ним повідомлень, надісланих спеціалістами служби через месенджер соціальних мереж, рекомендованим листом, свідчить про його байдужість щодо вирішення цього питання та про відсутність у нього інтересу до малолітнього сина. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 названого Кодексу батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При вирішенні справи суд дійшов висновку, що таким негативним впливом з боку відповідача на розвиток дитини є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім`ї та людей, з якими вони перебувають у родинному зв`язку, зокрема. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не намагається облаштувати належні умови для повноцінного розвитку, забезпечити дитину необхідним, не виявляє турботу, тому позов щодо позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню.

Outcome: approved