Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

24 червня 2025 року з Деснянського районного суду м. Чернігова за підсудністю надійшла справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , в якому позивач просив стягнути з відповідача 13400,00 грн завданої матеріальної шкоди, 5000,00 грн моральної шкоди та судові витрати. Позов мотивований тим, що позивач є власником автомобіля «Хюндай Соната», д.н.з. [NUMBER] . 20.02.2025 близько 16.00 год позивач був свідком того, як [PERSON] , керуючи автомобілем «Джип Компас», д.н.з. [NUMBER] , припаркувала свій автомобіль в небезпечній близькості до його автомобіля. В подальшому [PERSON] зі своєю матір`ю почали грузити до свого автомобіля речі з лівого боку, де відстань була вужче та [PERSON] , відчинивши задні дверцята пошкодила дверцята його автомобіля, в наслідок чого утворилась вм`ятина розміром приблизно 1,5 см х 1 см та пошкодження лакофарбового покриття у вигляді сколу. Позивач звертався до страхової компанії «ІНГО», де застрахований автомобіль дочки відповідача, але йому було відмовлено у компенсації матеріальних збитків, оскільки дана ситуація не є страховим випадком. Згідно із кошторисним розрахунком вартості відновлюваних та ремонтних робіт, вартість проведення ремонту автомобіля позивача становить 6900 грн. Крім того, на пошук спеціалізованої автомайстерні позивачем було витрачено пальне на суму 1000 грн. Крім того, позивач зазнав потенційних матеріальних збитків в майбутньому, у випадку продажу автомобіля, розмір яких складає 5500 грн. Також, неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормально користуватись ним, порушення звичайного способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для його нормалізації, розмір відшкодування якої позивач оцінює у 5000 грн. Судом встановлено, що ухвалою суду від 25 червня 2025 року провадження у зазначеній справі відкрито. Відповідно до ухвали від 10 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, наполягаючи на тому, що саме [PERSON] пошкодила його дверцята. Позивач повідомив, що на даний час автомобіль не відремонтовано, раніше йому вже завдавали такої шкоди, але він не мав можливості визначити винного. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вказуючи на те, що [PERSON] не є належним відповідачем у даній справі, вона не є власником автомобіля та не відчиняла дверцята. Також представник відповідача вказав, що додані документи не є належними доказами понесених позивачем витрат. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. З досліджених матеріалів слідує, що згідно рахунку на оплату № СФ-0000078 від 09.04.2025 вартість ремонту автомобіля Hyundai Sonata [NUMBER] становить 6900 грн (а.с.9). 12.04.2025, згідно квитанції № 240408, було сплачено 1000 грн за бензин автомобільний А-95 Євро5-ЕО (а.с.10). З матеріалів перевірки, що надані на адресу суду встановлено, що як слідує з рапорту 20.02.2025 о 16.18 надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що 20.02.2025 о 16.18 за адресою [ADDRESS] чоловік котрий викликав наряд поліції, кричить на неї, вона вдарила дверима автомобіль чоловіка. Прибувши на місце виклику виявлено заявницю [PERSON] , котра повідомила, що пошкодила автомобіль [PERSON] , після чого останній лихословив на заявницю, з учасниками події було проведено бесіду, відібрано письмові заяви. Відповідно до відібраних пояснень [PERSON] сусід її та її матір ображав, поводився агресивно, нецензурно висловлювався. [PERSON] надав заяву, в якій просив провести перевірку та вжити заходів стосовно власників автомобіля «Джип Компас», д.н.з. [NUMBER] , що пошкодили задні праві дверцята його автомобіля. В поясненнях, які були відібрані 11.03.2025 [PERSON] вказав, що матір водійки вдарила своїми дверима дверцята його автомобіля. Відповідно до рапорту поліцейського офіцеру громади СПОГ ВВГ ЧРУП ГУНП в Чернігівській області Дорошенко Д.В. в ході проведення подальшої перевірки, поспілкувавшись з [PERSON] , остання повідомила, що 20.02.2025 близько 16 год за адресою [ADDRESS] , коли вона відкривала задні ліві двері свого автомобіля то випадково пошкодила задні праві двері автомобіля [PERSON] після чого почалась конфліктна ситуація. Відповідно до довідок, що маються в матеріалах перевірки за результатами перевірки інформації, викладеній у звернення від 14.03.2025 слідує, що [PERSON] пошкодила задні праві двері автомобіля [PERSON] . Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала. Як зазначив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові 05 грудня 2022 року (справа № 214/7462/20, провадження № 61-21130сво21). Зобов`язання про відшкодування шкоди це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Тлумачення статті 1187 ЦК України свідчить, що: перелік видів діяльності, що створює підвищену небезпеку, який наведений у частині першій статті 1187 ЦК України не вичерпний. Окремі предмети матеріального світу мають одночасно декілька потенційно шкідливих властивостей, через що поводження з такими предметами слід кваліфікувати як змішані джерела підвищеної небезпеки. Змішані джерела підвищеної небезпеки можуть існувати в межах одного об`єкта матеріального світу. Автомобіль є складною технічною системою, під час експлуатації якої використовується механічна, хімічна, електрична енергія, вогненебезпечні, отруйні речовини тощо; транспортний засіб, який не рухався (зберігався на автостоянці), але спричинив завдання шкоди внаслідок його загоряння через технічну несправність електричної чи паливної системи, слід кваліфікувати як джерело підвищеної небезпеки у розумінні частини першої статті 1187 ЦК України. Транспортний засіб кваліфікується як джерело підвищеної небезпеки не через його можливість рухатись, а через його конструктивні особливості, що зумовлює наявність у власника або особи, яка володіє відповідним транспортним засобом на іншому правовому титулі, обов`язків, що опосередковують необхідність недопущення завдання шкоди іншим особам, (зокрема, необхідність дотримання низки технічних вимог, порушення яких може мати наслідком ймовірне неконтрольоване завдання шкоди); транспортний засіб, який не використовується (зберігається), створює ймовірне підвищене заподіяння шкоди через неможливість повного контролю з боку особи у процесі його використання за умови наявності у відповідного транспортного засобу небезпечних конструктивних елементів (зокрема, паливна та електрична системи автомобіля);для відшкодування шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки за правилами статті 1187 ЦК України не має значення, чи використовує він таке джерело за призначенням. Визначальним є те, що відповідні потенційні шкідливі властивості такого джерела проявились і призвели до завдання шкоди іншим особам. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини першатретя статті 89 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19 (провадження № 61-6327св20) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Відповідач [PERSON] заперечує свою вину у завданні шкоди автомобілю позивача, вказуючи в тому числі, що вона не відчиняла дверцят автомобіля. В матеріалах перевірки відсутні пояснення [PERSON] як учасника події. Також в ході здійснення перевірки працівниками поліції не встановлено наявності вини [PERSON] у завданні шкоди автомобілю позивача. Позивачем в судовому засіданні не доведено протиправність дій [PERSON] та причинного зв`язку між діями [PERSON] та завданою шкодою. Натомість в ході здійснення перевірки працівниками поліції встановлено наявність вини у заподіянні шкоди автомобілю позивача [PERSON] , яка не заперечувала даного факту, про що також вказано в рапорті при її зверненні з повідомленням. Зазначені обставини також встановлені під час прибуття працівників патрульної поліції на місце, зазначивши, що про прибуттю на місце було виявлено заявницю [PERSON] , яка повідомила, що вона пошкодила автомобіль [PERSON] . З урахуванням встановленого [PERSON] не є належним відповідачем і даній справі, а тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed