Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» в електронній формі через систему «Електронний суд» звернулося в суд з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] 29 січня 2008 року уклали кредитний договір № MKMOGA00000002. Відповідно до п. 8.1. кредитного договору Банк зобов`язався надати кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 132 857,20 доларів США, строком до 28 січня 2028 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 29 січня 2008 року уклали договір іпотеки № б/н, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 363,50 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 1 154 285,71 грн. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про іпотеку», іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку, на якій розташований Предмет іпотеки і яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі документу зазначеного у договорі іпотеки. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки вбачається наступне: право власності на земельну ділянку площею 0,1251 га, з кадастровим номером 2123283601:01:001:0080, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки ПАТ КБ «ПприватБанк» набуло права власності на нерухоме майно: житловий будинок (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1042891121232), загальна площа (кв.м): 364.6; житлова площа (кв.м): 88.5; опис: житловий будинок А; Баня Б; Піч Г; Колодязь І, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору іпотеки, серія та номер: 142, виданий 29 січня 2008 року, видавник: посвідчено ПН Перечинського РНО Конончук В.Ю.; вимога іпотекодержателя про повернення кредитних коштів, серія та номер: E.L.V.0.0.0.0/3-812, виданий 18 липня 2016 року, видавник: ПАТ КБ «ПриватБанк». Право власності Банку на вказане нерухоме майно зареєстроване 28 вересня 2016 року, номер запису про право власності: 16685478. Оскільки передана в іпотеку нерухомість перейшла у власність АТ КБ «ПриватБанк», і відповідне право зареєстровано у встановленому законодавством порядку, Банк, як новий власник нерухомості, набув права на земельну ділянку під такою нерухомістю, які належали попередньому власнику нерухомості, тобто право власності. Відповідно до частини 5 статті 6 Закону України «Про іпотеку» якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). Положеннями ч. 1 ст. 120 ЗК України унормовано, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Норми ст. 120 ЗК України, рівно як і положення ст. 6 Закону України «Про іпотеку» та ст. 377 ЦК України закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Так, відповідно до пункту 1.1 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 18 квітня 2005 року № 95, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, домоволодіння - це житловий будинок з прилеглою до нього земельною ділянкою та належними йому господарськими спорудами та будівлями. Таким чином, у зв`язку з переходом до позивача права власності на предмет іпотеки (житловий будинок), який являє собою об`єкт нерухомості, згідно зі ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України до позивача перейшло належне попередньому власнику нерухомості (відповідачу) право власності на земельну ділянку, вказану в договорі іпотеки, на якій розташована відповідна нерухомість. Оскільки, передана в іпотеку нерухомість, на яку позивачем внаслідок звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором перейшла у власність позивача і відповідне право зареєстровано у встановленому законодавством порядку, то позивач як новий власник нерухомості набув прав також на земельну ділянку під такою нерухомістю, які належали попередньому власнику нерухомості, тобто прав власності. Зазначає, що умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна. Приписами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Предметом позову у даній справі є вимога АТ КБ «ПриватБанк» про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, на якій розташоване належне йому на праві власності нерухоме майно, на підставі ст. 120 ЗК України і ст. 377 ЦК України. Згідно з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №713/1817/16-ц, від 03 квітня 2019 року у справі №921/158/18, згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Крім цього вказує на те, що земельна ділянка та будівля (споруда), яка на ній розташована, нерозривно пов`язані між собою, а отже, іпотека щодо будівлі (споруди) повинна поширюватися і на земельну ділянку, і навпаки, причому навіть у тих випадках, коли предметом у договорі іпотеки визначено лише один об`єкт (або будівля, або забудована земельна ділянка). Право власності попереднього власника нерухомого майна на спірну земельну ділянку на підставі ст. 141 ЗК України припиняється у зв`язку з набуттям іншою особою права власності на об`єкт нерухомості, що розташований на ній. Отже, оцінюючи в сукупності докази, з урахуванням наведених норм матеріального права, вважає, що з набуттям 28 вересня 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» права власності на житловий будинок загальною площею (кв.м): 364.6, житлова площа (кв.м): 88.5, який розташований за адресою: [ADDRESS] , до нього як до нового власника цього нерухомого майна, в силу положень ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, перейшло право власності на спірні земельні ділянки. Оскільки права та законні інтереси АТ КБ «ПриватБанк» є порушеними та підлягають судовому захисту, тому просить: припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 2123283601:01:001:0080, площею 0,1251 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати за Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2123283601:01:001:0080, площею 0,1251 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді Перечинського районного суду від 25 липня 2024 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про припинення та визнання права власності на земельну ділянку, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача Сокуренко Н.В. не з`явилася, однак в електронній формі через систему «Електронний суд» подала заяву про проведення розгляду справи без її участі на підставі наявних у справі матеріалів, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Суд встановив, що 29 січня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № MKMOGA00000002, згідно умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строку з 29 січня 2008 року по 28 січня 2028 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 132 857,20 доларів США на наступні цілі: у розмірі 10 000,00 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 32857,20 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 8.2 даного договору. Кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки. Забезпечення виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека будинку - будинок загальною площею 363,50 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані Банку з метою забезпечення зобов`язань заданим договором. Одночасно 29 січня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Конончук В.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 142. Предметом цього договору є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 35.3 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання Іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку Предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця. За цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань Іпотекодавця за кредитним договором № MKMOGA00000002, укладеного між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем по поверненню кредиту, наданого у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 132 857,20 доларів США на строк з 29 січня 2008 року по 28 січня 2028 року включно. В забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором та зобов`язань за цим договором, Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (Предмет іпотеки), а саме житловий будинок, загальною прощею 363,5 кв.м., житлова площа - 82,0 кв.м. Майно належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Маріаш М.В. 25 жовтня 2006 року по реєстру № 3397, зареєстрованого в РКП «БТІ» Перечинської районної ради 30 березня 2007 року в книзі 1 номер запису 9, реєстраційний номер - 15623426. Майно передається в іпотеку з невід`ємними приналежностями, що знаходяться в ньому. Предмет іпотеки зареєстрований у встанволеному законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення Предмету іпотеки - житловий будинок. Сторони визначили, що вартість Предмета іпотеки складає 1 154 285,71 грн. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» набуло права власності на нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 364,6 кв.м та житловою площею 88,5 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1042891121232). Так, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 69499739 від 01 жовтня 2016 року щодо вказаного майна наявна така актуальна інформація про право власності: номер запису про право власності: 16685478; дата, час державної реєстрації: 28.09.2016 12:21:40; державний реєстратор: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Парамонов О.В.; підстава виникнення права власності: договір іпотеки, серія та номер: 142, виданий 29.01.2008, видавник: посвідчено ПН Перечинського РНО Конончук В.Ю.; Вимога іпотекодержателя про повернення коштів, серія та номер E.L.V.0.0.0.0/3-812, виданий 18.07.2016, видавник: ПАТ КБ «ПриватБанк»; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щ відкриттям розділу), індексний номер: 31667214 від 01.10.2016 13:29:58, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Парамонов О.В.; форма власності: приватна; власники: ПАТ КБ «ПриватБанк», код ЄДРПОУ: 14360570. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статтею 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України (тут і далі - в редакції, чинній на час набуття банком права власності на нерухоме майно - 28 вересня 2016 року) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до статті 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Згідно зі статтею 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії. У статті 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки. Встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Як на підставу припинення права власності на спірну земельну ділянку, АТ КБ «ПриватБанк» посилається на пункт е) частини першої статті 141 ЗК України, якою передбачено припинення права користування земельною ділянкою у зв`язку з набуттям іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі №910/18560/16 (провадження № 12-143гс18) зазначено, що земельні відносини, які формуються з приводу переходу земельних прав при набутті майнових прав на об`єкти нерухомості, розташовані на конкретній земельній ділянці, регламентуються нормами ЗК України, які є спеціальними відносно до цивільно-правових норм, які є загальними. Правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, в разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (в період з 1 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України. Стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України № 1702-VI від 5 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №921/158/18 (провадження № 12-28гс19) зазначено, що згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, як у статті 120 ЗК України та статті 377 Цивільного кодексу України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Отже, відповідно до зазначених правових норм власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №689/26/17 (провадження № 14-47цс20) виснувала, що при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від них. У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 520/258/16-ц (провадження №61-5653св18) Верховний Суд зазначив про те, що стосується факту не укладення договору іпотеки земельної ділянки, на якій розміщений спірний будинок, то згідно з частиною четвертою статті 6 Закону України «Про іпотеку», якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку про те, що земельна ділянка та будівля (споруда), яка на ній розташована, нерозривно пов`язані між собою, а отже, іпотека щодо будівлі (споруди) повинна поширюватися і на земельну ділянку, і навпаки, причому навіть у тих випадках, коли предметом у договорі іпотеки визначено лише один об`єкт (або будівля, або забудована земельна ділянка). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги те, що у зв`язку з набуттям АТ КБ «ПриватБанк» права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , до такого як до нового власника у відповідності до ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України перейшло і право власності на земельну ділянку, на якій розташований вищевказаний житловий будинок, відтак суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved