Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

20.03.2025 року ТзОВ «ФК «Паріс» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 10.10.2019 року між Відповідачем та АТ «РВС БАНК» було підписано Заяву-Договір №0041896 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідачеві було надано споживний кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 20 512,82 гривень, строк дії кредиту 12 місяців, процентна ставка, % річних 18, тип ставки фіксована, разова комісія при видачі кредиту: 2,5% від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 3 % від суми наданого Кредиту. В день підписання Заяви-Договору №0041896 від 10.10.2019 року, Відповідач отримав платіжну картку, яка відкрита згідно умов Заяви-Договору, що підтверджується Розпискою щодо отримання платіжної картки 10.10.2019 року. Грошові кошти у сумі 20 512,82 гривень були зараховані АТ «РВС БАНК» 10.10.2019 року на картковий рахунок Клієнта. Також зазначає, що 28.04.2020 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «Паріс» укладено договір про відступлення права вимоги №28/04/2020-1. Згідно Додатку № 1 до договору відступлення права вимоги, АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за заявою-договором №0041896 від 10.10.2019 року на загальну суму 25 017,73 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 19 806,69 грн., заборгованості за процентами в розмірі 1 386,52 грн. та заборгованості за комісією в розмірі 3 024,52 грн., 800,00 грн. штрафних санкцій (пені). Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, тому ТОВ «ФК «Паріс» просить стягнути з останнього заборгованість за вищевказаним кредитним договором заборгованість в сумі 30 670,82 гривень, що складається з: 19 806,69 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 1 386,52 гривень - заборгованість за процентами; 3 024,52 гривень - заборгованість за комісією; пеня 800,00 гривень; 1 370,13 гривень 3% річних за користування грошовими коштами за період з 28.04.2020 р. по 23.02.2022 р.; 4 282,96 гривень - інфляційних втрат за період з 28.04.2020 р. по 23.02.2022 р, а також судові витрати по справі. Ухвалою суду від 03.04.2025 року у справі було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 серпня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» заборгованість в сумі 30 670 гривень 82 копійки, що складається з: 19 806,69 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 1 386,52 гривень - заборгованість за процентами; 3 024,52 гривень - заборгованість за комісією; пеня 800,00 гривень; 1 370,13 гривень 3% річних за користування грошовими коштами за період з 28.04.2020 р. по 23.02.2022 р.; 4 282,96 гривень - інфляційних втрат за період з 28.04.2020 р. по 23.02.2022 р., стягнуто суму сплаченого судового збору. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області суду від 16 жовтня 2025 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.08.2025 скасовано, а справу призначено до розгляду. Оскільки сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилися в судове засідання, суд вважає можливим розглядати справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 10.10.2019 року між Відповідачем та АТ «РВС БАНК» було підписано Заяву-Договір №0041896 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Як вбачається з Заяви-Договору №0041896 від 10.10.2019 року, Відповідач підписанням Заяви-Договору про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (надалі по тексту - Заява) акцептував укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на Сайті Банку і беззастережно приєдналася до умов Договору. З умовами Договору ознайомлений та зобов`язався самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до Договору (а.с.48). За умовами Заяви Відповідачеві було надано споживний кредит (надалі по тексту - Кредит), шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 20 512,82 гривень, строк дії кредиту 12 місяців, процентна ставка, % річних 18, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту: 2,5% від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 3 % від суми наданого Кредиту. В день підписання Заяви-Договору №0041896 від 10.10.2019 року, Відповідач отримав платіжну картку, яка відкрита згідно умов Заяви-Договору, що підтверджується Розпискою щодо отримання платіжної картки 10.10.2019 року. Грошові кошти у сумі 20 512,82 гривень були зараховані АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «РВС БАНК» 10.10.2019 року на картковий рахунок Клієнта, що підтверджується Випискою по особовому рахунку та меморіальним ордером (а.с.66-70). Відповідно до п.п. 7.3.1. Публічної пропозиції, погашення Клієнтом заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі Щомісячного платежу здійснюється щомісячно та/або в дату повного погашення заборгованості за Споживчим кредитом, починаючи з місяця, наступного після місяця оформлення Споживчого кредиту, за ануїтетною схемою погашення (ряд рівних грошових платежів, що здійснюються через рівні проміжки часу) у розмірах і терміни (дати), визначені Графіком платежів, шляхом забезпечення наявності грошових коштів у відповідних сумах на Рахунку для погашення заборгованості, що зазначений у Заяві-Договорі. Додатком № 1, який є невід`ємною частиною Заяви-Договору №0041896 від 10.10.2019 року визначаються такі деталі: складові загальної вартості кредиту, вартість платежів з повернення Кредиту та сплати відсотків (процентів) за його користування, суми комісійної винагороди та інші платежі за договором. 28.04.2020 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «РВС БАНК» (АТ «РВС БАНК») та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» назву змінено на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ПАРІС», що підтверджується випискою з ЄДРПОУ (надалі по тексту Позивач або Новий Кредитор) було укладено ДОГОВІР ПРО ВІДСТУПЛЕННЯ ПРАВА ВИМОГИ №28/04/2020-1 (а.с.50). Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 Договору відступлення права вимоги Первісний Кредитор у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий Кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за Кредитними Договорами зазначеними у Додатку №1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною (надалі за текстом - Кредитні договори), які укладені між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «РВС БАНК» та боржниками. Як вбачається з Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до Відповідача за Заявою Договором №0041896 від 10.10.2019 року на загальну суму 25 017,73 гривень (позиція №320), з яких: - заборгованість за тілом кредиту 19 806,69 гривень; - заборгованість за процентами 1 386,52 гривень; - заборгованість за комісією 3 024,52 гривень; - заборгованість за штрафними санкціями (пеня) 800,00 гривень (а.с.53-59). Станом на 17.03.2025 року заборгованість Відповідача перед ТОВ «ФК «ПАРІС» становить 25 017,73 гривень, з яких: - заборгованість за тілом кредиту 19 806,69 гривень; - заборгованість за процентами 1 386,52 гривень; - заборгованість за комісією 3 024,52 гривень; - заборгованість за штрафними санкціями (пеня) 800,00 гривень. Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано: - 1 370,13 гривень 3% річних за користування грошовими коштами за період з 28.04.2020 р. по 23.02.2022 р. та - 4 282,96 гривень інфляційних втрат за період з 28.04.2020 р. по 23.02.2022 р. Таким чином, всього до стягнення з Відповідача підлягає сума у розмірі: 25 017,73 гривень боргу за кредитом + 1 370,13 гривень 3 % річних (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України) + 4 282,96 гривень інфляційних втрат, а всього разом: 30 670,82 гривень (а.с.70-73). ТОВ «ФК «Паріс» зверталося до відповідача [PERSON] з вимогою про добровільне повне погашення зазначеної заборгованості за договором (а.с.74). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначено в ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Крім того, ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі №2-383/2010, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Позивач ставить питання про стягнення з відповідачки, окрім заборгованості за тілом кредиту в розмірі 19806,69 грн та заборгованості за процентами в розмірі 1386,52 грн, також заборгованості за комісією в розмірі 3024,52 грн та пенею в розмірі 800грн. Щодо вимог про стягнення комісії, суд зазначає наступне. Згідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі в ред. на час виникнення спірних правовідносин) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). З матеріалів справи вбачається, що в заяві-договорі № 0041896 про надання банківської послуги, підписаної відповідачкою 10.10.2019 року, передбачено сплату разової комісії при видачі кредиту у розмірі 2,5% від суми наданого кредиту та щомісячної комісії за супроводження кредиту 3% від суми наданого кредиту (а.с. 48). Тобто АТ «РВС БАНК» фактично встановлено сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, матеріали справи не містять. Згідно ч. 1 ст. 11Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід. Оскільки позивачем було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, умови договору про нарахування разової комісії при видачі кредиту та щомісячної комісії за супроводження кредиту є нікчемними, тому вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 3024,52 грн задоволенню не підлягають. Щодо вимог про стягнення заборгованості за пенею, суд зазначає наступне. Як на підставу для стягнення штрафних санкцій (пені), позивач посилається на п. 7.3.11. Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яким передбачено, зокрема, що з дня виникнення простроченої заборгованості за споживчим кредитом, в тому числі щомісячного платежу, встановленого графіком платежів, банк має право нараховувати штрафні санкції за порушення строків погашення заборгованості за споживчим кредитом, у тому числі щомісячних платежів у розмірі 10 грн за кожен день прострочки. З матеріалів справи вбачається, що надана позивачем копія Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не містить підпису відповідача. Доказів того, що підписанням заяви-договору № 0041896 від 10.10.2019 року відповідачка приєдналася саме до наданої позивачем Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб матеріали справи не містять. Заява-договір № 0041896 від 10.10.2019 року, яка підписана відповідачкою, не містить умов щодо сплати неустойки (пені, штрафу), у зазначеному в Публічній пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що додані банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування. Отже, оскільки Публічна пропозиція АТ «РВС БАНК» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, тому її не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-договору. Відповідно відсутні підстави вважати, що сторони обумовили відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких умов підстави для здійснення зазначених нарахувань за наданим кредитом в заявленому розмірі були відсутні. Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. З огляду на вищезазначене, вимоги про стягнення штрафних санкцій (пені) задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про стягнення з відповідачки на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та три проценти річних за період з 28.04.2020 року по 23.02.2022 року, суд зазначає наступне. Згідно розрахунку позивача інфляційних втрат та трьох процентів річних обрахованих на загальну суму заборгованості 25017,73, позивачем нараховано: - 1 370,13 гривень 3% річних за користування грошовими коштами за період з 28.04.2020 р. по 23.02.2022 р. (розраховано за формулою [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]), та - 4 282,96 гривень інфляційних втрат за період з 28.04.2020 р. по 23.02.2022 р.. ([Індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]). Однак, нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних обраховано на загальну суму заборгованості, яка в тому числі включає в себе комісію та пеню, вимоги про стягнення яких задоволенню не підлягають. Отже наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних не є правильним. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки належного розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання позивачем не надано, тому вказані вимоги задоволенню не підлягають. А тому на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до частково задоволення, а саме з відповідачки слід стягнути заборгованість за договором № 0041896 від 10 жовтня 2019 року в розмірі 21 193,21 гривні, яка складається з 19806,69 гривень заборгованості за тілом кредиту та 1 386,52 гривень заборгованості за процентами, а у задоволенні решти позовних вимог відмовляє за безпідставністю. Враховуючи часткове задоволення позову,

Outcome: partial