Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області 10.10.2025 р. із позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітної плати (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною двадцяти трьох років, але не більше періоду навчання. В обґрунтування позову вказує, що у шлюбі з відповідачем перебуває з 02.10.2005 р. Від спільного шлюбу у них з відповідачем троє синів: повнолітній син [PERSON] , [INFO] , та двоє малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Повнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , на даний час навчається на денній формі навчання в Національному університеті водного господарства та природокористування в період з 01.09.2024 р. по 30.06.2028 р. Про даний факт свідчить довідка №682 від 09.10.2025 р., видана вказаним навчальним закладом. Добровільної домовленості у неї з відповідачем про належне матеріальне забезпечення сина на період навчання не існує. Відповідач самоусунувся від будь-якого забезпечення повнолітнього сина, який продовжує навчання, тому позивач вимушена в судовому порядку вирішувати питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина на період навчання. Позивач наводить положення ст. 199 СК України та вказує, що син потребує матеріальної допомоги так як тільки на проїзд з дому с.Понебель, Рівненського району Рівненської області до навчального закладу в м.Рівне та назад витрачається 100 грн. в день. Також на обід в навчальному закладі кожного дня необхідно 200 грн. За двадцять навчальних днів (в місяць), це становить 600 грн. Крім того, кожного дня ідуть витрати на харчування сина вдома в середньому 3000 грн. Крім витрат на харчування ще існують витрати на канцелярські товари, у цьому році 2100 грн. Купівля необхідного одягу на рік обійшлася сумою 19000 грн., в тому числі зимова куртка 3000 грн., зимове взуття 3000 грн., кофти 2 шт., джинси, веснянка куртка 1500 грн., кросівки 2500 грн., весняний одяг 4500 грн., спортивний костюм 2500 грн., інші речі футболки, майки, шорти, засоби гігієни 2000 грн. Відповідача зовсім не хвилює той факт, що сина необхідно матеріально утримувати. Відповідач офіційно працює на ПрАТ «Рівнеазот», має стабільні заробітки, є здоровим і не має витрат на лікування. Тобто за своїм матеріальним станом відповідач може надавати матеріальну допомогу синові. Ухвалою суду від 22.10.2025 р. позов прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом учасників. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, не заперечили проти ухвалення заочного рішення. Позивач також пояснює, що вона теж працює, отримує сталий дохід, близько 34 000 грн., однак її доходів не вистачає у повній мірі на матеріальне забезпечення сина, який його потребує. Останнім часом, коли діти хворіли, то відповідач також матеріально не брав участі у купівлі ліків, ніяким іншим чином також не допомагав. Син [PERSON] та двоє інших малолітніх дітей проживають разом з нею, останнім часом вона з дітьми проживає у будинку своєї матері. Відповідач не повідомляє її про свої доходи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, про причини неявки суду не повідомив, відзив до суду не подав. До суду повернувся поштовий конверт, надісланий за зареєстрованим місцем проживання відповідача з відміткою про невручення "адресат відсутній за вказаною адресою". Відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки особі. Зазначена позиція висвітлена в постанові ВС України у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.11.2022 року у справі № 760/25978/13-ц, провадження № 61-6788св22, висновки якої підлягають врахуванню для судів інших інстанцій. Також про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. За таких обставин суд, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача, відсутність відзиву від відповідача, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення. Вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 02.10.2005 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить засвідчена позивачем копія свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується засвідченою позивачем копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Як убачається з довідки №682 від 09.10.2025 р., виданої директором Національного університету водного господарства та природокористування А.П. Сафоник, [PERSON] навчається на другому курсі в навчально-науковому інституті енергетики, автоматики та водного господарства НУВГП на денній держбюджетній формі навчання з 01.09.2024 р. по 30.06.2028 р., рівень вищої освіти перший (бакалаврський). Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно зі ст. ст. 9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-ХІІ батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом приймається до уваги те, що повнолітній син сторін навчається на денній формі навчання, факт потреби останнього у матеріальній допомозі є безумовним. Необхідність отримання належної освіти позбавляє [PERSON] , [INFO] , можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Крім того, вказана особа, яка ще не закінчила навчання у навчальному закладі, не має потрібного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що син потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись на неможливість позивача покрити самостійно матеріальні потреби сина. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2023 року у справі № 756/9882/19 (провадження № 61-2065св23) зроблено висновок, що стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, жодних об`єктивних доказів щодо його доходу, стану здоров`я, наявність інших утриманців, матеріали справи не містять, що не виключає можливості відповідача надавати допомогу повнолітньому сину. Відповідач належних доказів щодо відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину у заявленому позивачем розмірі не надав. Отже, відповідач як батько зобов`язаний утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання, оскільки він спроможний надавати таку допомогу та сплачувати аліменти, у розмірі визначеному позивачем, який фактично ним не спростовано. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937 св 21) зроблено висновок: «При цьому посилання апеляційного суду на відсутність доказів працевлаштування відповідача, що, за висновком суду, унеможливило встановити, чи дійсно він має можливість надавати дітям матеріальну допомогу, Верховний Суд визнає неспроможними, так як відповідач, маючи обов`язок у змагальному процесі доводити свої твердження (статті 12, 81 ЦПК України), не надав доказів, що не працює, приховував ці докази від позивача, а представник відповідача підтвердила факт його працевлаштування. Колегія суддів наголосила на тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання, до чого зводилися основні доводи апеляційної скарги відповідача. Такий виникає за обов`язкової сукупності юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Указане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах: від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 592/2798/16-ц (провадження № 61-19463св18), від 05 червня 2019 року у справі № 754/866/18 (провадження № 61-7125св18). У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.» Отже, вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітнього сина, який продовжує навчатися, судом не встановлено наявності обставин, які б перешкоджали відповідачу у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його повнолітнього сина, а відсутність відомостей про розмір доходів не свідчить про їх цілковиту відсутність та не звільняє батьків від утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатись. З урахуванням вищевказаних обставин та спільного обов`язку батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, до досягнення ним двадцяти трьох років та можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача на її користь аліменти у заявленому позивачем розмірі від його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 10.10.2025 р. і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, у залежності з тим, яка з цих подій настане першою. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ч.2 ст.179 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.1 ст.182СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п.3 ч.1ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст.141ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави в сумі 1211, 20 грн.

Outcome: approved