Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

В жовтні 2025 року до Хаджибейського районного суду м. Одеси звернувся з позовом представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 3378109 від 03.08.2021 р., укладеним між відповідачкою та ТОВ «МІЛОАН» у розмірі 63 660,00 грн., в т.ч. заборгованість за кредитом 15 000 грн., заборгованість за відсотками 47 835 грн. 00 коп., заборгованість за комісією - 825 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою 03.08.2021 року було укладено вказаний кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит в сумі 15 000 грн. на умовах строковості та оплатності, своїх зобов`язань відповідачка не виконала, кредитні кошти не повернула, відсотків та комісій не сплатила, у зв`язку із чим утворилась заборгованість в зазначеній в позові сумі, право вимоги якої було відступлено кредитодавцем ТОВ «МІЛОАН» на користь позивача ТОВ «ДЖДЖИ ФІНАНС». Ухвалою судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 20.10.2025 року по справі було відкрито провадження в порядку спрощеного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно, при поданні позову просив суд розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідачка в судовому засіданні визначала позов в частині стягнення кредиту в сумі 15 000 грн. 00 коп. та комісії 825 грн. 00 коп., проти стягнення відсотків в сумі 47 835 грн. 00 коп. заперечувала посилаючись на надмірність їх нарахування. Справу розглянуто в змішаній (електронній та паперовій) формі. Заслухавши відповідачку, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 3378109 від 03.08.2021 року (копія наявна в матеріалах електронної справи), згідно умов якого відповідачці був наданий кредит в сумі 15 000 грн. строком на 30 днів зі сплатою 0,63 відсотки від суми кредиту в день за користування кредитом (що становить 2835 грн. 00 коп. за весь строк користування кредитом). Також умовами договору передбачено сплату відповідачкою одноразової комісії за видачу кредиту в сумі 5,5% від суми кредиту, що становить 825 грн. 00 коп. Факт отримання кредитних коштів визнається стороною відповідача та підтверджується копією платіжного доручення № 52815167 від 03.08.2021р., наявною в матеріалах електронної справи. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять право первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом. Судом встановлено, що між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем 11.11.2021 р. було укладено договір відступлення права вимоги № 12Т, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за укладеним між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою договором споживчого кредиту № 3378109 від 03.08.2021 р. Таким чином, позивач, набувши статусу нового кредитора у вказаному договорі, отримав право пред`явлення вимоги до відповідачки про погашення наявної у неї заборгованості за вказаним договором. Відповідачка своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення кредиту та нарахованих процентів, сплати комісії не виконала. Згідно ст. 652 ЦК України, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Примірник договору, укладеного у вигляді електронного документа, та додатків до нього (за наявності) вважається отриманим клієнтом, якщо договір за домовленістю особи, яка надає фінансові послуги, і клієнта або за вибором клієнта направлений на електронну адресу клієнта чи направлений йому в інший спосіб, що дає змогу встановити дату відправлення. Договір, укладений у вигляді електронного документа, та додатки до нього (за наявності) повинні містити відомості про клієнта, у тому числі зазначені ним контактні дані. Положення цього абзацу не застосовується до договорів, зазначених у пункті 4 цієї частини. У разі якщо договір укладається шляхом приєднання, договір складається з публічної частини договору та індивідуальної частини договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому. Публічна частина договору про надання фінансових послуг оприлюднюється та повинна бути доступною для ознайомлення клієнтів на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, і надається клієнту за його вибором у спосіб, що дає змогу встановити дату надання, з використанням контактних даних, зазначених клієнтом. Усі редакції публічної частини договору повинні зберігатися на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, із зазначенням строку їх дії. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що будь - який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Таким чином, скріпивши Договір підписами, у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання повернути отримані кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В матеріалах справи відсутні відомості про повернення відповідачкою суми кредиту, сплати відсотків та комісій згідно умов укладеного договору. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість позивача за кредитом станом на 11.01.2022 року складає 63 660 грн. 00 коп., в т.ч. заборгованість за кредитом 15 000 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом 47 835 грн. 00 коп., заборгованість за комісією 825 грн. 00 коп. (міститься в матеріалах електронної справи) Вказаний розрахунок не відповідає умовам укладеного між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою кредитного договору, оскільки позивач не має права на отримання відсотків за користування кредитом поза строком кредитування, який згідно умов укладеного між сторонами кредитного договору складає 30 днів. Такий висновок суду відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній в постанові ВП ВС від 05 квітня 2023 року по справі 910/4518/16. Згідно графіку платежів, що міститься в укладеному між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою договорі про споживчий кредит (додаток 1) кредит мав бути повернутий шляхом здійснення одноразового платежу 02.09.2021 року в сумі 18 660 грн 00 коп., в т.ч. 15 000 грн. сума кредиту, 2835 грн. 00 коп. відсотки за користування кредитом, 825 грн. 00 коп. комісія. Згідно п. 2.3.1.2 кредитного договору, пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. Згідно п. 1.6. вказаного договору, стандартна (базова) ставка складає 5% в день. Таким чином, позивач має право на отримання від позивачки суми відсотків за період, що загалом не може перевищувати 60 днів, з яких за період перші 30 днів за ставкою 0,63 відсотки в день, за решту 30 днів за ставкою 5 відсотків в день. Таким чином, сума відсотків, що її має сплатити відповідач, складає 25 335 грн. 00 коп. (15 000 грн. 00 коп.*0,63%*30 днів + 15 000 грн. 00 коп. *5% * 30 днів)). Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню грошова сума в загальному розмірі 41 160 грн. 00 коп., в т.ч заборгованість за кредитом 15 000 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом 25 335 грн. 00 коп., комісія 825 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При зверненні до суду з цим позовом позивачем сплачено 2 422, 40 грн. судового збору за подання позову, що підтверджується платіжною інструкцією № 3378109 від 19.09.2025 року. Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, з відповідачки на користь позивача, згідно ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, у розмірі 1 566 грн. 23 коп. (2422 грн. 40 коп./63660 грн. 00 коп.* 41160 грн. 00 коп.).

Outcome: partial