Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

У вересні 2025 року до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла вищевказана позовна заява, вимоги якої обґрунтовані тим, що 25 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою [PERSON] було укладено Кредитний договір №692815105 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (далі - Договір). Відповідач, за допомогою мережі Інтернет: перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua; зареєструвався на даному сайті, створивши особистий кабінет позичальника; за допомогою Інформаційно - телекомунікаційної системи первісного кредитора заповнив та подав Заявку на отримання грошових коштів в кредит, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання; пройшов належну перевірку (верифікацію); ознайомився та підтвердив згоду з офертою, індивідуальною частиною кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику (Додаток № 4), які є невід`ємною частиною кредитного договору; отримав на номер телефону, вказаний у Заявці, персональний одноразовий ідентифікатор, який потім використав для підписання кредитного договору; надав згоду (акцепт) на пропозицію (оферту) первісного кредитора одо укладання кредитного договору (підписав кредитний договір одноразовим ідентифікатором). Відповідно до умов Договору первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 8000,00 грн 25.12.2021 на банківську картку № [NUMBER] відповідача, яку відповідач вказав у заявці при укладенні кредитного договору. Отже, у Кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов Кредитного договору в тому числі щодо розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у Постановах: від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором представник позивача зазначив, що 28.11.2018 первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) було укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (далі - Договір факторингу 1). У подальшому до договору факторингу 1 укладалися додаткові угоди в тому числі щодо продовження його терміну дії. Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання умов договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги №175 від 05.05.2022 , за яким від Первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 30.10.2023 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (далі - ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС») укладено Договір факторингу № 30/1023-01 (далі - Договір факторингу 2). Розділом 2 Договору факторингу 2 визначено, що ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату на умовах, визначених цим договором. ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання Договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги № 1 від 30.10.2023 до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 08.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 08/07/25-Е (далі - Договір факторингу 3) відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором (Додаток № 18). Відповідно до п.1.2. Договору факторингу 3 перехід від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Позивач стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 08.07.2025 за Договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 15 266,42 грн. Укладання договорів факторингу між Первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до виникнення кредитних правовідносин з позичальниками не можуть ставити під сумнів відступлення прав вимоги за такими договорами факторингу новому кредитору, оскільки станом на момент укладення подібних кредитних договорів договори факторингу були чинними. При цьому, право вимоги по Кредитному договору відступлено Первісним кредитором на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на користь ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», а в подальшому Позивачу на підставі Реєстрів прав вимоги, які оформлені належним чином та саме з дати підписання Реєстрів прав вимоги, тобто вже після укладення Кредитного договору. Таким чином, умови зазначених договорів факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть після дати підписання договорів факторингу. Такі умови договорів факторингу не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки Згідно з умовами Кредитного договору Відповідач зобов`язується вчасно повернути Кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом в порядку, визначеному Кредитним договором. Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та не повертав наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "… боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором, становить 15 266,42 грн, яка складається з: 7 999,40 грн - заборгованість по тілу кредиту; 7 267,02 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Посилаючись на вищезазначені обставини позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 15 266,42 грн та судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу. Ухвалою судді від 05 вересня 2025 року у справі відкрите спрощене позовне провадження, призначене судове засідання на 07 жовтня 2025 року та зобов`язано АТ «Сенс Банк» надати суду докази. 29 вересня 2025 року до суду від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона, посилаючись на матеріали справи, звертала увагу, що в матеріалах справи відсутнє повідомлення про відступлення права грошової вимоги кредитним договором №692815105 від 25.12.2021 та будь - яке підтвердження про направлення відповідачці такого повідомлення за подальшими договорами факторингу. Посилаючись на положення статей 1077, 1078 ЦК України, відповідачка зазначає, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, яка існувала в момент переходу цих прав. При цьому також посилалася на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі №906/1174/18, у якій зазначено, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку для підтвердження факту відступлення права вимоги, Фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). Відповідачка звертає увагу, що на момент укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 грошові зобов`язання відповідачки за договором №692815105 від 25.12.2021 ще не існували, відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором. Оскільки на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою, то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018. В додатковій угоді №26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 п. 1.3 встановлено, що право вимоги- це права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. У свою чергу, у п.2.1.1.54 Договору №692815105 від 25.12.2021, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою, кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь - якою третьою особою. Отже, враховуючи, що відповідно до п.5.2.Договору №692815105 від 25.12.2021 строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то даним правом відступати право вимоги до позичальника кредитодавець наділений саме з часу укладання договору, тобто з 25.12.2021. Окрім того реєстри прав вимог до договорів факторингу не відповідають їх формі, оскільки у наданих реєстрах міститься на окремому аркуші лише дані щодо однієї вимоги, що відступається - до відповідачки. За вказаною формою складаються витяги з реєстру прав вимоги, а не самі реєстри. Відповідачка звертає увагу, що наявні в матеріалах справи реєстри прав вимоги, де боржником зазначено відповідачку, самі по собі не свідчать про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позивачки, а є додатками до договору та його невід`ємною частиною. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 08.07.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу №08/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором. Але строк дії договору факторингу №30/1023-01, який було укладено 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, закінчився 31.12.2024. Позивачем не надано доказів на підтвердження продовження строку дії договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 на 2025 рік та додаткових угод до нього. На обґрунтування своїх заперечень відповідачка посилалася на постанови Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №905/306/17, від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 18.10.2023 у справі №905/306/17 ті ін. Окрім того позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018. Акт взаємних розрахунків станом на 31.12.2022 зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимог №175 від 05.05.2022 за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 не є прямим доказом оплати суми. Він може підтверджувати наявність, розмір заборгованості або визнання боргу сторонами, але для підтвердження сплати потрібні первинні платіжні документи (банківські виписки, платіжні доручення, касові ордери тощо). Верховний Суд у справі №916/499/20 від 21.12.2020 зазначив, що акт звірки розрахунків не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Таким чином позивачем не доведено переходу прав вимоги до відповідачки за кредитним договором на першому етапі - від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС». Кредитним договором №692815105 від 25.12.2021, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою, не порушуються права і законні інтереси ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС». За таких умов позов не підлягає до задоволення (а. с. 117 - 123). 01 жовтня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача - Полякова О.В. надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначив, що між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) укладено Договір факторингу №28/1118-01. Відповідно до пункту 8.2 Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії цього Договору закінчується 28 листопада 2019 року. Відповідно до п.8.6 Додатки та додаткові угоди до даного Договору набувають чинності з моменту їх підписання обома Сторонами та становлять його невід`ємну частину. В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод: №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 - якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.2024. Пунктом 2.1. Розділу 2 (предмет договору) Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Тобто, предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги. В той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу, Реєстр прав вимоги - означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором. Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку №1 до Договору. Тобто, Реєстр не є разовим документом, оскільки Договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності Сторін. Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. 05.05.2022 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №175 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 13 754,48 грн. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. З урахуванням викладених обставин, можна зробити висновок, що Сторони виконали умови договору факторингу №28/1118-01 належним чином, зокрема: підписали договір факторингу №28/1118-01; уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення прав вимоги відповідно до умов договору факторингу. Таким чином, право вимоги перейшло від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку, а отже Право вимоги до Відповідача перейшло до ТОВ "Таліон Плюс" 05.05.2022, тобто після укладання Кредитного договору №692815105 від 25.12.2021. Щодо предмету та істотних умов договору факторингу представник позивача зазначив, що Відповідач стверджує: «на час укладення договору відступлення права вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018 року сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином». Проте, слід зазначити, що відповідно до умов договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 передача (відступлення) прав вимоги здійснюється у момент підписання реєстру прав вимог. При цьому така передача не прив`язується до конкретного кредитного договору, а охоплює всі права вимоги, зазначені в реєстрах. Згідно з умовами договору факторингу, клієнт (первісний кредитор) зобов`язувався передати фактору всі права вимоги, зазначені в реєстрах прав вимоги. Це підтверджує факт фактичного відступлення прав вимоги, яке не обмежується виключно моментом укладення кредитного договору чи датою договору факторингу, а відбувається на підставі відповідного реєстру. Зокрема, реєстр прав вимоги до договору факторингу від №28/1118-01 від 28.11.2018, до якого включено Кредитний договір №692815105 від 25.12.2021 укладено 05.05.2022, тобто через п`ять місяців після укладення кредитного договору. Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало, а не є майбутнім, як помилково вважає Відповідач. Щодо предмету договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 представник позивача вказав, що пунктом 2.1. Розділу 2 (ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ) Договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 року, ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Тобто предметом Договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за Кредитними договорами. В той же час, відповідно до п.1.5. Договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 встановлено, що Реєстр прав вимоги - означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за цим Договором. Згідно п. 4.1. Право вимоги переходить від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог , по формі установленій в Відповідному додатку. Згідно з п. 2.1 Договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023, ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» - прийняти їх та передати грошові кошти Клієнту на умовах договору. Відповідно до п. 1.3 та п. 1.5 цього договору, право вимоги стосується всіх прав Клієнта за Кредитними договорами і фіксується у Реєстрах прав вимоги. Витяг з реєстру прав вимоги підтверджує, що право вимоги за Кредитним договором № 692815105 від 25.12.2021 відступлено ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на законних підставах, а передача права вимоги відбулося відповідно до умов Договору факторингу. Щодо договору факторингу №08/07/25-Е від 08.07.2025 представник позивача зазначив, що 08.07.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу №08/07/25-Е. Відповідно до п.1.1. за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Ціна Продажу - сума грошових коштів, що сплачується Фактором Клієнту на умовах даного Договору, розмір якої встановлюється згідно з п.3.3. цього Договору. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно з Додатком № 1 є невід`ємною частиною Договору (п.1.1.). Витяг з Реєстру Боржників долучено до позовної заяви. Згідно п.1.2 Договору перехід від Клієнта (ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») до Фактора (Позивач) Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2. Відповідно до Договору Реєстр Боржників - це інформація, що стосується Боржників, оформлена за формою, встановленою в відповідному Додатку (форма Реєстру Боржників) до цього Договору. Таким чином, згідно витягу з Реєстру боржників від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача на загальну суму 15266,42 грн. Щодо оплати за договором факторингу. Відповідач зазначає: «Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року». Однак у випадку відсутності фінансування, Договори факторингу було б розірвано в односторонньому порядку кожним із Клієнтів, що унеможливлює укладання додаткових угод до вказаних договорів, що чинні до сьогодні. Оскільки в договорах факторингу чітко визначено, що моментом набуття права вимоги є підписання Реєстру прав вимог або Реєстру боржників та Акту прийому-передачі реєстру позивач належним чином довів факт переходу права вимоги. Таким чином, якщо в договорі прямо зазначено, що право вимоги переходить у момент підписання реєстру прав вимоги, а не після здійснення оплати, то цей пункт договору має пріоритет. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, тому факт підписання реєстру означає, що сторони погодили перехід права вимоги незалежно від подальших платежів. Тобто, факт наявності або відсутності фінансування за відповідним договором є внутрішнім взаємовідносинами фінансових компаній. В цьому контексті важливим є те, що перехід прав вимоги відбувся після підписання сторонами відповідних Реєстрів. Навіть за умови відсутності фінансування за вищезгаданим договором перехід прав вимоги вважається таким що відбувся в момент підписання сторонами відповідних Реєстрів. В такому випадку обидва товариства вирішують даний спор у судовому порядку. Чинне законодавство не встановлює прямої вимоги про те, що право вимоги переходить лише після оплати. Стаття 1077 ЦК України, яка регулює факторинг, лише встановлює обов`язок сплати за договором факторингу, але не визначає момент переходу прав. Це дозволяє сторонам договору самостійно визначати, коли відбувається перехід права вимоги, що відповідає загальному принципу свободи договору (волі сторін), закріпленому в цивільному праві. Таким чином, Сторони можуть самостійно встановлювати строки для проведення оплати й даний факт не взаємопов`язаний з предметом договору та переходом права вимоги. Щодо Реєстрів прав вимоги представник позивача звертав увагу, що надані Позивачем витяги з Реєстру прав вимоги до Договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, №30/1023-01 від 30.10.2023 та №08/07/25-Е від 08.07.2025 підписані та мають печатки уповноважених осіб, а також зазначена вся важлива інформація, а саме: номер реєстру, номер договору, дата договору, суми заборгованостей, реквізити сторін. Дані документи долучені разом з позовною заявою. Ці документи містять всі необхідні реквізити, підписи сторін та оформлені належним чином, відповідно до встановлених форм договорів факторингу. Витяги з реєстрів боржників (прав вимог) формуються безпосередньо клієнтом та фактором, тобто сторонами договору факторингу. Позивач, як новий кредитор, не має впливу на їх форму чи вигляд, а також доступу до повного реєстру. Його роль обмежується отриманням документів, які передаються йому у зв`язку з виконанням договору факторингу. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України, договір факторингу є двостороннім правочином, який передбачає перехід права вимоги від первісного кредитора до нового, і всі документи, що супроводжують цей процес, можуть мати індивідуальну форму, визначену за домовленістю між сторонами. Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі (а. с. 126 - 134). 08 жовтня 2025 року судове засідання було відкладене на 20 листопада 2025 року, яке у зв`язку з відсутністю інформації про вручення судової повістки відповідачці було відкладено на 18 грудня 2025 року. У судове засідання 18 грудня 2025 року учасники справи не з`явилися, про місце, дату та час судового засідання повідомлені належним чином (а. с. 154, 156). Представник позивача у позовній заяві просив розглядати справу без участі їх представника, позовні вимоги підтримує (а.с. 2-9). Відповідачка у відзиві на позов просила розглядати справу за її відсутності (а.с. 117-123). Фактичні обставини справи, установлені судом Судом установлено, що 25 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 692815105 (звор. а. с. 32 - а. с. 35). Відповідачка підписала Договір одноразовим ідентифікатором MNV42ХХ8, що підтверджується, зокрема, довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». З даної довідки судом установлено, що позичальнику [PERSON] було відправлено ідентифікатор MNV42ХХ8 25.12.2021 на номер телефону [NUMBER] та введено позичальником 25.12.2021 о 15 год. 27 хв. (а. с. 13). Відповідно до п. 1.1. Договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі кредитного ліміту на суму 8000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - Договір). Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 8000 грн 00 коп. одразу після укладення договору, який має бути повернутий до 24.01.2022 (п. 1.3. кредитного договору). Загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту (траншів), отриманих протягом всього строку дії договору (п. 1.5. кредитного договору). Відповідно до п. 1.7. кредитного договору кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі - «дисконтний період»). У випадку надання першого траншу не в день укладення договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором. Сторони погодили, що встановлений у п. 1.7. договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена (пункт 1.8. Договору). Відповідно до п. 1.9. кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються у такому порядку: виключно на період строку, визначеного у п. 1.7 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою у розмірі 3,65 процентів річних, що становить 0,01 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним (п. 1.9.1.); за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8 договору, з наступного дня після закінчення вказаного у п. 1.7 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 766,50 процентів річних, що становить 2,10 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті (п. 1.9.2.); якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 766,50 процентів річних, що становить 2,10 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього договору. Згідно з пунктом 1.10. кредитного договору позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня дисконтного періоду (у термін платежу), з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. цього договору, оплатити всі фактично нараховані на термін платежу проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду. Відповідно до пункту 1.11. кредитного договору основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення дисконтного періоду, а у разі, якщо позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії договору на умовах п. 1.12. договору, основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати, визначеної за правилами п. 1.12.1 договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії договору (закінчення строку його дії чи дати його дострокового розірвання). Також позичальник має право достроково повернути основну суму кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти у будь-який час. Згідно з пунктом 1.12. кредитного договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на таких умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду (пункт 1.12.1. Договору); з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 процентів річних, що становить 2,98 процентів у день від суми кредиту за кожний день користування ним (пункт 1.12.2. Договору). Проценти в розмірі, визначеному пунктами 1.9. та 1.12.2. договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня фактичного повернення всієї суми кредиту позичальником (пункт 1.13. кредитного договору). Відповідно до пункту 5.1. Договору невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua. Строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, визначеного у п. 1.7. договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту, передбачених п. 1.8 та п. 1.12.1. договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дій договору, діють до повного їх виконання (пункт 5.2. Договору). У відповідності до п. 5.4 кредитного договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем у якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. У пункті 6 кредитного договору зазначено реквізити сторін, зокрема і позичальника, а саме: зазначено прізвище, ім`я, по батькові відповідачки [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS] ; податковий номер відповідачки [NUMBER] ; адреса електронної пошти та номер телефону. Кредитний договір підписаний одноразовим ідентифікатором MNV42ХХ8, який відправлений 25.12.2021 15:26:17, введено 25.12.2021 15:27:20 (звор. а. с. 35). У заявці на отримання грошових коштів у кредит від 25.12.2021 зазначено такі відомості позичальника: прізвище, ім`я та по батькові - [PERSON] , договір (оферта) № 692815105; дата укладення договору - 25.12.2021, сума кредиту - 8000,00; строк кредиту - 30 днів; зазначені персональні дані позичальника та номер карти - [NUMBER] (а. с. 21). Відповідно до платіжного доручення від 25.12.202 № e2eb4a21-9bfa-4367-963b- 94c29abb22ee ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти у розмірі 8000,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] , отримувач - [PERSON] , код отримувача - [NUMBER] ; призначення платежу: переказ коштів згідно з договором № 692815105 від 25.12.2021, [PERSON] , код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] (а. с. 10). Згідно довідки від 23.05.2025 № 692815105/23052025/Е, наданої ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», на виконання кредитного договору № 692815105 від 25.12.2021 кредитодавцем було ініційовано платіжну операцію, шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції, а надавачем платіжних послуг з наступними реквізитами: надавач платіжних послуг платника: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», надавач платіжних послуг отримувача: Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», особа платника: ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», особа отримувача: Шкурупій Вікторія Олександрівна рахунок платника: [NUMBER] , платіжна картка отримувача: [NUMBER], сума платіжної операції: 8000,00 грн (а. с. 89). Відповідно до листа АТ «Сенс Банк» на ім`я [PERSON] відкрита картка № [NUMBER] . Номер телефону - [NUMBER] знаходиться в анкетних даних [PERSON] (а.с. 141). Згідно з випискою по рахунку [PERSON] , доданою до листа АТ «Сенс Банк», 28 грудня 2021 року (операція проведена 26 грудня 2021 року) на рахунок відповідачки надійшли кошти в сумі 8000,00 грн (а.с. 142-146). Відповідно до розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», сума заборгованості відповідачки [PERSON] за період з 25.12.2021 по 05.05.2022 становить 13704,08 гривень, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 8000,00 грн; заборгованість за процентами - 13704,08 грн (а. с. 46 - 47). Відповідно до розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та виписки з особового рахунку за кредитним договором № 692815105 від 25.12.2021, складеної ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», сума заборгованості відповідачки [PERSON] за період з 05.05.2022 по 21.05.2022 - 15266,42 гривень, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 7999,40 грн; заборгованість за процентами - 7267,02 грн (а. с. а. с. 44, 45). 28.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальність «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а. с. 71-74) з додатковими угодами (звор. а. с. 76 , а. с. 77-83). Відповідно до п. 4.1. додаткової угоди №26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 наявне право вимоги переходить від клієнта - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора - ТОВ «Таліон плюс» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги (а. с. 77 - 80). 31 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено додаткову угоду №31 до договору факторингу №28/1118/-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року (звор. а. с. 82). 31 грудня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено додаткову угоду №32 до договору факторингу №28/1118/-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року (а. с. 83) Відповідно до Реєстру прав вимоги до договору факторингу № 175 від 05.05.2022 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 692815105 від 25.12.2021 на суму 13 754,48 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 7999,40 гривень; сума заборгованості за відсотками - 5755,08 гривень (а. с.69-70). 30.10.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги (а. с. 63 - 65). Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 до договору факторингу № 30/1023-01 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 692815105 від 25.12.2021 на суму 15266,42 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 7999,40 гривень; сума заборгованості за відсотками - 7267,02 гривень (а. с. 61-62). 08 липня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу № 08/07/25-Е (а. с. 55 - 58). Відповідно до п.1.1 договору факторингу № 08/07/25-Е за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти за прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 є невід`ємною частиною договору. Згідно з п. 1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору. Права вимоги вважаються прийнятими фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним Акта прийому-передачі Реєстру боржників (додаток № 2) (п. 1.5. цього договору). Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 08/07/25-Е від 08 липня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 692815105 від 25.12.2021 на суму 15266,42 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 7999,40 гривень; сума заборгованості за відсотками - 7267,02 гривень (а.с. 53 - 54). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1,2 ст. 1046 ЦК). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Факт укладення такого договору належним чином підтверджено доказами, наявними у матеріалах справи. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису) договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Так, підписання договору відповідачкою підтверджується змістом договору, який містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідачки, РНОКПП, електронну пошту та номер телефону. Доказів підписання договору від імені відповідача іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачем суду не надано, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надано. Отже, суд вважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення договору саме відповідачкою. Також судом установлено, що [PERSON] були перераховані кредитні кошти в сумі 8000,00 грн. Вказана обставина підтверджена стороною позивача належними та достатніми доказами. У свою чергу відповідачка не спростовувала дану обставину. Також сторонами Договору була узгоджена така істотна умова договору, як процентна ставка за користування кредитними коштами. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Відповідно до пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Кредитний договір було укладено 25 грудня 2021 року та нарахування процентів здійснювалося до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у зв`язку з чим проценти в сумі 7267,02 грн нараховані правомірно. Як установлено зі змісту відзиву указаної обставини відповідачка не оспорює проте вважає, що позивачем не було доведено факт переходу права вимоги. З цього приводу суд звертає увагу на наступне. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц). Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. У статті 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Верховний Суд у постанові від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зазначив, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Матеріали справи не містять доказів нікчемності або визнання недійсними наявних у матеріалах справи договорів факторингу щодо відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 692815105 від 25.12.2021, укладеним первісним кредитором з відповідачкою [PERSON] . У даній справі судом установлено, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», з урахуванням внесених до нього змін, діяв як на час укладення кредитного договору з відповідачем - 25.12.2021, так і на час підписання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» до Реєстру прав вимоги до договору факторингу № 175 від 05.05.2022 на виконання Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, оскільки 31 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено додаткову угоду №31 до договору факторингу №28/111/-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року (а. с. 62). У свою чергу відповідно до п. 4.1. додаткової угоди №26 від 31.12.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 наявне право вимоги переходить від клієнта - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора - ТОВ «Таліон плюс» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги. Таким чином, права кредитора за спірним кредитним договором перейшли до ТОВ «Таліон плюс» після виникнення права вимоги первісного кредитора до боржника [PERSON] , та відповідно в порядку подальшого правонаступництва таке право було набуте позивачем ТОВ «ФК «Ейс» за договорами, презумпція правомірності яких на час розгляду справи в суді не була спростована. Тобто, на думку суду, позивачем було доведено право вимоги до відповідачки. З огляду на викладене, наведена відповідачкою практика Верховного Суду щодо належного підтвердження факту відступлення права вимоги судом за обставин даної справи до уваги не береться. Щодо відсутності доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення прав вимоги за кредитним договором Верховний Суд у постанові від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, на яку зокрема посилалася відповідачка, зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення прав вимоги за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. У той же час у справі №753/20537/18 судами було установлено, що за договором про відступлення прав вимоги новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплата боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у додатку № 2 до цього договору. У той же час відповідно до п. 4.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 право вимоги переходить від клієнта - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора - ТОВ «Таліон плюс» в день підписання ними Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Згідно пункту 8.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 цей договір набирає чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками. Тобто, момент набрання чинності договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, згідно його змісту, не пов`язаний з проведенням оплати за цим договором. Таким чином правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18 у даному випадку до застосування не підлягають. Отже, доводи відповідачки спростовуються вищезазначеними установленими обставинами та підтверджують факт переходу права вимоги за Договором до позивача. Таким чином, з огляду на вищезазначене суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі та з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 15266,42 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 7999,40 грн та процентами - 7267,02 грн. Щодо судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № 24790 від 29 серпня 2025 року установлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,00 грн (а.с. 1). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 102). Ураховуючи вищезазначене, та у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки у справі в розмірі 2422,00 грн на користь позивача. Щодо судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, які понесла сторона позивача слід зазначити наступне. Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем було долучено: копію договору про надання правової допомоги № 09/07/25-01 від 09 липня 2025 року (а.с. 42-43); копію додаткової угоди № 225770579482 до Договору про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09 липня 2025 року (а.с. 39); копію протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правової допомоги № 09/07/25-01 від 09 липня 2025 року (звор. а.с. 42); копію акта прийому-передачі наданих послуг від 17 липня 2025 року (а.с. 38). Відповідно до договору про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09 липня 2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «ЕЙС» (клієнт) та адвокатським бюро «Тараненко та партнери», клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Згідно з пунктом 3.3. та 3.4. договору про надання правничої допомоги гонорар складається з суми вартості, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09 липня 2025 року. Після належного виконання доручення адвокатське бюро надає клієнту акт прийому-передачі наданих послуг. Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09 липня 2025 року стороні позивача були надані наступні правові та юридичні послуги: складання позовної заяви - 5000,00 грн, кількість годин - 2; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості - 1000,00 грн, кількість годин - 2; підготовка адвокатського запиту - 500,00 грн, кількість годин - 1; підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором- 500,00 грн, кількість годин - 1. Всього - 7000,00 грн (а.с. 38). Частиною четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Водночас суд вважає за необхідне зазначити наступне. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2023 року у справі № 754/7992/20. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» ЄСПЛ зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На думку суду, стягнення із відповідачки судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн не можна вважати пропорційним меті відшкодування таких витрат. Суд враховує завдання цивільного судочинства, особливості (категорію та складність) спору, значення його для сторін, те, щодана справа не є складною, судові засідання проводилися за відсутності представника позивача, позовна заява виконана у типовій формі для позовів про стягнення заборгованості, тому суд вважає, що вказана сума за надання правової допомоги є завищеною. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку, що розмір витрат на правничу допомогу позивача, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідачки, необхідно зменшити до 5000,00 грн, що не становитиме надмірний тягар для неї. На підставі викладеного,

Outcome: approved