Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» (далі - ТОВ «ФК «Суперіум») звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 16 жовтня 2018 року № 2945415680 в загальному розмірі 55 294,56 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 37 070,80 грн, заборгованість за процентами - 17 903,76 грн, заборгованість за комісіями - 320,00 грн та судові витрати у сумі 2 422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 жовтня 2018 року між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 2945415680. 18 грудня 2019 року на підставі договору факторингу № 158 АТ «УкрСиббанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Олко-Лізинг» (далі - ТОВ «Олко-Лізинг») право вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 16 жовтня 2018 року № 2945415680. При цьому 11 грудня 2019 року між ТОВ «Олко-Лізинг» та ТОВ «ФК «Суперіум» було укладено договір факторингу № 1112Ф, відповідно до якого ТОВ «Олко-Лізинг» передало (відступило), а ТОВ «ФК «Суперіум» прийняло право грошової вимоги до боржника за кредитним договором від 16 жовтня 2018 року № 2945415680. Згідно реєстру боржників за договором факторингу від 18 грудня 2019 року № 158 та Реєстру боржників до договору факторингу від 11 грудня 2019 року № 1112Ф розмір заборгованості [PERSON] становить 55 294,56 грн, з яких: 37 070,80 грн - заборгованість за кредитом; 17 903,76 грн - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами, заборгованість за комісією - 320,00 грн. Враховуючи вищезазначене, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача 55 294,56 гривень та судові витрати. Разом з позовом від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. У порядку автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву передано на розгляд судді Арапіній Н.Є. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 липня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам роз`яснено їх процесуальні права та встановлено процесуальні строки. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2024 року витребувано у АТ «УкрСиббанк» виписку з обліку кредитної заборгованості за позичковими рахунками за договором від 16 жовтня 2018 року № 94839342000. 08 січня 2025 року до суду на виконання вимог ухвали від 10 січня 2024 року АТ «УкрСиббанк» надано витребовувану інформацію. Відповідно до розпорядження керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва Коровича О.С. від 20 березня 2025 року № 186 щодо проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 березня 2025 року, справу передано на розгляд судді Хромовій О.О. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року справу прийнято до провадження судді Хромової О.О., розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У встановлений судом строк відповідач [PERSON] відзив на позов не подала. Конверти з ухвалою про відкриття провадження у справі та ухвалою про прийняття справи до провадження, що надсилалися на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, повернулися до суду не врученими з відміткою оператора поштового зв`язку «Укрпошта» про причини повернення - «за закінченням встановленого терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Верховний Суд у постанові від 11 червня 2021 році у справі № 2-6236/11 сформулював висновок, за яким у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Також 01 жовтня 2025 року на офіційному веб-сайті Судової влади України розміщено оголошення про розгляд Дніпровським районним судом міста Києва цивільної справи № 755/11523/24за позовом ТОВ «ФК «Суперіум» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, відповідачеві роз`яснено процесуальні права та встановлено процесуальні строки. Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що 16 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до АТ «УкрСиббанк» із Анкетою-заявою на надання споживчого кредиту. Анкета містить персональні дані відповідача, відомості про місце роботи, середній дохід, склад сім`ї. Підписанням анкети-заяви відповідач надала згоду на використання при вчиненні правочині відтворення підпису уповноваженої особи та печатки АТ «УкрСиббанк» за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога підпису та печатки. Відповідно до пункту 1.1-1.2 Договору Банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог законодавства України документів відкриває Клієнту та обслуговує на умовах Тарифного плану Револьверна Кредитна Картка «Шоппінг НПК (55G)», розміщеного на сайті www.my.ukrsibbank.com й на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку (надалі - «Тарифи»). Картковий рахунок, який використовується згідно з режимом поточного рахунку, встановленим законодавством, та обслуговується згідно цього Договору-анкети та Правил (договірних умов) споживчого кредитування та відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків Клієнтів АТ «УкрСиббанк», опублікованих в газеті «Урядовий кур`єр» від 09 червня 2017 року № 105 (з усіма змінами та доповненнями) та розміщених на сайті www.my.ukrsibbank.com та/або на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку (далі Правила), а саме: Картковий Рахунок № [NUMBER] . Сторони домовились, що цей Договір-анкета містить заяву Клієнта на відкриття Карткового рахунку і подання окремої заяви не вимагається. Положеннями пункту 2.1 Договору-анкети встановлено, що сторони дійшли згоди, що ліміт овердрафту, що встановлюється на картковому рахунку клієнта розуміється сторонами в рамках цього договору-анкети як ліміт кредитування, що встановлюється у вигляді відновлювальної кредитної лінії, яка передбачає надання кредитних коштів клієнту в рамках ліміту кредитування одним траншем або декількома траншами. Видача траншів може ініціюватися клієнтом шляхом використання кредитної картки в банкоматах, електронних терміналах або іншими способами, передбаченими договором та правилами, а також шляхом надання доручень Банку на списання кредитних коштів з карткового рахунку (в тому числі шляхом надання банку доручення на списання кредитних коштів на користь банку або третіх осіб). Відповідно до пуекту 2.2 Договору-анкети, ліміт кредитування (ліміт овердрафту) встановлюється у розмірі 49 500,00 грн. Строк користування кредитом з 16 жовтня 2018 року по 10 листопада 2020 року. Вимогами пункту 2.3 Договору-анкети встановлені умови обслуговування кредитного ліміту, а саме: процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки 55,00% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями 55,00% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями, протягом пільгового періоду 0,00001 %, пільговий період - до 56 днів. Зі змісту пункту 2.4 Договору-анкети вбачається, що сторони дійшли згоди щодо визначення орієнтовної сукупної вартості кредиту, а саме: розрахунок карткою в терміналі 3 000 грн; розрахована банком мінімальна сума поповнення карткового рахунку (усереднено) 173, 27 грн, з них: на погашення процентів та комісій 48,27 грн, на зменшення строкової заборгованості 125 грн; абсолютне подорожчання кредиту 1158,36 грн, реальна процентна ставка 38,6 %. Положеннями пункту 2.6 Договору-анкети встановлено, що дата розрахунку мінімальної суми поповнення рахунку (білінгова дата) 25 числа кожного місяця. Дата платежу, в яку клієнт зобов`язаний поповнити рахунок на мінімальну суму поповнення рахунку, розраховану в білінгову дату 15 число кожного місяця. Відповідно до пункту 2.7 Договору-анкети, у разі прострочення сплати клієнтом чергового платежу банк має право вимагати сплати клієнтом комісії за надання послуг з управління кредитом при простроченні сплати платежу у розмірі до 500 грн. Також у пункті 2.9 Договору-анкети сторони погодили, що позичальник доручає банку здійснювати договірне списання коштів на користь банку. Пунктом 2.15 Договору-анкети визначено, що договір укладається на невизначений строк та набирає чинності з моменту укладення Договору-Анкети, усі додатки до договору є невід`ємною частиною договору. До матеріалів справи долучений паспорт споживчого кредиту від 16 жовтня 2018 року, в якому зокрема зазначено: тип кредиту кредитування рахунку (овердрафт), сума/ліміт кредиту 49 500 грн, строк кредитування до 24 місяців, мета отримання кредиту на споживчі цілі, спосіб та строк надання кредиту кредит надається шляхом встановлення ліміту кредитування (овердрафту) на картковий рахунок, тип процентної ставки фіксована, процентна ставка, відсотків річних 55,00 %, загальні витрати за кредитом -3535,00 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 11 535,00 грн, реальна річна процентна ставка - 45,0 % річних, усереднена мінімальна сума поповнення карткового рахунку - 480,62 грн Анкета-заява від 16 жовтня 2018 року та Анкета-договір від 16 жовтня 2018 року № 94839342000 містять особистий підпис відповідача [PERSON] . Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом частин першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із дослідженого судом договору від 16 жовтня 2018 року встановлено, що сторони погодили всі істотні умови договору, передбачені статтею 1054 ЦК України, отже, судом встановлено, що укладений між сторонами договір від 16 жовтня 2018 року відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання. Відповідачем [PERSON] не спростовано факту укладення договору від 16 жовтня 2018 року, не надано заперечень щодо погоджених умов кредитування. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Обгрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «ФК «Суперіум» зазначає, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку із чим АТ «Укрсиббанк» відступило ТОВ «ФК «Суперіум» права вимоги до боржника [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). За нормою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно із статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979ц15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку щодо погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. З матеріалів справи судом встановлено таке. З матеріалів справи також встановлено, що 18 грудня 2019 року між АТ «УкрСиббанк» (Клієнт) та ТОВ «Олком-лізинг» (Фактор) укладений договір факторингу №158, відповідно до умов якого АТ «УкрСиббанк» (Клієнт) відступає ТОВ «Олком-лізинг» (Фактор), а останній зобов`язується прийняти Права вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим договором в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується сторонами в паперовому вигляді (пункт 1.2, 1.2 договору факторингу). Право власності на права вимоги вважаються такими, вважається таким, що перейшло від клієнта фактору, та право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимоги у фактора виникає в день підписання Акту приймання-передачі прав вимоги, за умови сплати фактором суми фінансування у порядку, визначеному договором (пункт 4.1). З витягу з реєстру боржників від 18 грудня 2019 року до договору факторингу від 18 грудня 2019 року № 158 встановлено, що АТ «УкрСиббанк» (Клієнт) та ТОВ «Олком-лізинг» (Фактор) прийняв на умовах, визначених договором, право вимоги до боржника [PERSON] за договором від 16 жовтня 2018 року № 94839342000 на суму 55 294,56 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 37 070,80 грн, заборгованість за відсотками - 17 903,76 грн, заборгованість за комісіями - 320,00 грн. Також 11 грудня 2019 року між ТОВ «Олком-лізинг» та ТОВ «ФК «Суперіум» укладений Договір факторингу № 1112Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Олком-лізинг» передає (відступає) ТОВ «ФК «Суперіум» в якості Нового кредитора за плату, а Фактор приймає належні ТОВ «Олком-лізинг» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в Реєстрі Боржників, укладеними між Первинним кредитором (кредитодавцем) і боржниками (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором Фактор замінює клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, що вказані в реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимоги до боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Згідно витягу з реєстру боржників від 18 грудня 2019 року до Договору факторингу від 11 грудня 2019 року № 1112Ф, ТОВ «Олком-лізинг» передало ТОВ «ФК «Суперіум» право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором від 16 жовтня 2018 року № 948393342000 на суму 55 294,56 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 37 070,80 грн, заборгованість за відсотками - 17 903,76 грн, заборгованість за кімісіями - 320,00 грн. Зі змісту платіжного доручення від 11 грудня 2019 року № 393 вбачається, ТОВ «ФК «Суперіум» перерахувало на користь ТОВ «Олком-лізинг» 520 000,00 грн, як оплату за права вимоги за договором (без вказівки на реквізити такого договору). 21 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Суперіум» звернулося до [PERSON] із досудовою вимогою про сплату заборгованості у розмірі 26 030,00 грн за договором від 16 жовтня 2018 року № 94839342000, укладеним із ПАТ «УкрСиббанк». Детального розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 16 жовтня 2018 року № 94839342000 до матеріалів справи не долучено. Як уже зазначалося раніше, судом встановлено, що між [PERSON] та АТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Суперіум», укладено кредитний договір від 16 жовтня 2018 року № 94839342000. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зазначає, що внаслідок порушення [PERSON] умов кредитного договору від 16 жовтня 2018 року № 94839342000 виникла заборгованість у розмірі 55 294,56 грн, що складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 37 070,80 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 17 903,76 грн та комісіями у розмірі - 320,00 грн. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженогоПостановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. До матеріалів справи долучено банківську виписку по клієнтському рахунку [PERSON] в АТ «УкрСибБанк» за період з 16 жовтня 2018 року по 17 грудня 2019 року. З наданої виписки по рахунку вбачається, що за період з 16 жовтня 2018 року по 17 грудня 2019 року, позичальник регулярно користувалася кредитними коштами (сплачувала покупки, знімала готівку, частково поповнювала банківську картку готівкою тощо), отже погодилася на встановлений кредитний ліміт та умови кредитування. Виписка з рахунку є первинним бухгалтерським документом відповідно до положеньЗакону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (постанови від 23 вересня 2019 року у справі № 910/10254/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 910/16143/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 21 вересня 2022 року у справі № 381/1647/21,від 07 грудня 2022 року у справі № 298/825/15-ц). Відповідачем не було надано власного розрахунку заборгованості, а також доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту у розмірі та строки, передбачені кредитним договором, та спростовують правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості, а також сплати неустойки, передбаченої договором, у разі прострочення. Відповідач (позичальник) свої зобов`язання за договором кредиту не виконав належним чином, допустив прострочення в платежах і заборгованість по поверненню кредитних коштів за наданим позивачем розрахунком. Крім того, відповідач не оспорив дані розрахунки, не подав доказів на їх повне або часткове спростування. Таким чином, суд дійшов висновку, що розрахунок в частині наявності використаних і не повернутих кредитних коштів, як такий, що не оспорений і не спростований відповідачем, є правильним і відповідає дійсності, а тому відповідно до цього розрахунку відповідач має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 37 070,80 грн. Враховуючи, що відповідачем не спростовано розміру боргу і не доведено його відсутність або його погашення чи часткове погашення, не встановлено підстав для звільнення відповідача від обов`язку по поверненню використаних ним кредитних коштів у вказаному розмірі, або для зменшення вказаної суми боргу, позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення прострочених відсотків в сумі 17 903,76 грн, то суд дійшов таких висновків. Як встановлено з матеріалів справи, сторони погодили істотні умови кредитного договору, у тому числі: процентна ставка річних відсотків визначена на рівні - 55,00 %. Таким чином, підписавши вказану договір-анкету, відповідач добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 сформульований висновок, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Відповідно до статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків. Таким чином, суд вважає, що між ПАТ «УкрСибБанк» та [PERSON] правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях статті 634 ЦК України. У долученій до матеріалів справи виписці за картковим рахунком позичальника відображено суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, тілу кредиту, комісіям, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань. При цьому, суд враховує, що відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Відповідач не оспорював даний кредитний договір вцілому чи окремі його положення, зокрема, в частині встановленої відсоткової ставки за користування кредитними коштами. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 17 903,76 грн підлягають задоволенню. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли підтвердження під час судового розгляду справи, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до платіжної інструкції від 27 червня 2024 року № 459 позивачем сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 грн. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved