Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача У березні 2024 року позивачі [PERSON] та [PERSON] , діючи через свого представника адвоката Островську Оксану Володимирівну, звернулися до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва дійсним та визнання прав і обов`язків забудовника в порядку спадкування за законом, у якому просили суд визнати дійсним договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, зареєстрований Товарною біржею «Українська біржа Нерухомості» у журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 557 від 15.09.2001 року, щодо придбання об`єкта незавершеного будівництва ступенем готовності 42 відсотки, розташованого за адресою [ADDRESS] , а також визнати в рівних частках по одній другій за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом усі права та обов`язки забудовника, у тому числі право завершити будівництво, право подати завершений будівництвом об`єкт для прийняття в експлуатацію, право одержати свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності на житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами за зазначеною адресою, які за життя належали їх матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку, розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначений об`єкт був придбаний [PERSON] 15.09.2001 року на підставі договору купівлі-продажу незавершеного будівництва № 557, укладеного на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості», який 28.09.2001 року був зареєстрований у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її діти [PERSON] та [PERSON] . На момент відкриття спадщини вони були відповідно неповнолітнім та малолітнім. Чоловік померлої, [PERSON] , подав заяву про прийняття спадщини, однак рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24.10.2014 року у справі № 477/1517/14-ц був усунений від права на спадкування після смерті [PERSON] . Мати померлої, [PERSON] , заяв про прийняття спадщини не подавала, зі спадкодавицею на час її смерті не проживала та зареєстрована за її місцем проживання не була. Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Якушевою О.І. була заведена спадкова справа № 3/2014. 31.07.2023 року нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іваненко С.І., яка діяла у порядку заміщення приватного нотаріуса Якушевої О.І., позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Підставою для відмови зазначено відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу незавершеного будівництва від 15.09.2001 року та відсутність державної реєстрації права власності на житловий будинок. Також у матеріалах спадкової справи наявна довідка КП Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 29.05.2017 року, відповідно до якої будинок є самочинно збудованим. Нотаріусом рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно. Представник позивачів зазначав, що за договором купівлі-продажу незавершеного будівництва, який зареєстрований Товарною біржею «Українська біржа Нерухомості» у журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 557 від 15.09.2001 року спадкодавиця придбала незавершене будівництво готовністю 42% по [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу було укладено у 2001 році на біржі, а отже при вирішенні спору підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР та Закону «Про товарну біржу». Вважав, що сторони досягли домовленості по всім істотним умовам договору, продавець отримала грошові кошти за продаж будинку у повному обсязі ще до підписання договору. Продавець не оспорювала після спливу значного часу виконання угоди сторонами. Після смерті покупця нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу незавершеного будівництва стало неможливим, що унеможливлює оформлення спадкових прав позивачів у нотаріальному порядку. У зв`язку з цим позивачі звернулися до суду з даним позовом. Відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзиву. Інші процесуальні дії у справі Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Чернявська Я.А. своєю ухвалою від 22.04.2024 року відкрила провадження у справі, постановила розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. 23.04.2024 року ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва клопотання представника позивача адвоката Островської О.В. про витребування доказів задоволено, витребувано від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іваненко Світлани Василівни копію спадкової справи № 3/2014, відкритої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Якушевою О.І. після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у місті Миколаєві Миколаївської області, Україна та про що Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 03.12.2013 р. зроблений відповідний актовий запис № 837 та повторно видане Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 27.05.2014 р. 30.09.2024 року ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва клопотання представника позивача адвоката Островської О.В., про витребування доказів задоволено, витребувано від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відомості щодо подальшої діяльності приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Якушевої Олени Іванівни та можливості отримання копії спадкової справи № 3/2014, відкритої приватним нотаріусом Якушевою О.І. 18.01.2014 р. щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] . 11.09.2025 року ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва клопотання представника позивача адвоката Островської О.В., про витребування доказів задоволено, витребувано від Державного нотаріального архіву Миколаївської області належним чином завірену копію спадкової справи № 3/2014, відкритої після смерті після смерті [PERSON] ( [INFO] ), яка померла [INFO] . 30.09.2025 року до суду надійшла копія спадкової справи №3/2014, заведеної 18.01.2014 року Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Якушевою О.І. 16.10.2025 року ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позиції учасників справи Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , адвокат Островська О.В., 23.12.2025 року через підсистему «Електронний Суд» надіслала заяву про розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , в судові засіданні не з`явилися, судом про дату і час розгляду справи були повідомлений своєчасно та належним чином. У поштових повідомленнях листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідачів за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 27.05.2014 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку, розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначений об`єкт був придбаний [PERSON] 15.09.2001 року на підставі договору купівлі-продажу незавершеного будівництва, який зареєстрований Товарною біржею «Українська біржа Нерухомості» у журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 557 від 15.09.2001 року. Спадкодавиця придбала незавершене будівництво готовністю 42% по [ADDRESS] , який 28.09.2001 року був зареєстрований у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації. При цьому, реєстрація права власності не проводилася. Позивачі у справі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є дітьми померлої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження: серія [NUMBER] , виданим 12.05.1998 року Корабельним районним управлінням юстиції м. Миколаєва, Україна; серія [NUMBER] , виданим 09.07.2003 року Корабельним районним управлінням юстиції м. Миколаєва, Україна. На момент відкриття спадщини вони були відповідно неповнолітнім та малолітнім. Відповідно до наданої до суду копії свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , виданого 20.10.2009 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації атків розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №244 від 20.10.2009 року. Відповідно до наданої до суду копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 06.07.2012 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , зареєстрували шлюб 06.07.2012 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №230 від 06.07.2012 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Чоловік померлої, [PERSON] , подав заяву про прийняття спадщини, однак рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24.10.2014 року у справі № 477/1517/14-ц був усунений від права на спадкування після смерті [PERSON] . Мати померлої, [PERSON] , заяв про прийняття спадщини не подавала, зі спадкодавицею на час її смерті не проживала та зареєстрована за її місцем проживання не була. Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Якушевою О.І. була заведена спадкова справа № 3/2014. 31.07.2023 року нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іваненко С.І., в порядку заміщення приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Якушевої О.І., позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та надано роз`яснення, в якому зазначено, що правовстановлюючий документ на житловий будинок Договір купівлі-продажу незавершеного будівництва, зареєстрований на Товарній біржі «Українська біржа Нерухомості» від 15.09.2001р. за № 557. Також у вказаній справі є довідка КП ММ БТІ від 29.05.2017р. за вих. № 2-1935, де вказано, що спадковий будинок самочинно побудовано. Мотиви суду У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу незавершеного будівництва. Договір купівлі-продажу від 15.09.2001 року укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири (житлового будинку), якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу, недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. При укладанні договору купівлі-продажу від 15.09.2001 року сторони керувались ч.2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. В договорі №557 купівлі-продажу від 15.09.2001 р. вказано, що угода нотаріальному посвідченню не підлягає (пункт 11 договору). Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. У відповідності до ч.2 ст.47ЦК УРСР та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. В укладеному 15.09.2001 року договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови договору. Усі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Факт купівлі-продажу і виконання умов укладеного договору не оскаржено і ніким не оспорюється. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України (редакція від 2003 року), якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З матеріалів справи вбачається, що дана угода була виконана сторонами повністю. Правочин обома сторонами був повністю виконаний, продавець звільнив відчужуване незавершене будівництво, отримав грошові кошти. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв, договір відповідав дійсним намірам та волевиявленню сторін. У зв`язку з тим, що сторони за договором купівлі-продажу нерухомого майна повністю виконали свої обов`язки по цьому договору, однак не мають можливості його нотаріально посвідчити, то суд вважає необхідним вказаний договір визнати дійсним. Щодо визнання прав та обов`язків забудовника в порядку спадкування за законом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України). Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом України порядку. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини, та згідно із статтею 1296 ЦК України спадкоємець який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє свідоцтва про право на спадщину. Статтею 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем, не прийнятий в експлуатацію або право власності на нього не зареєстроване, до складу спадщини входять усі права та обов`язки спадкодавця як забудовника: право власності на використані будівельні матеріали та обладнання, право завершити будівництво як правонаступник, право передати завершений об`єкт для прийняття в експлуатацію, а також право отримати та зареєструвати свідоцтво про право власності; спадкоємець має право звернутися до суду для визнання за ним цих майнових прав, що підтверджено постановою Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 707/1803/16-ц. Верховний Суд постановою від 14.01.2026 року у справі № 524/12657/24 (провадження № 61-13732св25) визначив, що спадкоємці мають право на визнання за ними майнових прав спадкодавця на об`єкти незавершеного будівництва незалежно від формальних вимог щодо нотаріального посвідчення договору, якщо такі права належним чином зареєстровані. Суд підкреслив пріоритет зареєстрованого права власності та застосував принцип належного урядування, забезпечивши захист законних інтересів спадкоємців та запобігаючи формалістичному обмеженню їхніх прав. Отже, вказаний об`єкт незавершеного будівництва підлягає спадкуванню. За таких обставин відсутні підстави для обмеження прав спадкоємців на одержання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . За наведених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, у зв`язку з чим, вважає за можливе визнати в рівних частках за [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , по 1/2 за кожним, в порядку спадкування за законом всі права і обов`язки забудовника (втому числі право завершити будівництво; право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності) житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , які за життя належали їх матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, вимог щодо розподілу судових витрат позивачем не заявлялось, а тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи, покладаються на позивача. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено: «… у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення».

Outcome: approved