Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

У грудні 2023 року позивач звернулася до суду із позовом до Середньої загальноосвітньої школи № 26 м. Києва, Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: директор Середньої загальноосвітньої школи № 26 м. Києва Денисенко Ірина Миколаївна, у якому просила суд: 1.визнати п. 1 наказу № 105-К від 14.10.2022 неправомірним; 2.скасувати п. 1 наказу № 105-К від 14.10.2022 як такий, який є неправомірним; 3.визнати п. 2 наказу № 105-К від 14.10.2022 неправомірним; 4.скасувати п. 2 наказу № 105-К від 14.10.2022 як такий, який є неправомірним; 5.скасувати наказ № 105-К від 14.10.2022 як такий, який є неправомірним; 6.визнати, що поновлення на роботі відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23.09.2022 не відбулося; 7.зобов`язати відповідача-1 поновити позивача на посаді асистента вчителя з 26.09.2022; 8.зобов`язати відповідача-1 поновити позивача на посаді асистента вчителя; 9.зобов`язати відповідача-1 поновити позивача на посаді асистента вчителя на 0,75 ставки; - обов`язати відповідача-2 виплатити позивачу суму середнього заробітку за посадою асистента вчителя за час вимушеного прогулу. В обгрунтування поданного позову посилається на те, що з 04 вересня 2017 року позивач працювала у Середній загально-освітній школі №26 м.Києва на посаді: 0,5 ставки практичного психолога (за основною посадою), 0,5 ставки соціального педагога та асистента вчителя 0,5 ставки, а згодом з 2019 року на 0,75 ставки практичного психолога (за основною посадою) та на 0,75 ставки асистента вчителя (за сумісництвом). Позивач зазначає, що зробити запис у трудовій книжці, що вона працює на посаді асистента вчителя за сумісництвом з 2019 року їй відмовили. 02.02.2022 позивачу надано для ознайомлення Наказ №11-К від 01.02.2022 про звільнення її з роботи, як такої, яка працювала за внутрішнім сумісництвом на посаді асистента вчителя. Даний наказ позивач вважала неправомірним, а звільнення вважала незаконним, а тому 22.02.2022 позивач звернулася до Солом`янського районного суду м.Києва з позовом в якому просила: - визнати звільнення незаконним та скасувати наказ № 11-К від 01.02.2022 ; - поновити [PERSON] на посаді асистента вчителя з дати звільнення, а саме з 01.02.2022; - виплатити середній заробіток за даною посадою за час вимушеного прогулу з 01.02.2022; - визнати дії Середньої загальноосвітньої школи №26 м. Києва протиправними та такими, що порушують законодавство про працю, у т.ч. Кодекс законів про працю України та колективний договір навчального закладу; - зобов`язати Середнью загальноосвітню школу №26 м. Києва, після поновлення [PERSON] на посаді асистента вчителя з 01.02.2022, видати наказ про звільнення [PERSON] з посади асистента вчителя з 22.02.2022 відповідно до її заяви вх. №19 від 22.02.2022 на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України «Розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника» в частині: «Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору» та зобов`язати Середню загально-освітню школу №26 м. Києва виплатити вихідну допомогу передбачену ст. 44 «Вихідна допомога» КЗпП України. Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 23.09.2022: - визнано незаконним та скасувано наказ № 11-К від 01 лютого 2022 року про звільнення [PERSON] з посади асистента вчителя на підставі ст. 7 КЗпП України, п.8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Мінпраці, Мінюсту та мінфіну України від 28.06.1993 №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.06.1993 р. за №76, виданий середньою загальноосвітньою школою №26 м. Києва; -поновлено позивача на посаді асистента вчителя Середньої загальноосвітньої школи №26 м. Києва з 01.02.2022; -стягнуто з Середньої загальноосвітньої школи №26 м. Києва, на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 68697,12 грн., за вирахуванням обов`язкових платежів; -стягнуто з Середньої загальноосвітньої школи №26 м. Києва на користь держави судовий збір в розмірі 1984,80 грн. У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. Також даним рішенням було допущено негайне його виконання в частині поновлення на роботі. Проте позивач вказує, що директор шкоди [PERSON] не виконала вказане вище рішення суду в частині негайного поновлення позивача на роботі 23.09.2022. Вказує, що 14 жовтня 2022 року директор СЗШ №26 видала наказ №105-К від 14.10.2022 про поновлення позивача на посаді асистента вчителя з 01.02.2022. Проте звертає увагу, що поновлення на роботі за вказаним наказом відбулося із зовсім іншими умовами трудового договору ніж ті, за якими вона працювала до незаконного звільнення 01.02.2022 та без її погодження. Зокрема, вказує, що позивача поновлено на роботі з 01.02.2022 по 30.06.2023 як такої, яка працювала за внутрішнім сумісництвом на посаді асистента вчителя за строковим трудовим договором, а не за безстроковим трудовим договором. Також вказує, що вказаним наказом було змінено у бік зменшення її педагогічне навантаження за даною посадою на 0,25 ставки з 14 жовтня 2022 року, та педагогічне навантаження встановлено до 30.06.2023, встановлено новий графік роботи на посаді асистента вчителя з 14 жовтня 2022 року та встановлено їй тижневе педагогічне навантаження асистента вчителя у розмірі 0,5 ставки з 14 жовтня 2022 року. Посилається, що вказані зміни трудового договору за сумісництвом та істотні зміни умов її праці з нею погоджено не було, що є порушенням вимог 32 КЗпП України. З даним наказом позивач під розписку ознайомилася 17.10.2022. Разом з тим вказує, що про порушення своїх прав в частині зміни істотних умов праці щодо роботи за сумісництвом за строковим, а не безстроковим трудовим договором позивач виявила лише 11.09.2023 у співставленні даних запису зазначеного у трудовій книжці від 23.08.2018 та умов поновлення п.1 наказу №105-К від 14.02.2022. Вказує, що трудову книжку вона отримала 11.09.2023 згідно поданої нею заяви від 08.09.2023 для звірки відрахувань внесків до Пенсійного фонду України. Лише після отримання копії трудової книжки позивач змогла виявити запис №24 від 23.08.2018 про переведення її на роботу на умовах роботи за безстроковим договором за наказом №58-к від 22.08.2018 з яким вона раніше ознайомлена не була. Проте, що вона з 23.08.2018 буде працювати на умовах роботи за безстроковим трудовим договором позивач однайомлена не була та ніяким чином не була повідомлена. Вказує, що до 11.09.2023 не знала та не мала ніякого підтвердження незаконної зміни умов трудового договору за п.1 наказу №105-К від 14.10.2022. За вказаних вище обставин просила позов задовольнити вважаючи, що оспорюваний наказ змінює суттєві умови її праці без її погодження у бік погіршення та порушує умови трудового договору, які існували до її незаконного звільнення. 07.12.2023 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.12.2023 позовну заяву за позовом [PERSON] до Середньої загальноосвітньої школи № 26 м. Києва, Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про скасування наказу, зміну дати та формулювання поновлення на роботі - залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали. 04.03.2024 на вимогу ухвали суду від 11.12.2023 позивачем подано позовну заяву в новій редакції. У новій редакції позову позивач просила суд: 1. скасувати наказ № 105-К від 14.10.2022; 2. зобов`язати відповідача-1 у п. 2 наказу про поновлення № 22-К від 31.01.2024 змінити дату поновлення з 14.10.2024 на 01.02.2022; 3. зобов`язати відповідача-1 у п. 2 наказу про поновлення № 22-К від 31.01.2024 змінити формулювання п. 2 з «Поновити [PERSON] на посаді асистента вчителя, як внутрішнього сумісника з 14.10.2022» на «Поновити [PERSON] на посаді асистента вчителя, як внутрішнього сумісника з 01.02.2022». Свої вимоги у новій редакції позову, позивач обгрунтовув наступним. Керівник відповідача-1 [PERSON] не виконала належним чином рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 23.09.2022 у справі № 760/3988/22 в частині негайного поновлення і не поновила позивача на посаді асистента вчителя. Вказує, що 14.10.2022 директор СЗШ №26 видала наказ №105-К від 14.10.2022 із зовсім іншими умовами трудового договору ніж ті, за якими позивач працювала до незаконного звільнення 01.02.2022. Вказує, що до 14.10.2022 вона працювала на посаді асистента вчителя за безстроковим трудовим договором. У той же час, у наказі №105-К від 14.10.2022 умови її трудового договору неправомірно в односторонньому порядку були змінені роботодавцем з безстрокових на строкові. Так, у наказі №105-К від 14.10.2022 були прописані умови строкового трудового договору, у якому чітко зазначалася дата останнього робочого дня, а саме 30.06.2023 та позивач працювала за цим договором на посаді асистента вчителя з 01.02.2022 по 30.06.2023 зі зменшеним навантаженням ніж те, яке у неї було до незаконного звільнення. Вважає, що відповідач-1 змінив умови її безстрокового трудового договору за яким вона працювала до незаконного звільнення 01.02.2022 на умови строкового трудового договору без погодження з нею та без заключения відповідного строкового трудового договору. Звертала увагу, що заяви на переведення за посадою асистента вчителя на умови роботи строкового трудового договору вона не писала, договору не заключала та жодним чином не погоджувалась на роботу за посадою асистента вчителя на умовах строкового трудового договору. Крім того, вказує, що керівник відповідача-1 відмовила позивачу у поновленні на посаді асистента вчителя за попередніми істотними умовами праці та за тим самим навантаженням, яке було у неї до незаконного звільнення 01.02.2022. Також вказує, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/3988/22 про її поновлення на посаді асистента вчителя не було повністю виконаним та закінченим 14.10.2022. Так, станом на 14.10.2022 вона не була допущена до виконання попередніх обов`язків, не була ознайомлена під підпис з наказом про її поновлення на посаді. Разом з цим, вважає, що набуття чинності наказу №105-К від 14.10.2022 було зупинено повторним незаконним звільненням її з посади асистента вчителя за наказом №106-К від 14.10.2022. В обґрунтування своїх доводів в цій частині вказує, що 14.10.2022 після закінчення робочого дня у межах навчального закладу, коли вона була відсутня на роботі, керівник відповідача-1 [PERSON] надіслала їй через месенджер «вайбер» фото наказу №105-К від 14.10.2022, а скільки вже був неробочий час, позивач повідомила відповідача про те, що з даним наказом вона ознайомиться 17.10.2022. У понеділок 17.10.2022 об 11.30 год. її під підпис було ознайомлено з наказом №105-К від 14.02.2022 про поновлення на посаді асистента вчителя з 14.10.2022 вже за строковою трудовою угодою до 30.06.2023 та зменшення її навантаження на даній посаді на 0,25 ставки, в якому вона особисто розписала та зробила примітку про те, що не погоджується з даним наказом через зміну істотних умов праці та повідомила керівника відповідача-1 про те, що через зменшення навантаження за посадою асистента вчителя, через зміну трудового договору, зниження заробітної плати, через зміну та істотне погіршення умов праці вона відмовляєюся працювати на посаді асистента вчителя та просила звільнити її за ч. 3 ст.38 КЗпП України. Посилається, що 17.10.2022 о 12.00 год позивача викликали до директора школи ознайомитись з наказом №106-К від 14.10.2022 про звільнення її з посади асистента вчителя за власним бажанням без поважних причин. Проте, позивач вказує, що заяви про звільнення за власним бажанням без поважних причин, вона не подавала. Не погоджуючись з наказом №106-К від 14.10.2022 про її звільнення, позивач у листопаді 2022 року звернулася до Солом`янського районного суду м.Києва з відповідним позовом. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва 26 січня 2024 року її позов було задоволено та визнано наказ про звільнення позивача за №106-К від 14.10.2022 незаконним та поновлено позивача на посаді асистента вчителя з 14.10.2022. На виконання рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 26.01.2024 директор СЗШ №26 [PERSON] видала наказ №22-К від 31.10.2024 про поновлення позивача на посаді асистента вчителя з 14.10.2024, наказ №23-К від 31.01.2024 про те, щоб позивач стала до роботи 01.02.2024 за затвердженим графіком роботи на 0,75 ставки (додаток 11) та наказ №24-К від 31.01.2024 про встановлення доплати за години роботи у інклюзивному класі, які мають обсяг 18,75 год. на 0,75 ставки. Позивач просить суд скасувати наказ №105-К від 14.10.2022 через те, що він неправомірно змінює умови її трудового договору та істотні умови праці, не поновлює її права як працівника на посаді асистента вчителя до того обсягу та рівня, який був до незаконного звільнення 01.02.2022, а навпаки в рази змінює трудові права у бік погіршення, а також не набув чинності та не вступив у дію, так як до часу ознайомлення з даним наказом про поновлення вона вже була звільнена за наказом № 106-К від 14.10.2022, відтак не працювала. Також просить суд зобов`язати відповідача-1 у наказі №22-К від 31.10.2024 про поновлення її на посаді асистента вчителя змінити дату її поновлення на роботі з 14.10.2024 на 01.02.2022. Просить поданий позов у новій редакцій задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.03.2024 позовну заяву позовом [PERSON] до Середньої загальноосвітньої школи № 26 м. Києва, Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про скасування наказу, зміну дати та формулювання поновлення на роботі - залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали. 19.03.2024 на вимогу ухвали суду від 06.03.2024 надійшло клопотання про усунення недоліків. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.03.2024 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 25.04.2024 позивач подано до суду заяву про збільшення позовних вимог щодо стягнення понесених позивачем судових витрат. 20.03.2024 позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 06.03.2024. 23.05.2024 справу за позовом [PERSON] до Середньої загальноосвітньої школи № 26 м. Києва, Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про скасування наказу, зміну дати та формулювання поновлення на роботі направлено до Київського апеляційного суду внаслдіок подання апеляційної скарги [PERSON] на ухвалу суду від 06.03.2024 про усунення недоліків. Постановою Київського апеліційного суду від 17.07.2024 апеляціну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 06.03.2024 без зміни. 21.11.2024 справу повернуто до Солом`янського районного суду м.Києва для продовження її розглядом. 12.05.2025 до суду від відповідача -1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 заперечує проти позов. У відзиві відповідач вказує, що на оголошенні рішення суду від 23.09.2022 Директор школи [PERSON] присутня не була. Про те, що рішення суду від 23.09.2022 набуло законної сили відповідач 1- в особі директора школи [PERSON] дізналася 14.10.2022, коли дане рішення було направлено на електронну пошту відповідача Солом`янським районним судом м.Києва для виконання. Вказує, що відповідачем- 1 було негайно виконано рішення суду в частині скасування наказу за №11-К від 01 лютого 2022 року про звільнення [PERSON] з посади асистента вчителя на підставі ст.7 КЗпП України, п.8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Мінпраці, Мінюсту та Мінфіну України від 28.06.1993 №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.06.1993 за №76, виданий середньою загальноосвітньою школою №26 м.Києва та поновлено [PERSON] на посаді асистента вчителя середньої загальноосвітньою школою №26 м.Києва, як внутрішнього сумісника за наказом № 105-К від 14.10.2022. Стягнуто з середньої загальноосвітньої школи №26 м.Києва на користь позивача [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 68697,12 грн. з урахуванням обов`язкових платежів. Вказує, що у рішенні суду від 23.09.2022 чітко вказано дату поновлення позивача на роботі з 01.02.2022 та саме вказану дату поновлення і було зазначено в наказі №105-К від 14.10.2022. Вважає, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки наказ повністю відповідає рішенню суду від 23.09.2022. Наказ про поновлення позивача на роботі на виконання рішення суду від 23.09.2022 було направлено позивачу 14.10.2022 о 12.58 год. на «вайбер» та запропоновано ознайомитися з наказом під розпис до 16.30 год цього ж дня. Проте вказує, що позивач 14.10.2022 о 14.51 год. відправила на «вайбер» відповідачу -1 в особі директора школи [PERSON] заяву на звільнення за власним бажанням, за ст.38 КЗпП України з посади асистента вчителя. У зв`язку з поданою заявою позивача, 14.10.2022 відповідач-1 видав наказ №106-К про звільнення позивача за власним бажанням. Враховуючи те, що 14.10.2022 припадав на п`ятницю, позивача на роботі не було (з повідомлення позивача на месенджер «вайбер» директор школи дізнавалася , що в 13.08 год. позивач знаходилася за межами міста), з наказом №105-К від 14.10.2022 про поновлення позивача на роботі на виконання рішення суду від 23.09.2022 позивач ознайомилася 17.10.2022, що свідчить її особистий підпис. Відповідач вважає, що твердження позивача щодо порушення її прав при поновленні на роботі за наказом №105-К від 14.10.2022 є необґрунтованими. Вказує, що позивач не врахувала, що її за сумісництвом прийнято на 0,5 ставки на посаду асистента вчителя, та 0,25 ст. встановлено за суміщенням посад. В зв`язку з тим, що сумісництво та суміщення посад це різні поняття, як в прийомі працівника, так і в звільненні та оплаті праці, тому відповідач мав право не дозволяти позивачу суміщення посад з доплатою 0,25 ст. Таким чином, відповідач-1 поновив на роботі позивача на 0,5 ставки, а тому вважає, що вимоги позивача про скасування наказу №105-К від 14.10.2022 є безпідставними. Щодо зміни дати поновлення на роботі за наказом № 22-К від 31.01.2024 вказує, що воно виконано згідно рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 26.01.2024 у справі №760/16585/22. У рішенні суду чітко вказано, що позивача має бути поновлена на роботі з 14.10.2022. Саме цю дату поновлення і було зазначено в наказі від 31.01.2024 за №22-К. Таким чином, вважає, що вимога позивача є безпідставною, оскільки наказ повністю відповідає рішенню суду. Також звертає увагу, що 02.02.2024 позивач подала заяву про звільнення за п. 3 ст. 38 КЗпП України, що на думку відповідача свідчить про те, що позивач за суттю своїх намагань у будь-який спосіб бути поновленим на роботі та бажання працювати на посаді асистента вчителя не має, оскільки за будь-яких умов намагався отримати матеріальну компенсацію, що підтверджується черговим зверненням позивача у лютому 2024 року про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 14.10.2022 по 31.01.2024 (справа №760/16585/22), яка перебуває на розгляді у Солом`янському районному суді м.Києва. Просить відмовити у задоволенні позову. Відзиву на позов відповідачем-2 до суду не подано. 29.09.2025 позивачем до суду подано відповідь на відзив відповідача-1 в якому позивач просила не приймати його до розгляду, внаслідок спливу строку для подання даного відзиву. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Встановлено, що позивач [PERSON] була прийнята на роботу практичним психологом Середньої загальноосвітньої школи №26 м.Києва 04.09.2017 на неповне тижневе навантаження (0,5ставки),за строковим договором з 04.09.2017 по 23.08.2018, згідно з наказом №86-К від 01.09.2017. Наказом № 101 від 21.08.2017 на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 15.08.2011 №872 «Про затвердження Порядку організації інклюзивного навчання у загальноосвітніх навчальних закладах», організовано на базі 2-Б класу для [PERSON] клас з інклюзивною формою навчання. Згідно Типових штатних нормативів закладів загальної середньої освіти, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 06.12.2010 №1205, посада асистента вчителя вводиться у школах, де запроваджене інклюзивне навчання, для роботи з учнями з особливими освітніми потребами з розрахунку 1 ставка на клас, у якому навчаються такі діти. Згідно з наказом №110-К від 10.10.2017 позивача було прийнято на роботу на посаду асистента вчителя за внутрішнім сумісництвом. Наказом №58-к від 22.08.2018 позивача було переведено на умови безстрокового трудового договору на посаді практичного психолога. Згідно з наказом Середньої загально-освітньої школи №26 м. Києва від 01.02.2022 №11-К, позивача було звільнено з посади асистента вчителя, як таку, яка працювала за внутрішнім сумісництвом, на підставі ст.7 Кодексу законів про працю України, п.8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Мінпраці, Мін`юсту та Мінфіну України від 28.06.1993 №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 червня 1993 за №76. Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 23.09.2022 позов [PERSON] до Середньої загальноосвітньої школи №26 м. Києва, треті особи: Директор СЗШ №26 [PERSON] , Управління освіти Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено частково. Відповідно до даного рішення : -визнано незаконним та скасувано наказ № 11-К від 01 лютого 2022 року про звільнення [PERSON] з посади асистента вчителя на підставі ст. 7 КЗпП України, п.8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Мінпраці, Мінюсту та мінфіну України від 28.06.1993 №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.06.1993 за №76, виданий середньою загальноосвітньою школою №26 м. Києва; -поновлено [PERSON] на посаді асистента вчителя середньої загальноосвітньої школи №26 м. Києва (код ЄДРПОУ 34453871, м. Київ, вул. Любомира Гузара, 32) з 01.02.2022; -стягнуто з Середньої загальноосвітньої школи №26 м. Києва, (код ЄДРПОУ 34453871, м. Київ, вул. Любомира Гузара, 32) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 68697,12 грн, за вирахуванням обов`язкових платежів; -стягнуто з Середньої загальноосвітньої школи №26 м. Києва, (код ЄДРПОУ 34453871, м. Київ, вул. Любомира Гузара, 32) на користь держави судовий збір в розмірі 1984,80 грн. У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. Рішення в частині поновлення позивача на роботі допущено до негайного виконання. Відповідно до ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення вважається виконаним боржником із дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. При цьому, поновлення на роботі відбувається не з дати винесення судом відповідного рішення, а з дати звільнення працівника, яка згідно з цим рішенням визнається недійсною. Касаційний цивільний суд у складі ВС у постанові від 16.09.2020 р. у справі №709/1465/19, аналізуючи положення ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», виклав правовий висновок, відповідно до якого виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника до роботи та можливості виконання своїх обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена в постанові КЦС ВС від 26.02.2020 р. у справі №702/725/17, постанові від 17.06.2020 р. у справі №521/1892/18. На виконання рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 23.09.2022, відповідач-1 видав наказ №105-К від 14.10.2022 про поновлення позивача на роботі. Відповідно до наказу Середньої загальноосвітньої школи №26 м.Києва за №105-К від 14 жовтня 2022 року поновлено [PERSON] на посаді асистента вчителя середньої загальноосвітньої школи №26 м. Києва, як внутрішнього сумісника з 01 лютого 2022 року по 30 червня 2023 року. Підставою у п. 2 наказу вказано: рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року у справі №760/3988/22. Даним наказом також встановлено [PERSON] тижневе педагогічне навантаження 0,5 ставки асистента вчителя у 3А класі з 14 жовтня 2022 року по 30 червня 2023 року (п.3 наказу) та затверджено графік роботи [PERSON] на посаді асистента вчителя (п.4 наказу). З наказом № 105-К від 14.10.2022 позивач ознайомилася 14.10.2022 шляхом напралення відповідачем-1 засобами месенджер «Вайбер», а 17.10.2022 безпосередньо, що свідчить її особистий підпис та примітка у даному наказі про те, що вона не погоджується з п.3 наказу через зміну істотних умов праці та просила задовольнити її заяву про звільнення з роботи. Вказані обставини позивачем не оспорюються. Позивач просить скасувати наказ №105 -К від 14.10.2022 про її поновлення на роботі посилаючись на те, що вказний наказ видано з порушення її трудових прав, оскільки відбулися зміни трудового договору за сумісництвом та істотні зміни умов її праці з нею погоджено не було, що є порушенням вимог 32 КЗпП України, зокрема: -поновлено на роботі з 01.02.2022 по 30.06.2023 як такої, яка працювала за внутрішнім сумісництвом на посаді асистента вчителя за строком трудовим договором, а не за безстроким трудовим договором; - змінено у бік зменшення її педагогічне навантаження за даною посадою до 0,25 ставки з 14 жовтня 2022 року, та педагогічне навантаження встановлено до 30.06.2023, що на 0,25 ставки менше; - встановлено новий графік роботи на посаді асистента вчителя з 14 жовтня 2022 року у розмірі 0,5 ставки з 14 жовтня 2022 року. Оцінюючи правові підстави в частині поновлення позивача на роботі, суд вважає, що дата поновлення позивача на роботі з 01.02.2022, повністю узгоджується з рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 23.09.2022, а тому правових підстав для скасування вказаного наказу в цій частині суд не вбачає. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами регулює законодавство про працю. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою (ч. 2 ст. 2 КЗпП України). Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: вільний вибір виду діяльності; правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до статей 21, 24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату. Так, відповідно до частин третьої, четвертої статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6статті 36 цього Кодексу. Водночас, пунктом 2 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України, що набрав чинності 24.03.2022, визначено, що під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 відповідно доЗакону України "Проправовий режимвоєнного стану" з 05 години 00 хвилин 24.02.2022, що діє по теперішній час, діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". У відповідності до положень частини третьої статті 1 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 № 2136-IX, що набрав чинності 24.03.2022, на період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Частиною другою статті 3 вказаного Закону № 2136-IX від 15.03.2022 встановлено, що у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов. З аналізу положень частини третьої статті 32 КЗпП України вбачається, що істотними умовами праці є, зокрема: система та розміри оплати праці; пільги та компенсації, передбачені колективним договором, локальними актами або чинним законодавством; режим роботи (дистанційна, надомна робота, гнучкий режим тощо); встановлення або скасування неповного робочого часу (неповного робочого дня чи неповного робочого тижня); зміна робочого часу та часу відпочинку, графіків змінності; суміщення професій; зміну розрядів і найменування посад; зміну посадових обов`язків; зміна строку трудового договору. Цей перелік не є вичерпним. Зазначені зміни можуть застосовуватися як до окремого працівника, відділу, так і до всього підприємства (позиція Верховного Суду у постанові від 22.05.2024 у справі № 754/5228/22). Як вбачається зі змісту оспорюваного наказу №105-К від 14.10.2022 про поновлення на роботі позивача, позивачу встановлено у бік зменшення її педагогічне навантаження за даною посадою до 0,25 ставки з 14 жовтня 2022 року, та педагогічне навантаження встановлено до 30.06.2023, встановлено новий графік роботи на посаді асистента вчителя з 14 жовтня 2022 року на 0,5 ставки з 14 жовтня 2022 року. Суд погоджується з доводами позивача про те, що вказані вище зміни, які були встановленні наказом №105-К від 14.10.2022 у розумінні вимог ст. 32 КЗпП України є змінами в організації роботи та оплати праці. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами частин 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України закріплює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як свідчать матеріали справи, з наказом №105-К від 14.10.2022, позивач ознайомилася 14.10.2022, оскільки директор СЗШ №26 [PERSON] прислала позивачу на телефон у месенджер «Вайбер». У цей же день, позивач через месенджер «Вайбер» направила директору школи заяву про звільнення на підставі ст. 38 КЗпП України. Вказані обставини встановлені рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 26.01.2024, яке набрало чинності 28.08.2024 відповідно до постанови Київського апеляційного суду. У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд вважає, що 14.10.2022 відповідачем було доведено до відома позивача про зміну організації роботи та її оплати у спосіб, визначений ст. 32 КЗпП України та порушення прав позивача в цій частині, суд не вбачає. За вказаних вище обставин та враховуючи те, що позивач не погодилася зі змінами її організації роботи, у зв`язку з чим 14.10.2022 подала заяву про звільнення, суд вважає, що в даному випадку відповідачем не було порушено права позивача, як і порушення вимог визначених ст.32 КЗпП України. Крім того, відповідні зміни встановлені з 14.10.2022, тобто обраховують новим періодом роботи позивача, а тому її твердження про те, що відповідачем не було у визначений законом строк поновлено її на роботі за попередніми умовами трудового договору є недоведеними. Що стосується обгрунтованості доводів позивача щодо встановлених відповідачем у п.3 та 4 надбавки та графіку роботи з 14.10.2022, які на думку позивача погіршують її умови праці та які просить скасувати позивач, суд приходить до наступного. Відповідно до п.1 Постанови КМУ від 23.03.2011 за № 373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування» розмір надбавки встановлюється керівником закладу (установи) у межах фонду оплати праці. Згідно ч.5 ст.24 ЗУ « Про освіту» розподіл педагогічного навантаження у закладі освіти затверджується його керівником відповідно до вимог законодавства. Педагогічне навантаження педагогічного працівника закладу освіти обсягом менше норми, передбаченої цією статтею, встановлюється за його письмовою згодою. Перерозподіл педагогічного навантаження протягом навчального року допускається у разі зміни кількості годин з окремих навчальних предметів (інтегрованих курсів), що передбачається навчальним планом закладу освіти, або за письмовою згодою педагогічного працівника з додержанням законодавства про працю. З огляду на викладене вище суд вбачає, що визначення надбавок і графіку роботи позивачу, які запровадженні з 14.10.2022 за оспорюваним наказом відповідача відноситься до виключної компетенції, тобто до дискреційних повноважень роботодавця. Суду не надано доказів того, що встановлення надбавки, як і нового графіку роботи було прийнято відповідачем за відсутністю на це правових підстав та з порушенням вимог ст. 32 КЗпП України. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині скасування наказу №105-К від 14.10.2022. Що стосується тверджень позивача щодо встановлено граничного строку дії трудового договору, суд також вважає вказані вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Як свідчать матеріали справи, не погодужуючись з вказаними вище змінами організації і оплати, позивач подала заяву про звільнення та наказом №106-К від 14.10.2022 позивача було звільнено за власним бажанням. У подальшому наказ №106-К від 14.10.2022 рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 26.01.2024 у справі №760/16585/22 було визнано незаконним та на виконання цього рішення суду позивача, згідно наказу відповідача №22-К від 31.01.2024 поновлено на роботі з 14.10.2022. Наказом відповідача №27-К від 01 лютого 2024 року звільнено [PERSON] , асистента вчителя, з роботи 02 лютого 2024 року за власним бажанням, ч.3 ст.38 КЗпП України. Наказано бухгалтеру ЦБ управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації провести остаточний розрахунок та виплатити вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку. Вказані обставини встановлені рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 20.10.2025 за позовом [PERSON] про виплату належних сум працівнику під час звільнення. Вказане рішення, як вбачається з ЄДРСР набрало чинності 20.11.2025. Відповідно до правового висновку викладеного у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 14.05.2019 у справі № 910/11511/18 зазначено, що суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам. З огляду на викладене вище та враховуючи те, що з 02.02.2024 позивач звільнена з роботи асистента вчителя за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, а тому суд приходить до висновку, що правових підстав вважати, що наказом №105-К від 14.10.2022 щодо встановлення строку дії трудового договору, який охоплюється кінцевою датою 30.06.2023 були порушені права позивача та як наслідок підлягають поновленню у спосіб скасування відповідного наказу в цій частині, суд вважає необґрунтованим та таким, що не містить у собі єфективного способу захисту та як наслідок не є адекватним встановлених судом фактичних обставин справи. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог про скасування наказу №105 -К від 14.10.2022. Що стосується вимог позивача про зобов`язання відповідача-1 у п. 2 наказу про поновлення за № 22-К від 31.01.2024 змінити дату поновлення з 14.10.2024 на 01.02.2022 та змінити формулювання п. 2 даного наказу з «Поновити [PERSON] на посаді асистента вчителя, як внутрішнього сумісника з 14.10.2022» на «Поновити [PERSON] на посаді асистента вчителя, як внутрішнього сумісника з 01.02.2022», суд приходить до наступного висновку. Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 26 січня 2024 року визнано незаконним та скасовано наказ директора середньої загальноосвітньої школи №26 м. Києва про звільнення з роботи [PERSON] №106-К від 14 жовтня 2022 року та поновлено [PERSON] на посаді асистента вчителя (за внутрішнім сумісництвом) Середньої загальноосвітньої школи №26 м. Києва з 14 жовтня 2022 року. Наказом директора СЗШ №26 [PERSON] №22-К від 31 січня 2024 року про поновлення на посаді [PERSON] : - скасовано наказ по закладу від 14 жовтня 2022 року №106-К «про звільнення з роботи [PERSON] »; - поновлено [PERSON] на посаді асистента вчителя, як внутрішнього сумісника з 14 жовтня 2022 року. Підставою зазначено: рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 січня 2024 року у справі №760/16585/22. Аналізуючи матеріали справи та відповідність їх нормам матеріального права, суд вважає, що Наказ №22-К від 31 січня 2024 року про поновлення на посаді [PERSON] винесено відповідачем -1 у відповідності до рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 26.01.2024. Підстави та порядок поновлення позивача на займаній посаді з 14.10.2022, узгоджується з вимогами ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» та усталеної практики Касаційного цивільного суду у складі ВС, що вказано судом вище. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що правових підстав для зобов`язання відповідача-1 внести зміни до наказу №22-К від 31.01.2024, яке видано на виконання рішення суду від 26.01.2024 щодо зміни дати поновлення позивача на роботі з 14.10.2022 на 01.02.2022 суперечать засадам чинного законодавства та призведе до невілювання ухваленого судом рішення, яке набрало чинності. За вказаних вище обставин, суд вважає, що обраний спосіб захисту порушених прав позивача в цій частині суперечить також вимогам ст.15,16 ЦК України. З огляду на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову до відповідача-1 . Разом з цим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову до відповідача-2, оскільки доказів того, що діями відповідача-2 були порушені права позивача, матеріали справи не містять та судом не встановлено. У той же час, жодних вимог до даного відповідача, позивачем заявлено небуло. Таким чином, позов [PERSON] задоволенню не підлагає у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ст. 141 ЦПК України та відмову в задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з чим понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed