Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

18.09.2025 представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просить: - визнати укладеною додаткову угоду №3 від 24.07.2025 до договору оренди землі №151/15 від 27.08.2015 між ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» та [PERSON] у зазначеній в позові редакції; - визнати відсутнім та припинити у [PERSON] право оренди земельної ділянки площею 4,0442 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0585, що розташована за адресою: Сумська область, Охтирський район, Кардашівська сільська рада, номер запису про інше речове право: 61361058. Позовні вимоги мотивує тим, що 11.06.2015 ПрАТ «РАЙЗ МАКСИМКО» уклало з [PERSON] договір оренди землі №151/15, на підставі якого набуло право оренди земельної ділянки площею 4,0442 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0585, яка розташована на території Кардашівської сільської ради Охтирського району Сумської області. В подальшому до договору вносилися зміни шляхом укладення додаткових угод та в 2018 році було замінено сторону Орендаря на ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ». Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проведено державну реєстрацію іншого речового права (право оренди вказаної земельної ділянки): номер запису 10970751. Згідно з пунктом 8 вказаного вище договору, він укладений строком на 10 років, тобто до 01.09.2025, а після закінчення цього строку орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Маючи намір реалізувати переважне право на поновлення договору оренди землі, ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» надіслало [PERSON] лист-повідомлення від 24.07.2025 про намір продовжити дію договору оренди землі, який відповідачка отримала 29.07.2025. Однак, будь-якої відповіді на вищевказаний лист відповідачка не надала, тобто не скористалася правами, передбаченими ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме у місячний строк з моменту отримання листа-повідомлення не заперечила проти продовження Договору на новий строк. При цьому позивач (орендар) належно виконував свої обов`язки за договором оренди, в установлений договором та законом строк повідомив орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк та надав проєкт додаткової угоди. Зазначена земельна ділянка перебувала в оренді позивача і не вибувала з його користування протягом строку дії договору оренди землі. Позивач продовжує користуватися земельною ділянкою, а відповідачка у відповідь на отриманий проєкт додаткової угоди не надіслала повідомлення про заперечення на пропоновані умови або зустрічну пропозицію, що вказує на існування правових підстав для визнання додаткової угоди укладеною. Отже, позивач вважає поновленим Договір оренди землі №151/15 від 11.06.2015 на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», а тому наявні підстави для визнання укладеною Додаткової угоди про поновлення строку його дії в судовому порядку. Разом з тим, позивач дізнався про те, що [PERSON] уклала договір оренди земельної ділянки, яка знаходилась в оренді у позивача, з [PERSON] . Вважає такі дії відповідачів неправомірними, що і стало підставою звернення до суду з позовом. Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26.09.2025 позовна заява була залишена без руху з наданням позивачеві строку для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків. 01.10.2025 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання з викликом учасників справи. 09.10.2025 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачів просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилається на те, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,0442 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0585, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кардашівської сільської ради Охтирського району Сумської області. 27.08.2015 [PERSON] уклала з ПрАТ «Райз-Максимко» договір оренди землі №151/15, згідно з яким передала у строкове платне користування дану земельну ділянку строком на 10 років. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладення договору становила 93520,39 грн. Сторонами визначено річну орендну плату в розмірі 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 4676,02 грн. Договір зареєстровано 29.08.2015 державним реєстратором реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Шевчук Л.О., номер запису про інше речове право: 10970751. 18.04.2018 ПрАТ «Райз-Максимко», ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» та [PERSON] уклали трьохсторонню додаткову угоду №1 до даного договору оренди, в якій новий орендар ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» приймає на себе всі права та обов`язки Орендаря від ПрАТ «Райз-Максимко». Також сторонами визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 112224,47 грн, з 2017 року орендна плата складає 11222,45 грн, що становить 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки. 02.08.2019 між сторонами укладено додаткову угоду №2 до даного договору оренди землі, згідно з якою збільшено розмір орендної плати до 11%, тобто до 12344,69 грн. Термін дії договору оренди повинен був закінчитися 27.08.2025. 27.03.2025 [PERSON] направила ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» повідомлення про припинення договірних відносин, в якому зазначила, що не бажає поновлювати і продовжувати договірні відносини з ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» за договором оренди землі №151/15 та просить повернути орендовану земельну ділянку по закінченню договору оренди. Дане повідомлення відповідачки ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» отримало 31.03.2025 та нічого не відповіло. 29.07.2025 [PERSON] отримала від позивача лист-повідомлення від 24.07.2025 про намір продовжити дію договору оренди землі №151/15 від 27.08.2015. Проте, додаткову угоду на продовження дії договору оренди вона не підписувала. Тому 18.08.2025 [PERSON] знову направила на адресу ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» повідомлення про припинення договірних відносин, яке останнє отримало 21.08.2025. 28.08.2025 за заявою [PERSON] припинено право оренди ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» на земельну ділянку площею 4,0442 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0585. Також звернув увагу суду на те, що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк виникає за умови належного виконання ним умов договору. Проте, позивач належно не виконував умови договору, а саме не виконував взяті на себе договірні зобов`язання в частині обчислення та виплати орендної плати з урахуванням індексації, що передбачено пунктом 10 договору. У зв`язку з цим [PERSON] має намір звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості з орендної плати, яка за підрахунком представника відповідачів складає 22178,22 грн, збитків від інфляції та 3% річних. Тобто, на думку сторони відповідача, у позивача навіть не виникло переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк. 02.09.2025 [PERSON] як власниця земельної ділянки уклала з фізичною особою-підприємцем [PERSON] договір оренди землі, відповідно до якого передала належну їй на праві власності земельну ділянку площею 4,0442 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0585 в строкове платне користування терміном на 10 років. Право оренди земельної ділянки зареєстроване за ФОП [PERSON] 02.09.2025, номер запису про інше речове право: 61361058. За таких обставин представник відповідачів вважає, що ніякого права позивача не порушено. 11.11.2025 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду з викликом учасників справи. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та інших процесуальних документів, просив позов задовольнити. Представник відповідачів у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив із зазначених у відзиві на позовну заяву аргументів, просив відмовити в їх задоволенні, а також стягнути судові витрати на правничу допомогу. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, виходить з наступного. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.04.2013, зареєстрованого в реєстрі за №1-97, [PERSON] є власницею земельної ділянки, кадастровий номер 5920384000:01:001:0585, площею 4,0442 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходяться на території Кардашівської сільської ради Охтирського району Сумської області, яку вона успадкувала після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.04.2013 №2599715 (а.с. 53). 27.08.2015 [PERSON] уклала договір оренди землі №151/15 з Приватним акціонерним товариством «Райз-Максимко» щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920384000:01:001:0585, площею 4,0442 га, яка знаходиться на території Кардашівської сільської ради Охтирського району Сумської області (а.с. 15-16). Пунктом 8 вказаного договору передбачено, що договір укладено на 10 (десять) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 ( тридцять) днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Пунктом 37 договору визначено, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Згідно з п. 43 договору оренди землі, цей договір набирає чинності після підписання сторонами. 29.08.2025 договір оренди землі №151/15 від 27.08.2015 був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 10970751, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 29.08.2015 №42986847 (а.с. 11). Як вбачається з акту приймання-передачі земельної ділянки (об`єкта оренди) від 29.08.2015 та акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 25.08.2015, [PERSON] передала, а ПрАТ «Райз-Максимко» прийняло оренду земельну ділянку площею 4,0442 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0585, яка розташована на території Кардашівської сільської ради Охтирського району (а.с. 17). 18.04.2018 між [PERSON] (орендодавець), ПрАТ «Райз-Максимко» (орендар) та ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» (новий орендар) укладено додаткову угоду №1 про заміну сторони та внесення змін і доповнень, про поновлення договору оренди землі №151/15, відповідно до якої орендар передає, а новий орендар приймає на себе права та обов`язки сторони (орендаря), передбачені в договорі оренди (а.с. 18). Вказана додаткова угода була зареєстрована в реєстрі 23.06.2018 (а.с. 18 зворот 19). 27.03.2025 [PERSON] направила ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» на адресу: вул. Заводська, 4 с. Степанівка Сумського району Сумської області повідомлення про припинення договірних відносин, де зазначила, що термін дії договору оренди №151/15 від 27.08.2015 закінчується 27.08.2025. Повідомила орендаря про те, що не бажає поновлювати і продовжувати договірні відносини з підприємством щодо оренди земельної ділянки та просить повернути її по закінченню договору оренди 27.08.2025 в стані придатному для подальшого використання. По закінченню терміну дії договору бажає обробляти самостійно дану земельну ділянку (а.с. 56). Дане повідомлення було отримано ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» 31.03.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 57). 24.07.2025 ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» надіслало на адресу [PERSON] лист-повідомлення за вих. №878, яким повідомило останню про намір продовжити дію договору оренди землі №151/15 від 27.08.2015, просило підписати два примірники додаткової угоди на продовження дії договору оренди землі №151/15 та направити один екземпляр на адресу: [ADDRESS] (а.с. 25, 27-28). Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] отримала вищезазначений лист-повідомлення 29.07.2025 (а.с. 26). 18.08.2025 [PERSON] надіслала на ім`я директора ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» лист-повідомлення, в якому повторно повідомила орендаря про те, що заперечує проти поновлення договору оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5920384000:01:001:0585. Просила вжити заходів для припинення дії договору оренди та повернення земельної ділянки у встановлені строки (а.с. 58). Дане повідомлення було отримано ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» 21.08.2024 (а.с. 59). 02.09.2025 [PERSON] як орендодавець та ФОП [PERSON] як орендар уклали договір оренди землі, об`єктом якого є земельна ділянка площею 4,0442 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0585, строком на 10 років (а.с. 61-62). Цього ж дня договір був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав, номер запису про інше речове право: 61361058, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 04.09.2025 №442199447 (а.с. 63). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативними актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ч.ч. 1, 9 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Частиною 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. В ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року №1952-IV вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Частинами 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. В ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що державній реєстрації прав підлягають, зокрема право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Частиною 2 п. 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 2 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі». Так відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Частинами 8 та 9 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді. Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків та наявності волевиявлення сторін. Отже, для застосування ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно ч.ч. 2 - 5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Вищевикладене застосування ст. 33 Закону України «Про оренду землі» висвітлено в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року (справа №547/1432/15-ц, провадження №61-3972 св 18) та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року (справа №594/376/17-ц, провадження №14-65 цс 18). Натомість відповідачка\~ [PERSON] \~відмовилася поновлювати\~та продовжувати\~договірні правовідносини\~за договором\~оренди землі\~№151/15\~від 27.08.2015,\~про що\~і повідомила\~ТОВ «РАЙЗ\~ПІВНІЧ» письмово\~27.03.2025\~та повторно\~18.08.2025,\~запропонована позивачем\~додаткова угода\~до договору\~оренди землі\~№151/15\~від 27.08.2015\~ [PERSON] \~підписана не\~була. Оскільки орендодавець письмово повідомила орендаря про відмову в поновленні договору оренди, необхідної наявності юридичних фактів для поновлення такого договору не було. Крім того, Законом України\~«Про оренду\~землі» не передбачена форма волевиявлення орендодавця щодо відмови у поновленні договору. Суд вважає, що наявність незгоди орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки згідно з положеннями частини п`ятої статті 33\~Закону України\~«Про оренду\~землі» виключає можливість визнання поновленим попереднього договору у вибраний позивачем спосіб. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 січня 2020 року у справі №379/1354/18 (провадження № 61-17309св19); від 25 березня 2020 року у справі №379/1439/18 (провадження №61-1715св20); від 06 квітня 2020 року у справі №378/382/18 (провадження №61-2684св19), від 20 серпня 2020 року у справі №325/1951/19 (провадження № 61-7876св20). Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі, зокрема: закінчення строку, на який його було укладено. Згідно з п. 43 договору оренди землі №151/15 від 11.06.2015 цей договір набирає чинності після підписання сторонами. Тобто, сторони договору визначили строк набрання ним чинності, а саме пов`язали його з настанням підписанням, таким чином строк дії договору оренди землі 27.08.2025. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що переважне право орендаря не було порушено відповідачами, оскільки [PERSON] скористалася своїм правом орендодавця і завчасно відмовилася від продовження договору оренди землі з позивачем, про що йому було доведено письмово. Надалі [PERSON] також не підписала надіслані позивачем додаткові угоди №3 до договору оренди землі №151/15 від 27.08.2015, а після закінчення 27.08.2025 строку договору оренди землі №151/15, як власник земельної ділянки використала своє право і 02.09.2025 надала землю в оренду ФОП [PERSON] . Крім того, представник відповідачів посилається на неналежне виконання ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» взятих на себе договірних зобов`язань в частині обчислення та виплати орендної плати [PERSON] з урахуванням індексації, тобто на порушення орендарем умов договору, навівши у відзиві відповідний розрахунок заборгованості. В п. 3 ч. 2 ст.\~129\~Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами ст.ст. 76, 77\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За приписами ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. За приписами ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі. Зважаючи на відсутність правових підстав для задоволення вимоги про визнання відсутнім права оренди, інші вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є похідними. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та заважаючи на відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з позивача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень Глави 8 ЦПК України. Так згідно зі ст.\~59\~Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За приписами ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення За приписами ст.\~19\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. В ст. 30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, а має оцінювати судові витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також, чи були вони розумними. Згідно з вимогами ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони (постанова об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч.ч. 2, 3, 8 ст.\~141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі\~докази подаються\~до закінчення\~судових дебатів\~у справі\~або протягом\~п`яти днів\~після ухвалення\~рішення суду\~за умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, провадження № 12-171гс19). У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 Цивільного процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Касаційного Цивільного суду від 16.07.2020 у справі № 909/452/19, 02.11.2020 у справі № 922/3548/19 та 18.11.2020 у справі № 923/1121/17. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.\~41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод , застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником відповідачів надано договір про надання правничої допомоги №82 від 18.08.2025, у кладений між адвокатом Абрамовичем О.В. та [PERSON] , а також договір про надання правничої допомоги № 111 від 08.10.2025, укладений між адвокатом Абрамовичем О.В. та Третяковою Г.А., за умовами яких Клієнт сплачує Адвокату гонорар готівковими коштами у розмірі, визначеному за погодженням сторін з урахуванням витрат часу на підготовку, складання процесуальних документів, участь в судовому розгляді справи, в розмірі, що визначається і підтверджується Актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), або платіжним дорученням, які є невід`ємними додатками до договору; додаткові угоди до договорів, згідно з якими орієнтовний розмір гонорару адвоката становить 10000,00 грн; акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 30.10.2025 за договором №82 та від 14.10.2025 за договором № 111 про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до яких адвокат Абрамович О.В. надав, а [PERSON] та [PERSON] прийняли юридичні послуги у формі: ознайомлення з позовною заявою; підготовки, складанні та подачі до суду відзиву на позовну заяву, заяви про приєднання доказів, а також інших процесуальних документів, участі у судових засіданнях з метою представлення їх інтересів. Узгоджена вартість наданої правничої допомоги складає 10000,00 грн; квитанції №82/9 30.10.2025 та № 111 від 14.10.2025 про оплату [PERSON] та [PERSON] адвокату Абрамовичу О.В. за надання правової допомоги гонорару в розмірі по 10000,00 грн кожний (а.с.75-80). 09.12.2025 відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. При цьому позивач посилається на необґрунтованість заявленого до стягнення розміру цих витрат та їх невідповідність критерію розумності, прохаючи зменшити суму до 3000,00 грн. кожному відповідачу. Статтею 30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» передбачено, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивачем були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Відтак, при визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На переконання суду, витрати в сумі 10000,00\~грн.\~є неспівмірнимиіз складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Таким чином, враховуючи наведені вище положення чинного законодавства та надаючи оцінку наявним у справі доказам суд дійшов висновку про можливість стягнення з позивача на користь відповідачів в рахунок відшкодування судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі по 8000,00 грн на кожного. На переконання суду зазначений розмір відшкодування судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу буде відповідати критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та результатів її розгляду.

Outcome: approved