Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Чобану В. звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, а саме просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , на території України станом на час проголошення незалежності України (24 серпня 199я року) і на час набрання чинності Закону України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) до теперішнього часі. В обґрунтування заяви вказано, що 31 травня 1989 року заявниця отримала паспорт громадянина колишнього СРСР серії [NUMBER] , який було видано Первомайським РВВС в Миколаївській області та яким користувалася весь час після 24.08.1991 року, проте в подальшому втратила паспорт та не оформила собі паспорт громадянина України. На даний час будучи особою пенсійного віку та маючи незадовільний стан здоров`я, не може працювати. Оформити державну соціальну допомогу чи будь-яку іншу допомогу заявниця також не може, оскільки у неї відсутні документи посвідчуючого характеру. У зв`язку з цим вона змушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 29.10.2025 відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено до судового розгляду. 17.11.2025 року через підсистему "Електронний суд" від представника заявниці адвоката Чобану В.В. надійшла уточнена заява, в якій вона просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , РНОКПП відсутній, уродженки с.Чорне Красноокнянського району Одеської області, на території України станом на час проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року). Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача через канцелярію суду ьнадала заяву у котрій просить розглядати справу в її відсутність та відсутність її заявниці, заяву про про встановлення факту постійного проживання на території України з уточненими вимогами підтримують в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Долганюк Юлія Юріївна надала заяву у котрій просить вирішити справу на розсуд суду та додатково направила пояснення. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до витягу з державного рестру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00045795892 від 07.06.2024, актовий запис від 28.11.2010 року, зареєстровано: реєстратором Відділу реєстрації актів цивільного стану Красноокнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 48 від 26.08.1957, зареєстровано [PERSON] , [INFO] , батько: [PERSON] , мати: [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до витягу з державного рестру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00045729391 від 27.06.2024, 06.12.1976 року реєстратором Відділом державної рестрації актів цивільноого стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївська області, складено актовий запис № 597 про реєстрацію шлюбу, [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу 04.10.1986 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Відповідно до довідки виконачого комітету Мигіївської сільської ради від 27.05.2025 року №291, [PERSON] , [INFO] була зарестрована за адресою [ADDRESS] та відповідно до запису в погосподарській книзі вибула 09.03.1993 року , адреса вибуття - невідома) (а.с. 13). Відповідно до копії листа начальника відділу Первомайського відділу управління міграційної служби Торовик О., вказано, що особу [PERSON] встановлено згядно отриманої архівної заяви форми -1 на паспорт громадянина колишнього СРСР [NUMBER] виданий 31.05.1989 року Первомайським РВВС в Миколаївській області (а.с. 19). У ст.3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у ч. 1 ст. 8, ст. 21, ч. 1 ст. 24 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст.293ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст.293ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст.315ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24.08.1991 року, зазначені у п. 2, - з 13.11.1991 року (ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) або набрання чинності ЗУ від 08.10.1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13.11.1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст.293ЦПК України та ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13.11.1991 року. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до ЗУ «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 3 ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про громадянство України» визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13.11.1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Отже, на підставі ст. 8 ЗУ «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України. Відповідно до п.п. «а» п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27.03.2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року або проживання в Україні за станом на 13.11.1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24.08.1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24.08.1991 року. Тобто, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24.08.1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до ЗУ «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень ЗУ «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У ч. 1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи вище викладене, суд, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що заявницею доведено факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року), тому заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved