Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

До Збаразького районного суду звернувся [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Магдич Ольга Олександрівна, із позовною заявою, зареєстрованою через канцелярію суду 24.04.2023, до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Кашанської Марії Іванівни про визнання права власності на частину спільного сумісного майна колишнього подружжя. В якій просить: 1. Визнати за позивачем, [PERSON] право власності на частину спільного сумісного майна придбаного у шлюбі, а саме: 1.1. на частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] ; 1.2. на частину земельної ділянки площею 0,2501 га для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, розташованої по [ADDRESS] кадастровий номер 6122488800:02:003:0041. 2. Судові витрати покласти на відповідачів [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] у період з 07.02.1992 по 10.09.2008 роки. [PERSON] померла [INFO] . 23.07.2004 подружжя придбало будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] . Дане будинковолодіння та земельна ділянка були зареєстровані на [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі на її частку у вищевказаному будинковолодінні та земельній ділянці. Відповідно після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син [PERSON] (відповідач). 14 серпня 2018 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською Марією Іванівною, видано на ім`я [PERSON] два свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] , а саме на: частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] та частину земельної ділянки площею 0,2501 га для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, розташованої по [ADDRESS] . Однак, при зверненні до приватного нотаріуса у видачі свідоцтва на частину майна, яке придбане у шлюбі з [PERSON] , позивачу відмовлено 15.10.2020 у видачі свідоцтва про право власності, оскільки станом на момент відкриття спадщини (смерті [PERSON] ) позивач не перебував у шлюбі з [PERSON] . Дана позовна заява зареєстрована в суді і справі присвоєно єдиний унікальний номер 598/972/23. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою Збаразького районного суду від 01 травня 2023 року дану цивільну справу прийнято до розгляду Збаразького районного суду та відкрито провадження у цивільній справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання справи (т.1 а.с.34-35). 17 серпня 2023 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Островської О.Н. надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому сторона відповідача зазначає, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] був придбаний [PERSON] 23 липня 2004 року за її особисті кошти та зареєстровано право власності на вказаний будинок за нею. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] у 2008 році, поділ майна подружжя не проводився, оскільки не було майна придбаного за спільні кошти. Крім того, у 2017 році [PERSON] звертався з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна з тих підстав, що воно є спільною сумісною власністю, однак, в цьому позові [PERSON] не ставив ніяких вимог щодо будинку як до спільного сумісного майна. В задоволенні даного позову Тернопільським міськрайонним судом відмовлено. Отже, не будучи спадкоємцем за заповітом, не маючи ніякого відношення до придбання спірного майна, [PERSON] має намір визнати право власності за ним майно, яке було особистою приватною власністю [PERSON] . Крім того, зазначає, що трьохрічний термін для заявлення вимоги про поділ спільного майна подружжя закінчився ще у серпні 2011 року, а з 28 листопада 2018 року трьохрічний термін для заявлення вимоги про поділ спільного майна подружжя закінчився ще в листопаді 2021 року, а тому просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] (т.1 а.с.66-70). Крім того, представник відповідача [PERSON] адвокат Островська О.Н. разом із відзивом на позовну заяву подала клопотання про виклик свідків: [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.85-86). Ухвалою Збаразького районного суду від 14 березня 2024 року зобов`язано приватного нотаріуса Тернопільського нотаріального округу Кашанську Марію Іванівну подати належним чином завірену копію спадкової справи №15/2017 після померлої [INFO] [PERSON] (т1 а.с.146-148). 30 травня 2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Островської О.Н. надійшло клопотання про участь представника відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції у даній цивільній справі (т.1 а.с.226-229). 30 листопада 2023 року, 15 лютого 2024 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Магдич Ольги Олександрівни надійшло клопотання про участь представника позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції у даній цивільній справі (т.1 а.с.129-130,140). 15 квітня 2024 року протокольною ухвалою Збаразького районного суду задоволено клопотання адвоката Островської О.Н. та адвоката Магдич О.О. про участь їх у судовому засіданні в режимі відео конференції (т.1 а.с.214). 27 червня 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Магдич О.О. заявила клопотання про допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.1 а.с.232). 27 червня 2024 року протокольною ухвалою Збаразького районного суду задоволено клопотання представник відповідача адвоката Островської О.Н. про виклик свідків: [PERSON] та [PERSON] . Задоволено клопотання представника позивача адвоката Магдич О.О. про допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.1 а.с.233-239). Ухвалою Збаразького районного суду від 05 листопада 2024 року залучено, директора Мельнице-Подільського психоневрологічного будинку-інтернату, як законного представника відповідача [PERSON] , до участі в даній цивільній справі (т.2 а.с.7-8). 03 січня 2025 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Островської О.Н. надійшло клопотання про участь свідка [PERSON] у судовому засіданні в режимі відеоконференції у даній цивільній справі (т.2 а.с.15-17). 06 січня 2025 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Магдич Ольги Олександрівни надійшло клопотання про участь представника позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції у даній цивільній справі (т.2 а.с.18-21). 07 січня 2025 року ухвалами Збаразького районного суду Тернопільської області задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Островської О.Н. про участь свідка [PERSON] у судових засіданнях в режимі відеоконференції. Задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Магдич О.О. про участь представника позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції (т.2 а.с.21, 22) 10 березня 2025 року на адресу суду від т.в.о. директора МельницеПодільського психоневрологічного будинку інтернату Горболінської О. надійшли документи про фізичний та психологічний стан підопічного [PERSON] , який за станом здоров`я не може приймати участь у судовому засіданні (т.2 а.с.44-46). 27 червня 2024 року проведено підготовче засідання та справу призначено до розгляду. 07 жовтня 2025 року від представника позивача адвоката Магдич О.О. надійшло клопотання щодо строку позовної давності у позові про визнання права власності на частину спільного сумісного майна колишнього подружжя у якій зазначає, що початком для перебігу строку позовної давності закон передбачає не факт розірвання шлюбу, а інформативність позивача про порушення свого права. Жодних порушень свого права позивач не зазнавав, оскільки він проживає у спірному будинку; зареєстрований у ньому; безперервно та безперешкодно ним користується постійно; несе одноосібно усі витрати по утриманню даного майна. Єдине реальне порушення права власності [PERSON] полягає у позбавлення можливості документально оформити свою власність, тобто позивач позбавлений можливості розпорядитись майном через відсутність правовстановлюючого документу. Отримати такий правовстановлюючий документ у разі смерті співвласника учасник спільної сумісної власності може в нотаріальному порядку. Таким чином, власне з моменту отримання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 жовтня 2020 року за вихідним №17/02-31 розпочався перебіг строку позовної давності (т.2 а.с.80-82). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Магдич О.О. позовні вимоги підтримали повністю і просили суд задовольнити позов, посилаючись на ті ж обставини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак, його представник адвокат Островська О.Н. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] був придбаний [PERSON] 23 липня 2004 року за її особисті кошти та зареєстровано право власності на вказаний будинок за нею. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] у 2008 році, поділ майна подружжя не проводився, оскільки не було придбаного за спільні кошти майна. Крім того, у 2017 році [PERSON] звертався з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна з тих підстав, що воно є спільною сумісною власністю, однак в цьому позові [PERSON] не ставив ніяких вимог щодо будинку як до спільного сумісного майна. В задоволенні даного позову Тернопільським міськрайонним судом відмовлено. Таким чином, не будучи спадкоємцем за заповітом, не маючи ніякого відношення до придбання спірного майна, [PERSON] має намір визнати право власності за ним майно, яке було особистою приватною власністю [PERSON] , а тому просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] , який подано з пропуском строку звернення до суду. Відповідач [PERSON] та його законний представник у судове засідання не з`явилися, хоч про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомленні, згідно наданих суду документів про фізичний та психологічний стан [PERSON] , останній за станом здоров`я не може приймати участь у судовому засіданні. Відповідач приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Кашанська М.І. у судове засідання не з`явилася, однак, від неї надійшла заява у якій вона просить справу розглядати у її відсутності, наявній у спадковій справі документи вона наддала суду, а додаткових відомостей у неї. Як нотаріуса немає, а тому нових обставин по даній справі повідомити суду не може. Заслухавши позивача, представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали даної справи та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що предметом судового спору є визнання за позивачем, [PERSON] , право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] та на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, розташованої за цією ж адресою, придбаних у шлюбі із [PERSON] . Суд неодноразово роз`яснював сторонам, що обставини справи мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Також суд вжив всіх дозволених чинним законодавством заходів для повного і об`єктивного розгляду справи, роз`яснював сторонам, котрі користувалися правовою допомогою адвокатів у даній справі, що наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги сторін, мають бути доведені належними та допустимими доказами. Крім того, суд неодноразово сприяв сторонам у наданні додаткових доказів, шляхом задоволення їх клопотань, зокрема щодо виклику свідків, та надавав терміни для представлення доказів, у зв`язку із чим неодноразово відкладався розгляд справи. Суд не може вказувати сторонам, які докази необхідно надати суду для підтвердження своїх вимог та з власної ініціативи витребувати докази, оскільки згідно із вимогами ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона по справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними якщо вони містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи те, що обов`язок щодо доказування покладається на сторони, суд вважає, що вказану справу слід вирішувати на підставі наявних доказів. Судом установлено, що позивач у даній справі [PERSON] та [PERSON] з 07 лютого 1992 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 10 вересня 2008 року, що сторонами не оспорюється і підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема копією паспорта громадянина України [PERSON] , копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (т.1 а.с.5-6, 16). [INFO] в м.Тернополі, померла [PERSON] , що сторонами не оспорюється і підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.03.2017 (т.1 а.с.154). За час перебування в шлюбі [PERSON] та [PERSON] , придбали нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, розташовану за цією ж адресою. Вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого [ADDRESS] станом на 02.10.2020 становить 24820 грн. Вартість земельної ділянки площею 0,2501, розташованої в с.Чернихівці Збаразького району Тернопільської області станом на 26.07.2023 становить 272568,98 грн. Дані обставини підтверджується оглянутими і дослідженими у судовому засіданні доказами, копією договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями посвідчений приватним нотаріусам Збаразького районного нотаріального округу Джулою О.М. 23.07.2004 за реєстром №1607 (т.1 а.с.8-9), копією довідки-характеристики виданою Збаразьким районним комунальним бюро технічної інвентаризації №201 від 04.07.2018 (а.с.10), копією реєстраційного посвідчення від 30.09.2004 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] (т.1 а.с.11), копією висновку про вартість майна (т.1 а.с.30), копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-9924933352023 від 26.07.2023 (т.1 а.с.53-55), копією технічного паспорта (т.1 а.с.170-171), копією державного акта серії НГ №016040 від 21.03.2006, на право власності на земельну ділянку, розміром 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в селі Чернихівці Збаразького району Тернопільської області (т.1 а.с.185), поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також дослідженими у судовому засіданні матеріалами цивільної справи єдиний унікальний номер 607/24997/18. Так, допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] , ствердила, що вона дійсно добре знає [PERSON] і його дружину [PERSON] , як добрих знайомих. [PERSON] і його дружина [PERSON] жили дуже добре, у них були гарні стосунки, до дітей з двох сторін відносилися як до рідних, були добрими господарями. [PERSON] разом із дружиною [PERSON] за спільні кошти придбали будинок у селі Чернихівці Тернопільської області. [PERSON] зробив там ремонт, вони спільно обробляли там город. [PERSON] дуже раділа, що має будинок та хвалила [PERSON] , що він зробив ремонти у будинку. Вони разом ділили дохід. [PERSON] мав достойне джерело доходу, так саме як і [PERSON] .. Про їхнє розлучення вона дізналася зі слів [PERSON] , оскільки вони жили як подружжя та не було помітно, що вони розлучилися. [PERSON] говорив, що дане розлучення було необхідне для отримання пільги на лікування [PERSON] в Ізраїлі. Будучи розлученими вони разом їздили на дачу в с.Черниівці. Як [PERSON] захворіла її доглядом займався [PERSON] .. У грудні 2016 року коли [PERSON] лежала у лікарні, то [PERSON] був разом із нею, возив додому коли можна було. Як [PERSON] померла то її похованням займався теж [PERSON] .. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] , ствердила, що вона дійсно проживала в м.Тернополі по сусідству із позивачем [PERSON] і його дружиною [PERSON] , останні жили дуже добре, до дітей відносилися як до рідних, були добрими господарями. Крім того, вона також має хату в с.Чернихівці Тернопільського району Тернопільської області. Як [PERSON] почала жити із [PERSON] її фінансове становище покращилося. Вони разом купили будинок в селі Чернихівці Збаразького району Тернопільської області. Хата була стара та вони разом зробили там ремонт. Як привозили матеріали на будівництво, то [PERSON] розраховувався із майстрами. [PERSON] завжди хвалила [PERSON] та говорила, що все завдяки йому. З часом [PERSON] розповіла, що вона розлучилася із [PERSON] .. Як [PERSON] хворіла, то за нею постійно аж до смерті доглядав [PERSON] , який займався і похоронами [PERSON] .. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] , ствердила, що вона проживає в [ADDRESS] , та дійсно знає [PERSON] і його дружину [PERSON] , остання була її свекрухою, а [PERSON] є її зять. У них двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] , останній є інвалідом з дитинства. [PERSON] мала гроші та у 2004 році купила будинок у с.Чернихівці Тернопільського району Тернопільської області, за власні кошти робила ремонти, привозила [PERSON] на свіже повітря. [PERSON] мала кошти від продажу попередньої дачі, крім того її племінник із Америки передавав гроші. [PERSON] дозволила [PERSON] жити у хаті та робити там ремонти, оскільки між ними були хороші відносини. [PERSON] проживала в Ізраїлі разом із [PERSON] , оскільки хворіла та проходила там лікування, але щороку вона приїжджала по пенсію на Україну. З 2016 року вернулася на Україну, оскільки через хворобу вже не могла виїжджати. У 2017 році вона померла. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] , ствердив, що [PERSON] дійсно є його сестрою і вона казала, що за дитячі, особисті гроші купила будинок у селі Чернихівці Збаразького району Тернопільської області та робила в ньому ремонт. Її багато помагав син [PERSON] , а також її знайомі та родичі з-за кордону допомагали. У 2008 році вона захворіла на рак, того ж року розлучилася із [PERSON] та виїхала за кордон. Кожного року приїжджала до Тернополя. У 2016 році вона вернулася до України та вже не виїжджала. За життя про майно ніхто не говорив, як [PERSON] помела, тоді виникло питання про поділ майна. [PERSON] працював у другій лікарні та також мав кошти. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] ствердив, що [PERSON] знає тривалий час, оскільки останній радився із ним щодо купівлі будинку в с.Чернихівці Тернопільського району, цей будинок був дуже занедбаний та захаращений. Він допомагав [PERSON] відбудовувати даний будинок, займався привезенням будівельних матеріалів, а саме піску, каменю та щебенюь. За будівельні матеріали розраховувався [PERSON] .. [PERSON] на будівництві жодного разу він не бачив. Через рік, коли закінчилося будівництво будинку, його запросили на обід на якому була [PERSON] та остання дуже хвалила [PERSON] .. За чиї кошти куплений будинок йому не відомо. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] , ствердила, що вона дійсно проживала в с.Чернихівці Тернопілького району, раніше Збаразького району по сусідству із позивачем [PERSON] і його дружиною [PERSON] .. Останні жили добре, були добрими господарями. Вони разом купили будинок в селі Чернихівці Збаразького району і разом зробили ремонт у будинку, спільно доглядали за будинком, а літом у ньому спільно проживали. [PERSON] привозив майстрів для проведення ремонту. [PERSON] також любив [PERSON] і чекав, щоб він привозив його в будинок у с.Чернихівці. При цьому суд враховує, що [PERSON] належали грошові вклади, які зберігалися на банківських рахунках, підтверджується оглянутими і дослідженими у судовому засіданні доказами, копіями банківських рахунків (т.1 а.с.76-77, 78, 79, 80), копіями виписок із банку (т.1 а.с.71-74). Спадкодавець [PERSON] заповіла все належне їй майно [PERSON] , що сторонами не оспорюється і підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема копією заповіту від 20.02.2017 (т.1 а.с.162). Відповідачу [PERSON] приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М.І. видані відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , зокрема на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, розташованої за цією ж адресою та грошових вкладів, які зберігаються на рахунках, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом (т.1 а.с.14, 15, 107), копією спадкової справи №15/2017 (т.1 а.с.151-210). Постановою приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М.І. №17/02-31 від 15 жовтня 2020 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на другу частину житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] та на другу частину земельної ділянки площею 0,2501га, цільове призначення якої:для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд, яка розташована за адресою с.Чернихівці Збаразького району Тернопільської області, оскільки на час смерті [PERSON] , [INFO] , [PERSON] не був її чоловіком (т.1 а.с.12). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2018 року у задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири - відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення - задоволено. Усунуто [PERSON] перешкоди у користуванні належною йому на праві власності квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.102-106). Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 12 січня 2022 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину спільного сумісного майна колишнього подружжя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] , оскільки [PERSON] , повнолітній син спадкодавця [PERSON] , як інвалід 1 групи, відповідно до вимог частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України, має право, як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця, на обов`язкову частку у спадщині [PERSON] , однак, при зверненні з позовом [PERSON] вказав відповідачем лише [PERSON] , клопотань про залучення співвідповідача [PERSON] позивач не заявляв (т.1 а.с.17-24). Постановою Тернопільського апеляційного суду від 04 липня 2022 року рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 12 січня 2022 року залишено без змін (т.1 а.с.25-29). [PERSON] , 1986 року народження є сином [PERSON] . [PERSON] є інвалідом 1 групи, підгрупа Б, з дитинства, довічно, і з 01.09.1995 перебуває у Мельнице-Подільському психоневрологічному будинку-інтернаті, що сторонами не оспорюється і підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема повідомленням №164 від 07.07.2021 Мельнице-Подільського психоневрологічного будинку-інтернату (т.2 а.с.44-46). Належних та допустимих доказів того, що спірне майно придбано лише за кошти [PERSON] сторонами суду не надано. Навпаки, аналіз всіх доказів у справі у їх сукупності підтверджує, що спірне майно набуте у шлюбі [PERSON] і [PERSON] . Будь-яких спростувань вищенаведених обставин судом не здобуто. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно ч.3 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Тобто, майно, набуде подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя навіть у разі здійснення державної реєстрації на ім`я лише одного з них. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. На підставі ч.1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином за загальним правилом, що випливає з наведених вище правових норм, вбачається, що будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведене набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Суд у цьому сенсі зазначає, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року по справі № 711/2302/18. Суд зауважує, що розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Такими чином, суд приходить до висновку, що спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] є житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,2501 га для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, що розташована по [ADDRESS] кадастровий номер 6122488800:02:003:0041. Оскільки вказане майно набуте за час шлюбу, а тому, згідно вимог ст.ст.60, 70 СК України та ст.372 ЦК України, належить сторонам в рівних частках на праві спільної сумісної власності подружжя. Отже, необхідно визнати за позивачем право власності на 1/2 частину в ідеальних долях зазначеного майна. Щодо застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Так, до суду звернулася представник відповідача [PERSON] адвокат Островська О.Н. із заяваи про застосування наслідків спливу позовної давності з тих підстав, що позивач [PERSON] ще 28 листопада 2018 року знав про те, що спадкоємцем заперечуються його права на спірний будинок, що підтверджується його позовною заявою, яка міститься в матеріалах справи №607/24997/18. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 10 серпня 2008 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 02.10.2020 року №00028027258, копію якого надана суду позивачем. Позивач знав що єдиним власником спірного будинку є [PERSON] , оскільки вона придбала будинок за особисті кошти. Позивач за життя [PERSON] не звертався з позовом про поділ будинку і визнання за ним права власності. Позивач після розірвання шлюбу із [PERSON] не заперечував того, що [PERSON] є єдиним власником спірного будинку, оскільки він 20 жовтня 2016 року за згодою [PERSON] був зареєстрований у спірному будинку, що підтверджується заявою про реєстрацію місця проживання [PERSON] . З огляду на зазначене трьохрічний термін для заявлення вимоги про поділ спільного майна подружжя закінчився ще у серпні 2011 року, а з 28 листопада 2018 року трьохрічний термін для заявлення вимоги про поділ спільного майна подружжя закінчився ще в листопаді 2021 року. У постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі №753/18448/17 (провадження №61-19002св19) зроблено висновок про те, що «вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності». Доказів, які б свідчили, що за життя [PERSON] між нею та позивачем виник спір з приводу нерухомого майна (житлового будинку), сторони суду не надали, і судом такі обставини не встанолені. 14 серпня 2018 року приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Кашанська Марія Іванівна, видала на ім`я [PERSON] два свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, а саме на: 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2501 га для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, що розташована по [ADDRESS] . Однак, при зверненні [PERSON] до приватного нотаріуса у видачі свідоцтва на 1/2 частину майна, яке придбане у шлюбі з [PERSON] , відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, оскільки станом на момент відкриття спадщини (смерті [PERSON] ) позивач не перебував у шлюбі з [PERSON] . 15 жовтня 2020 року за вихідним № 17/02-31 приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Кашанська Марія Іванівна видала на ім`я [PERSON] постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії. Власне ця постанова, а не заперечення відповідача [PERSON] проти видачі свідоцтва стали підставою для подання даної позовної заяви. Документ сформований в системі «Електронний суд» 06.10.2025 2 Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 жовтня 2020 року за вихідним №17/02-31 вбачається, що підставою для відмови є не заперечення проти позову, а той факт, що на момент смерті спадкодавиці [PERSON] вона у шлюбі з [PERSON] не перебувала. Однак припинення шлюбу не припиняє режиму спільної сумісної власності. Частина 2 статті 72 Сімейного кодексу України передбачає: до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Таким чином початком для перебігу строку позовної давності закон передбачає не факт розірвання шлюбу, як помилково вказує представник відповідача, а інформованість позивача про порушення свого права. Спірний у даній справі будинок колишнє подружжя [PERSON] набули під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Їх зареєстровані шлюбні стосунки тривали у період з 07.02.1992 року до 10.09.2008 року, а будинок був придбаний 23.07.2004 року, що підтверджується договором купівлі-продажу наявним в матеріалах справи. [PERSON] не знав та не міг знати, що нотаріус при видачі йому свідоцтва на частку у спільному майні як пережившому з подружжя заперечуватиме його право на оформлення своєї частки у спільному майні після смерті колишньої дружини [PERSON] . Таким чином позивач вважає, що позов подано із дотримання строку позовної давності. Саме у відмові у вчиненні нотаріальної дії, яка оформлена видачею постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 жовтня 2020 року за вихідним №17/02-31 засвідчується порушення (невизнання) права позивача. Жодних інших порушень свого права позивач не зазнавав, оскільки він проживає у спірному будинку; зареєстрований у ньому; безперервно та безперешкодно ним користується постійно; несе одноосібно усі витрати по утриманню даного майна. Отже такі складові права власності як володіння та користування спірним майном з боку позивача безперешкодно реалізовуються. Єдине реальне порушення права власності [PERSON] полягає у позбавлення можливості документально оформити свою власність, тобто позивач позбавлений можливості розпорядитись майном через відсутність правовстановлюючого документу. Отримати такий правовстановлюючий документ у разі смерті співвласника учасник спільної сумісної власності може в нотаріальному порядку. Таким чином власне з моменту отримання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 жовтня 2020 року за вихідним №17/02-31 розпочався перебіг строку позовної давності. При цьому, суд враховує, що рішенням Збаразького районного суду від 12 січня 2022 року (справа №607/24997/18) відмовлено у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про визнання права власності на частину майна, яке було придбано у шлюбі із покійною дружиною [PERSON] . За результатами перегляду даного рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження рішення залишено без змін. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Статтею 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Частина 2 статті 72 Сімейного кодексу України передбачає: до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. У постанові Верховного Суду від 06.12.2023 по справі №212/10834/21 зроблено наступний висновок, що з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року. Згідно з ч.2 ст.263 ЦК України, у разі виникнення обставин для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Відповідно до ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з п.21 ч.2 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 72, 128, 129, 139 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. З метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19 Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 був введений карантин (дата набрання чинності 12.03.2020), дія якого неодноразово продовжувалась відповідними постановами КМ України до 30.06.2023. У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №679/1136/21 зазначено, що у п.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону №540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 за № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» з 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин, який продовжений до 31 серпня 2021 року. Тобто строки, визначені ст.72 СК України, ст.ст.257, 258 ЦК України, були продовжені на час карантину, а тому слідує, що на момент звернення позивача з цим позовом, строк позовної давності не закінчився. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19). Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності, зокрема,Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.19, який з-поміж іншого передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності встановлені, ст.257-259 ЦК України. Так, відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону №3450-ІХ від 08.11.2023) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. У зв`язку з військовою агресією проти України указом Президента від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»,затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ«Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась відповідними указами Президента України, крайнім з яких є указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.04.2025 № 235/2025, що затверджено Законом від 16.04.2025 № 4356-ІХ, який продовжує дію воєнного стану до 07.08.2025. Отже,

Outcome: approved