Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

18.12.2024р. ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1090274 від 30.10.2023 року в розмірі 33949 грн. 98 коп., з яких 6999,97 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 26950,01 грн сума заборгованості за процентами. В обгрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за вказаним договором. Ухвалою суду від 22 січня 2025 року відкрито провадження у даній справі та постановлено здійснити її розгляд в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, також в цій ухвалі роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Вказана ухвала двічі надсилалася відповідачу рекомендованим поштовим відправленням за адресою, за якою останній зареєстрований, поштове відправлення востаннє повернуте з відміткою «за закінченням терміну зберігання», яка проставлена 03.04.2025 року, що відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України слід вважати днем вручення цього судового рішення. Станом на 25.12.2025 року відзив на позов від відповідача до суду не надійшов. Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходили. За відсутності таких клопотань, суд, у відповідності до ч. 13 ст. 7, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу за наявними у ній матеріалами. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.10.2023 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (ТОВ «Селфі Кредит», Товариство) та [PERSON] було укладено договір № 1090274 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» (далі- Договір) за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт (п. 1.1 Договору) /а.с. 6-9/. Згідно з умовами п.1.3, п. 1.4, п. 1.5.1, п. 1.5.2, п. 2.1 Договору відповідач отримав кредит в розмірі 7000 грн на платіжну картку № [NUMBER] , строком на 360 днів, стандартна процентна ставка становить 2,2 % в день, знижена процентна ставка - 0,01% в день. За користування кредитом відповідач зобов`язався сплачувати фіксовані проценти кожні 30 днів у строки, передбачені Додатком № 1, та повернути кредит у строк до 24.10.2024р. Згідно з Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 1090274 від 30.10.2023 року, сторони погодили графік платежів, зі змісту якого вбачається, що загальна вартість кредиту складає 57841 грн /а.с.9, зворот/. Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з п.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідач за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «В661» підписав електронний договір, який містив усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомився до моменту укладання. Тобто сторони уклали договір в електронній формі та досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». На виконання умов цього договору ТОВ «Селфі Кредит» відповідачу було надано кредит у сумі 7000 грн., що підтверджується інформацією про рух коштів по картці [PERSON] /а.с. 81/. Також слід зазначити, що відповідачем в укладеному договорі зазначалась картка [NUMBER] для перерахування на неї кредитних коштів, а з наданої на запит суду АТ Універсал Банк» інформації (лист від 03.10.2025 року за вих. № БТ/8318) вбачається, що картка [NUMBER] , яка відповідає цій масці, емітована саме на ім`я [PERSON] /а.с. 80/. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. [PERSON] здійснив часткову оплату нарахованих відсотків у сумі 4779,59 грн та тіла кредиту в сумі 0,03 грн за договором. Але всупереч наведеним умовам договору та вимогам закону, відповідач належним чином свої зобов`язання за цим договором не виконував, у визначені цим договором строки тіло кредиту та проценти не сплатив, внаслідок чого у відповідача за розрахунком ТОВ «Селфі Кредит» утворилась заборгованість за договором /а.с. 59-63/. Слід зазначити, що 30.05.2024 р. між ТОВ «Селфі Кредит» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) було укладено договір факторингу № 30052024, у відповідності до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги за договором № 1090274 про надання споживчого кредиту від 30.10.2023 року щодо відповідача /а.с. 51-55/. Відповідно до умов п. 1.1., 1.2 цього договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило ТОВ «Селфі Кредит» фінансування за договором факторингу № 30052024 від 30.05.2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією № 21391 від 31.05.2024 року /а.с. 57/ та 30.05.2024 р. між Клієнтом і Фактором відбулося підписання Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за вказаним договором факторингу /а.с. 56/. Таким чином, як вбачається з витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 30052024 від 30.05.2024 року /а.с. 16/ ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» передані вимоги до [PERSON] за договором № 1090274 про надання споживчого кредиту від 30.10.2023 року, що також підтверджується наданим позивачем Реєстром боржників в частині зобов`язань боржника [PERSON] /а.с. 58/. Слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про визнання договору факторингу недійсним. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Однак, всупереч умовам договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань. Після відступлення права грошової вимоги, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості зі сплати процентів та не повернув тіло кредиту після закінчення строку кредитування /а.с.17/. Доказів повернення відповідачем [PERSON] позивачу отриманих у кредит від ТОВ «Селфі Кредит» за договором № 1090274 про надання споживчого кредиту від 30.10.2023 року грошових коштів у повному обсязі, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення заборгованості за сумою (тілом) кредиту 6999 грн. 97 коп. (7000-0,03) є обґрунтованою. Водночас, перевіряючи правильність нарахованої суми заборгованості по процентам за користування кредитом, суд виходить з наступного. 22 листопада 2023 року прийнято Закон України № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон № 3498-IX), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п. п. 6 п. 5 Розділу І Закону № 3498-IX) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (п. п. 13 п. 5 Розділу І Закону № 3498-IX). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно з п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5 %, з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1 %. Як встановлено вище, що відповідач отримав кредит 30.10.2023 року, тобто до набрання чинності Законом N 3498-IX. Відповідно до приписів п. 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону N 3498-IX дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання ним чинності, отже застосовуються і до спірних договірних правовідносин, які тривали після 24.12.2023р. Враховуючи викладене, суд вважає, що розмір процентів за користування кредитом не мав виходить за граничні межі відсотків, встановлених законом на момент їх нарахування. Виходячи з викладеного, проценти підлягають розрахунку наступним чином: за період з 30.10.2023 року по 22.04.2024 року в розмірі 25877,60 грн. (в межах заявлених вимог), за період з 23.04.2024 по 30.05.2024 року в розмірі 3990 грн. (7000 x 1.5 x 38 : 100). Загальна сума процентів, яка підлягає стягненню з відповідача становить 25088,01 грн. (29867,60 грн. 4779,59 грн.) Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частина 2 ст. 13 ЦПК України визначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідач в даній справі не скористався своїми правами щодо подання заперечень на позовну заяву, доказів на їх підтвердження. З урахуванням наведених висновків щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором зі своєчасного повернення кредиту, сплати процентів, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача загальної заборгованості у розмірі 32087,98 грн. На думку суду, наявність та розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у вказаному вище розмірі витікає з умов укладеної угоди, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем. З огляду на викладене, суд вважає за правомірне позов задовольнити частково. З урахуванням викладеного, вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно обсягу задоволених вимог у розмірі 2862 грн 07 коп.

Outcome: partial