Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

Представник позивача Городніщева Є.О. в інтересах позивача через систему «Електронний суд» 27.01.2025 звернулась до суду з зазначеною позовною заявою, за змістом якої просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №4313995 від 20.01.2024 у загальній сумі 109 197,73 гривень, яка складається з: суми заборгованості за основним боргом - 12 999,98 гривень, за процентами, нарахованими певісним кредитором, - 73 122,75 гривень, процентами, нарахованими позивачем за 71 календарний день, - 23 075,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.01.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4313995 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах, встановлених Договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов?язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов?язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов?язки, передбачені Договором. Сторона позивача стверджує, що за взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: п. 1.2. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 8 000 гривень. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 350 днів: з 20.01.2024 по 04.01.2025. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Так, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало кредит в сумі 8 000 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ "ПЕЙТЕК УКРАЇНА". При цьому, як видно з позовної заяви, сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення клієнтом першого платежу за Договором, відповідно до Графіку платежів (п.1.3 цього Договору). Враховуючи зазначені вище умови Договору, 04.02.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем укладено Додатковий договір до Договору № 4313995 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20.01.2024. Сторони за взаємною згодою домовились, що згідно умов цього Додаткового договору Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.2. Додаткового договору). Сума кредиту, яка надана згідно з Додатковим договором складає: 5 000 гривень. Відповідно до зазначених вище умов Додаткового договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачкою, як вказано у позовній заяві, виконало та надало кредит в обумовленій сумі, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ "Універсальні Платіжні Рішення". При цьому, представниця позивача наголошує, що Кредитний договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Клієнта, якщо інший момент набуття чинності не передбачено умовами Кредитного договору. Окремо у позовній заяві наголошено, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» не є банківською установою, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Зарахування кредитних коштів на платіжну карту Відповідача відбулось через платіжні системи ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» та ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА». Згідно з п.3.1. Договору, як стверджує представник позивача, проценти, що нараховуються за цим Договором, є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". Пунктом 1.4.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2,5 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору. Пунктом 1.4.2. передбачено знижену процентну ставку, яка становить 0,88 % в день та застосовується на наступних умовах. Якщо Клієнт до встановленого строку, зазначеного в п. 1.4.2. Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв?язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Клієнт розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання Клієнтом права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Клієнта, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. Окремо стороною позивача наголошено, що відповідно до п. 4.1. Договору, сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку, визначеного в п.4.3. Договору Так, за даними поденного Розрахунку заборгованості за Договором № 4313995 від 20.01.2024 року у період з 20.01.2024 по 25.10.2024 включно Первісним кредитором нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 85 016,20 гривень. У зазначений період Відповідачем здійснено оплати на рахунок Первісного кредитора, спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0.02 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у сумі 11 893,45 гривень. Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед Первісним кредитором, 25.10.2024, як видно з позовної заяви, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу №25/10/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов?язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит Фактору, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про Фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті Боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms - повідомлення) на зазначену в анкеті Боржника електронну адресу та/або телефонний номер. Отже, до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до Відповідача за договором №4313995 від 20.01.2024, при цьому, загальна сума заборгованості склала 92 622,73 гривень, з якої заборгованість з тіла кредиту - 12 999,98 гривень, заборгованості за процентами - 73 122,75 гривень, штрафні санкції 6 500,00 гривень. Крім того, відповідно до доводів сторони позивача, за даними поденного розрахунку заборгованості, сформованого Первісним кредитором, у період з дати укладання Договору, а саме: з 20.01.2024 по 25.10.2024 (Дата укладання Договору факторингу), у відповідача перед Первісним кредитором утворилась заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами у межах погодженого строку дії Договору у розмірі 73 122,75 гривень. Окремої уваги потребує пункт 1.1. Договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 За цим договором Фактор зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов?язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов?язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов?язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Так, відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору № 4313995 строк кредиту 350 днів: з 20.01.2024 по 04.01.2025. Станом на дату укладання Договору факторингу від 25.10.2024 року №25/10/2024, строк дії Договору №4313995 від 20.01.2024 не закінчився. Тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у період з 26.10.2024 по 04.01.2025 (71 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 23 075 гривень. Штрафні санкції до стягнення не заявлені. З урахуванням наведеного, оскільки відповідач протиправно, всупереч умов надання кредиту, не здійснює погашення заборгованості за кредитним договором, право вимоги щодо якого набуло ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 4313995 Ухвалою судді Дмитрюк О.В. від 12.02.2025 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив,яка має відповідати вимогам частини третьої - п`ятої ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Крім того, ухвалою судді Дмитрюк О.В. від 12.02.2025 зобов`язано АТ «Універсал Банк», у строк до 18 березня 2025 року, надати суду: інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також підтвердження факту зарахування коштів 20.01.2024 на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ «Універсал Банк», у сумі 8000 грн., за ініціативою ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 42753492) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ "ПЕЙТЕК УКРАЇНА"; інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також підтвердження факту зарахування коштів 04.02.2024 на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ «Універсал Банк», у сумі 5000 грн., за ініціативою ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 42753492) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ "Універсальні Платіжні Рішення". На підставі розпорядження керівника апарату суду від 15.04.2025 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, відповідно до п. 2.3.43, 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, замінено головуючого суддю Дмитрюк О.В. та 16.04.2025 матеріали цивільної справи передано визначеному головуючому судді Вайнраух Л.А. на підставі протокола повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2025. Ухвалою судді Вайнраух Л.А. від 21.04.2025 постановлено прийняти цивільну справу до свого провадження, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, виклик відповідачки у справі здійснити через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, визначено дату, час і місце проведення судового засідання. Встановлено строки для подання заяв по суті спору. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явиласт, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась неодноразово та належним чином, викликалась до суду у визначений вище спосіб, а також шляхом надіслання судової повістки за останньою відомою адресою реєстрації. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заяв та клопотань до матеріалів справи відповідачем не подано, про причини своєї неявки [PERSON] суд в належний спосіб не повідомила, заяв по суті справи (відзиву) не подав, проте це є правом відповідача відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Відповідну ухвалу судом постановлено під час судового засідання 20.10.2025, в якому судом розпочато з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, встановлено порядок дослідження доказів (дослідити позовну заяву, вивчити письмові докази), після вивчення позовної заяви оголошено перерву перед дослідженням письмових доказів. 09.10.2025 до справи за допомогою системи «Електронний суд» представником позивача скеровані додаткові пояснення. Разом з цим, суд не приймає дані письмові пояснення представника позивача, враховуючи таке. Види заяв по суті справи чітко визначені нормою ч.2 ст.174 ЦПК України. Крім того, за приписами ч.2, 4, 5 ст.174 ЦПК України підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви). Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне. Відповідних ухвал судом не постановлено. Зазначене обумовлює висновок суду про неможливість прийняття додаткових пояснень, відповідно, суд не бере їх до уваги при розгляді справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. За приписами ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Судом встановлено, що 20.01.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Вебсайт або Мобільний застосунок «Сredit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету (п.1.1). Згідно з п.1.2 на умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 8 000,00 гривень. Відповідно до п.1.2.1 за взаємною згодою Сторін сума кредиту може бути збільшена, про що Сторонами укладається Додатковий договір. При цьому сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення клієнтом першого платежу за Договором, відповідно до Графіку платежів (п.1.3 цього Договору). Відповідно до п.1.3 строк кредитування 350 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до п.1.4 договору, тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: 1.4.1. Стандартна процента ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні Стандартної процентної ставки дорівнює 2.5% та розрахована за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100% = (70 000,00/8 000,00)/350x100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях (п.1.3). 1.4.2. Знижена процентна ставка становить 0,88% за кожен день користування кредитом та застосовується на таких умовах: Якщо Клієнт до 13.02.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Клієнт розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання Клієнтом права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Клієнта, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. Денна процентна ставка за цим Договором у разі використання Клієнтом права на Знижену процентну ставку дорівнює 2.384% та розрахована за формулою: ДПС = (ЗВСК1/ЗРК)/t ? 100%= (66 750,00/8 000,00)/350x100%, де: ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК1 - загальні витрати за кредитом при умові застосування зниженої процентної ставки; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Відповідно до п.1.5.1, 1.5.2. договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредитування 133 839,05% річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 36 255,96% річних. Згідно з п.1.8 договору, мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Разом з цим, у п.2.1-2.2, 2.4, 3.1, 4.5 договору чітко вказано, що Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Дати надання кредиту: 20.01.2024 або 21.01.2024. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п. 2.1. Договору. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості закредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". Повернення кредитної заборгованості Клієнтом, всі платежі та розрахунки, зазначені у цьому Договорі, здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на зазначені в Договорі та/або на Вебсайті банківські рахунки Товариства в національній грошовій одиниці України - гривні. Право кредитодавця укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори обумовлено сторонами у п.5.1.3 договору. Згідно з п.5.1.4. клієнт зобов?язаний у встановлений Договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором. Відповідно до п.9.3 договору договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами з урахуванням особливості його підписання відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та нормативних актів Національного банку України. Договір укладений строком на 365 днів, але у будь-якому випадку Договір припиняється не раніше дати повного повернення/сплати Клієнтом суми кредиту, процентів за користування кредитом та неустойки, у разі наявності штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання, або в дату дострокового повного повернення/сплати Клієнтом суми кредиту, процентів за користування кредитом. Окрім вказаного вище договору, відповідачем за допомогою електронного підпису підписано таблицю обчислення загальної вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту, який містить умови аналогічні Договору. Суд звертає увагу, що згідно з паспортом споживчого кредиту зазначена в ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 21.01.2024 та 05.02.2024 (щодо додаткового договору). Так, згідно з матеріалами справи між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] також укладено додатковий договір до договору №4313995 від 04.02.2024, предметом якого є надання Товариством Клієнту грошових коштів в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, при цьому, Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту, яка надається згідно з цим Додатковим договором складає: 5 000,00 гривень. Згідно з п.1.5 договору строк кредитування та періодичність сплати процентів залишаються незмінними, відповідно до п.1.3 Договору. На підтвердження перерахування коштів позивач надає повідомлення від ТОВ «Пейтек Україна» від 01.11.2024, відповідно до якого на платіжну картку клієнта від ТОВ «Лінеура Україна» перераховано 20.01.2024 о 14-25 годині 8 000,00 гривень, призначення платежу - зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Довідка засвідчена підписом директора Н.Докучаєвої та печаткою вказаної юридичної особи. Договір про організацію переказу грошових коштів №210222-1 від 21.02.2022 долучений стороною позивача та досліджений судом. Крім того, згідно з повідомлення від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 01.11.2024, на платіжну картку клієнта перераховано 04.02.2024 о 12-12 годині 5 000,00 гривень, призначення платежу - зарахування 5 000 грн на картку [NUMBER] . Довідка засвідчена підписом генерального директора Є.Веліканова та печаткою вказаної юридичної особи. Договір про переказ коштів №ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 також долучений стороною позивача та досліджений судом. Станом на 25.10.2024 як видно з розрахунку, заборгованість за договором №4313995 від 20.01.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту становить 92 622,73 гривень, з урахування сплачених сум - 0,02 гривень тіла кредиту та 11 893,45 гривень - процентів за користування кредитом. Так заборгованість складається з тіла кредиту: 12 999,98 гривень, а також 73 122,75 гривень (процентів за користування), 6 500,00 гривень (штрафів). Згідно розрахунком за вказаним договором за період з 26.10.2024 по 04.01.2025 проценти нараховуються виходячи з суми боргу - 12 999,98 гривень, процентна ставка 2,5%. За вказаний період позивачем нараховані відсотки у сумі 23 075,00 гривень. Суд наголошує, що листом АТ «Універсал Банк» від 28.02.2025 за підписом операційного директора Т.Примаченко (на виконання ухвали суду про витребування доказів від 12.02.2025) №БТ/2109 підтверджуються дані про проведення операції по переказу коштів на картковий рахунок № [NUMBER] , зазначена картка емітована на ім?я [PERSON] . Так, згідно з вказаним листом, 20.01.2024 на зазначений рахунок надходили грошові кошти у сумі 8 000,00 гривень. Кошти зараховувались не по реквізитам, а через платіжну систему, тому у банку відсутня інформація щодо призначення платежу, рахунків відправника, відповідно, підтвердити чи спростувати факт того, що платежі надходили від ТОВ «Лінеура Україна» банк не може. Тотожні дані наведені у відповіді стосовно суми 5 000,00 гривень, зарахованої на вказаний картковий рахунок 04.02.2024. Суд наголошує, що відповідно до положень наведених вище договорів кредитні кошти перераховуються позичальнику саме ТОВ «Лінеура Україна», проте, дана обставина наданими стороною позивача доказами не підтверджена, як і перерахування коштів від ТОВ «Лінеура Україна» на рахунки платіжних систем саме для подальшого їх надіслання відповідачці та саме на виконання умов договорів із [PERSON] . Натомість платіжні документи вочевидь мають бути у володінні певної юридичної особи, позаяк такі платежі здійснюються саме з її розрахункового рахунку, відкритого в банківській установі. Суд також встановив, що 25.10.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25/10/2024, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором №4313995. Наявним витягом з реєстру боржників підтверджено включення відповідача, як позичальника за кредитним договором, до додатку №1 договору факторингу. На виконання п. 2.1 договору факторингу для підтвердження переходу від клієнта до фактора прав вимоги стороною позивача долучено акт прийому-передачі реєстру боржників (кількістю 6 091 особа) від 25.10.2024. Судом досліджено також платіжну інструкцію №3475 від 01.11.2024 із призначення платежу: «сплата за договір факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024, без ПДВ». Рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з таких норм цивільного законодавства. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, ст. 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України). Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд під час розгляду справи виходить з того, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Договір, що за своєю правовою природою є двостороннім правочином, є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626, 628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається за загальним правилом - шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень 12 Закону України «Про електрону комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Разом з цим, позивач, посилаючись на укладення між первинним кредитором ТОВ «Лінеура України» і відповідачем договору про надання споживчого кредиту №4313995 від 20.01.2024 та додаткового договору від 04.02.2025, не надає належних та допустимих доказів перерахування кредитних коштів позичальнику у сумах 8 000,00 гривень та 5 000,00 гривень відповідно. Окремо слід зауважити, що сторонами кредитного договору погоджено, що збільшення суми кредиту можливе лише до дати здійснення клієнтом першого платежу за Договором (п.1.3 цього Договору). Дана обставина також не підтверджена належними виписками та / або платіжними документами. Суд наголошує, що доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч.1,2 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у ст.49 Закону України від 07.12.2000 № 2121-111 «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Главою 73 розділу І книги 5 ЦК України врегульовує положення, що стосуються договору факторингу. Так, згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу (як визначено ст.1078 ЦК України) може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України врегульовано, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Разом з цим, згідно з п.11 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є саме фінансовою послугою, тобто, це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 вказаного Закону). Поряд з цим у статті 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що факторинг є кредитною операцією. Відповідно, договір факторингу як договір фінансової послуги спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. Тому, оскільки правова природа договору визначається з огляду на його зміст, суд при його правовій оцінці повинен дослідити його умови, права та обов`язки сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і настання певних правових наслідків. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року в справі № 910/7038/17. Беручи до уваги зміст норми ст. 516 ЦК України, дійсно, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Крім того, суд зауважує, що у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19), від 22 квітня 2024 року у справі № 559/1622/19 (провадження номер 61-12049св23) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Проте, належної виписки, як первинного документа, яка сформована первісним кредитором, або позивачем, матеріали справи не містять, що не дозволяє встановити, чи виконував позичальник свої зобов`язання за кредитним договором (частково або в повному обсязі). На переконання суду, є визначальним, що кредитний договір вважається укладеним не з моменту підписання, а з моменту отримання коштів. Видача кредиту може бути підтверджена рядом документів і найпростішим з них є виписка по рахунку клієнта. Якщо такого документу не має, то суд не має правових підстав задовольняти позовні вимоги. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 191/3566/17 від 13.08.2020 року; № 703/3063/18 від 27.03.2020 року; № 205/7263/18 від 20.03.2020 року; № 755/18920/18 від 29.01.2020 року. Так, позивач не надав суду належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів саме ТОВ «Лінеура Україна» (як передбачено в п.2.1 кредитного договору та тотожному пункті додаткового договору): кошти перераховуються товариством, а не іншою юридичною особою. Матеріалами справи не підтверджено й перерахування коштів в рахунок надання кредитів відповідачці ТОВ «Лінеура Україна» на рахунок зазначених платіжних систем для подальшого їх спрямування [PERSON] . Виходячи з відомостей, наданих АТ «Універсал Банк», як це встановлено судом, відправник платежів, які зараховані на картку АТ «Універсал Банк», емітовану на ім?я відповідача, за результатами виконання ухвали суду про витребування доказів також не встановлений. Ч.1 ст.229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ч.1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду аз захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду за змістом постанови від 14 березня 2019 року в цивільній справі №757/55244/17-ц зауважив, що, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Отже, при вирішенні спору суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду за змістом постанови від 23 липня 2018 року в цивільній справі №760/8892/17 сформулював висновок про те, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Слід зауважити, що процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді справи роз`яснювати необхідність вчинення певних процесуальних дій учасникам (заявлення певних клопотань), оскільки це може призвести до порушення встановленого у статті 6 ЦПК України принципу рівності перед законом і судом. Такий правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду від 30 травня 2023 року у справі № 443/1012/18 (провадження № 61-6304св22). Окремо суд наголошує, що безпосередньо перед укладенням договору факторингу позивач в особі уповноважених осіб мав вивчити документацію, що перебуває у володінні первісного кредитора, наявні ризики, задля ухвалення обґрунтованого рішення щодо укладення відповідного договору та перспективності подальшого стягнення заборгованості. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1-3 ст. 89 ЦПК України). Слід наголосити, що статтею 83 ЦПК України врегульований порядок подання доказів. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Тому, враховуючи наведені вимоги процесуального законодавства позивач зобов`язаний подати усі докази по справі разом із позовною заявою. Процесуальним законодавством встановлено чіткі рамки подачі доказів до суду, після чого суд не вправі приймати подані докази, оскільки буде порушено вимоги принципу змагальності. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. За приписами ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За змістом ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Тому, враховуючи висновки суду, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду у сумі 2 422,40 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 гривень залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed