Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

17.09.2025 [PERSON] інтереси якої представляє адвокат Таращук О.В., до Володимирьского відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування арешту нерухомого майна. В обґрунтування позову зазначила, що заступником начальника відділу ДВС Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Антоневською В.Л. на примусове виконання виконавчого листа №154/409/13-ц відкрито виконавче провадження №40775351 від 15.11.2013 року, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії та номер 40775351 від 15.11.2013 року, де боржником є [PERSON] , [INFO] . Також нею винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії та номер: 46488302 від 12.02.2015 року, де боржником також є [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини прийняла її дочка - [PERSON] , яка є єдиною спадкоємицею після смерті матері. 28.01.2025 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області із заявою про прийняття спадщини, спадкову справу № 16/2025 було заведено 28.01.2025 року. Спадкове майно складається із: земельної ділянки площею 0,693 гектара для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Підгаєцької сільської ради Дубенського (колишній «Млинівський») району Рівненської області, та земельної ділянки площею 0,073 гектара для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Підгаєцької сільської ради Дубенського (колишній «Млинівський») Рівненської області, та земельної ділянки площею 0,1 гектара для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої в [ADDRESS] (кадастровий номер 0710200000:01:004:7428), та нежитлового приміщення магазину « [INFO] » загальною площею 52,0 кв.м., розташоване в [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,0543 гектара для роздрібної торгівлі та надання комерційних послуг, розташованої в [ADDRESS] (кадастровий номер 0720584801:01:001:0168), та квартири номер [ADDRESS] . Відповідно до роз`яснення приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Велимчаниці А.І. від 05 вересня 2025 року № 360/01-16 не є можливим видати свідоцтво про право на спадщину на вищенаведене спадкове майно, оскільки наявний арешт на усе нерухоме майно, що належало [PERSON] . Також роз`яснено, що для подальшого оформлення позивачкою своїх спадкових справ, видача свідоцтв про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у спеціальному розділі 15.11.2013 року зареєстроване обтяження у вигляді арешту за №3401083, за яким Обтяжувачем Відділом державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №40775351 від 15.11.2013року. Також, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у спеціальному розділі 12.02.2015 року зареєстроване обтяження у вигляді арешту за №8709872, за яким Обтяжувачем Відділом державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №46488302 від 12.02.2015року. Отже, приватний нотаріус обґрунтовано та правомірно, у відповідності до вимог чинного законодавства відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. У відповідь на адвокатський запит Володимирський відділ ДВС у Володимирському районі Волинської області зазначили, що відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» лише сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження. Також додатково проінформували, що виконавчі провадження № 40775351 та №46488302 по примусовому виконанню виконавчого листа №154/409/13-ц від 17.05.2013 Володимир-Волинського міського суду Волинської області про: стягнути з [PERSON] в користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11116184000 від 14.02.2007 р. в розмірі 25586 доларів США 51 цент, що в гривневому еквіваленті становить 204512, 97 грн. Стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «УкрСиббанк» 2069, 31 грн судового збору, завершені та знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)). Однак в даному випадку виконавче провадження завершено, а відтак пред`явлення позову до особи, в інтересах якої накладено арешт, не вбачається можливим. Відповідно до п. 3 ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є: державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону. Таким чином, належним відповідачем у справі є орган ДВС, постановою якого накладено арешт. Таким чином, оскільки підставами та предметом поданого позову є захист майнових прав позивача щодо законності подальшого обтяження у вигляді арешту майна, належного на праві власності її померлій матері [PERSON] , накладеного в рамках виконавчих проваджень, у якому позивач не була боржником, вважаємо, що в даному випадку позивачем обрано належний спосіб захисту шляхом подачі позову про скасування арешту. На підставі викладеного просила позовні вимоги задовольнити та скасувати арешт нерухомого майна, яке належить [PERSON] , яка померла [INFO] , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії та номер 40775351 від 15.11.2013 року державним виконавцем відділу ДВС Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області Антоневською В.Л., реєстраційний номер обтяження 3401083 та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у спеціальному розділі запис від 15.11.2013 за № 3401083 про арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії та номер 40775351 від 15.11.2013 року державним виконавцем відділу ДВС Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області Антоневською В.Л., реєстраційний номер обтяження 3401083, реєстратор: Матат А.М., реєстраційна служба Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області. А також скасувати арешт нерухомого майна, яке належить [PERSON] , яка померла [INFO] , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії та номер 46488302 від 12.02.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області Антоневською В.Л., реєстраційний номер обтяження 8709872 та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у спеціальному розділі запис від 12.02.2015 за № 8709872 про арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії та номер 46488302 від 12.02.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області Антоневською В.Л., реєстраційний номер обтяження 8709872, реєстратор: Демчук В.Т., реєстраційна служба Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області. В судове засідання позивачка та її представник адвокат Таращук О.В. не з,явились, надали заяву, що підтримують заявлені позовні вимоги, просять розгляд справи провести за їх відсутності. Представник державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надав до суду заперечення, в яких виклала, що предметом позову в даній справі є зняття арешту з майна, а отже відповідно до усталеної практики ВС відповідачем має бути залучена боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права за законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Представником позивача пред`явлено позов до Володимирського відділу ДВС у Володимирському районі Волинської області, який не є ані боржником, ані особою, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях. Тобто виконавча служба не має правового зв,язку із спірним майном й накладеним на нього арештом. В судове засідання сторони не з,явились, надали заяви про підтримання заявлених позицій та розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, без участі сторін, так як про дату, час і місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків. Судом встановлено наступні обставини. Заступником начальника відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Антоневською Вікторією Леонідівною на примусове виконання виконавчого листа №154/409/13-ц відкрито виконавче провадження №40775351 від 15.11.2013 року, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії та номер 40775351 від 15.11.2013 року, де боржником є [PERSON] , [INFO] . Також заступником начальника відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Антоневською Вікторією Леонідівною винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії та номер: 46488302 від 12.02.2015 року, де боржником є [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , спадщину на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини (з дня смерті) прийняла її дочка - [PERSON] . [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті матері, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 28.01.2025 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області із заявою про прийняття спадщини, спадкову справу № 16/2025 було заведено 28.01.2025 року. Спадкове майно складається із: земельної ділянки площею 0,693 гектара для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Підгаєцької сільської ради Дубенського (колишній «Млинівський») району Рівненської області, та земельної ділянки площею 0,073 гектара для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Підгаєцької сільської ради Дубенського (колишній «Млинівський») Рівненської області, та земельної ділянки площею 0,1 гектара для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої в [ADDRESS] (кадастровий номер 0710200000:01:004:7428), та нежитлового приміщення магазину « [INFO] » загальною площею 52,0 кв.м., розташоване в [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,0543 гектара для роздрібної торгівлі та надання комерційних послуг, розташованої в [ADDRESS] (кадастровий номер 0720584801:01:001:0168), та квартири номер [ADDRESS] . Відповідно до роз`яснення приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Велимчаниці А.І. від 05 вересня 2025 року № 360/01-16 не є можливим видати свідоцтво про право на спадщину на вищенаведене спадкове майно, оскільки наявний арешт на усе нерухоме майно, що належало [PERSON] . Також приватним нотаріусом роз`яснено, що для подальшого оформлення Вами своїх спадкових справ роз`яснюю, що видача свідоцтв про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у спеціальному розділі 15.11.2013 року зареєстроване обтяження у вигляді арешту за №3401083, за яким Обтяжувачем Відділом державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №40775351 від 15.11.2013року. Також, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у спеціальному розділі 12.02.2015 року зареєстроване обтяження у вигляді арешту за №8709872, за яким Обтяжувачем Відділом державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №46488302 від 12.02.2015року. Застосовуючи норми матеріального та процесуального права, суд виходить з такого. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ч.ч.2, 3, ст.81 ч.1 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 5З Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» визначено підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій. Так, згідно п.п.1,9 ч.1ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України, та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ч.3ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Згідно з п.4.16 пункту 4 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі по тексту Порядку), затвердженого наказом від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012 року №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п.4.18 пункту 4 глави 10 розділу II зазначеного Порядку, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Відповідно до п.п.1, 5 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину. Відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час винесення державним виконавцем постанови від 15.11.2013 року про накладення арешту та заборони, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою відповідальність зберігача майна, передбачену законом. Арешт застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації. Згідно зазначеного вище Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Таким чином, звернення стягнення на майно боржника шляхом його арешту та реалізації є заходом примусового виконання рішення суду, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження». Отже, приватний нотаріус Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Велимчаниця А.І. обґрунтовано та правомірно, у відповідності до вимог чинного законодавства відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті Вашої матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , на майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , за наявності арешту за №3401083, за яким Обтяжувачем Відділом державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №40775351 від 15.11.2013року та арешту за №8709872, за яким Обтяжувачем Відділом державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №46488302 від 12.02.2015року. У відповідь на адвокатський запит Володимирський відділ Державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області міжрегіонального управління Міністерства юстиції зазначили, що відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» лише сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження. Також додатково проінформували, що виконавчі провадження № 40775351 та №46488302 по примусовому виконанню виконавчого листа №154/409/13-ц від 17.05.2013 Володимир-Волинського міського суду Волинської області про: стягнути з [PERSON] , в користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11116184000 від 14.02.2007 р. в розмірі 25586 доларів США 51 цент, що в гривневому еквіваленті становить 204512, 97 грн. Стягнути з [PERSON] , в користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 2069, 31 грн судового збору, завершені та знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)). Однак в даному випадку виконавче провадження завершено, а відтак пред`явлення позову до особи, в інтересах якої накладено арешт, не вбачається можливим. Відповідно до п. 3 ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є: державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону. Таким чином, належним відповідачем у справі є орган ДВС, постановою якого накладено арешт. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у спеціальному розділі 15.11.2013 року зареєстроване обтяження у вигляді арешту за №3401083, за яким Обтяжувачем Відділом державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №40775351 від 15.11.2013року. Також, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у спеціальному розділі 12.02.2015 року зареєстроване обтяження у вигляді арешту за №8709872, за яким Обтяжувачем Відділом державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №46488302 від 12.02.2015року. Таким чином, арешт на нерухоме майно, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № №40775351 від 15.11.2013 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №46488302 від 12.02.2015 року відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, на даний час втратив чинність. Однак державним виконавцем в межах вищенаведених виконавчих проваджень було винесено постанови про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника та накладено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] . Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною першою статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII та Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV у редакцій чинній на момент виникнення обставин щодо накладення арешту). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 року №904/51/19. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19)). У постанові ВС КЦС у справі № 463/3251/22 від 03.05.2023 р. зазначив, що установивши, що заявник як спадкоємець після смерті свого батька не був залучений стороною виконавчого провадження, в межах якого був накладений арешт на майно останнього, суди попередніх інстанцій - на думку ВС - дійшли правильного висновку, що спадкоємець не є суб`єктом права на подачу такої скарги в порядку ст. 447 ЦПК України, тобто не може звертатись зі скаргою на дії державного виконавця в межах виконавчого провадження, яке завершене. Законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту порушеного права спадкоємця, яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту. Оскільки підставами та предметом поданого позову є захист майнових прав позивача щодо законності подальшого обтяження у вигляді арешту майна, належного на праві власності її померлій матері [PERSON] , накладеного в рамках виконавчих проваджень, у якому позивач не була боржником, суд вважає, що в даному випадку позивачем обрано належний спосіб захисту своїх порушених прав шляхом подачі позову про скасування арешту. Відповідно до п.1 ч.1 ст.32 Закону №606-ХІV від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження» та п.1 ч.1 ст.10 Закону №1404-VІІІ від 02.06.2016 року «Про виконавче провадження», одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника. Згідно ч.1 ст.52 Закону №606-ХІV та ч.1 ст.48 Закону №1404-VІІІ звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилучені та примусовій реалізації. Положеннями ч.ч.1,2 ст.57 Закону №606-ХІV та ч.ч.1,2 ст.56 Закону №1404-VІІІ передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника. Підстави для зняття арешту з майна боржника за рішенням суду або державним виконавцем визначені ст.60 Закону №606-ХІV та ст.59 Закону №1404-VІІІ. Відповідно до п.1 ч.1 ст.32 Закону №606-ХІV від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження» та п.1 ч.1 ст.10 Закону №1404-VІІІ від 02.06.2016 року «Про виконавче провадження», одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника. Згідно ч.1 ст.52 Закону №606-ХІV та ч.1 ст.48 Закону №1404-VІІІ звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилучені та примусовій реалізації. Положеннями ч.ч.1,2 ст.57 Закону №606-ХІV та ч.ч.1,2 ст.56 Закону №1404-VІІІ передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника. Підстави для зняття арешту з майна боржника за рішенням суду або державним виконавцем визначені ст.60 Закону №606-ХІV та ст.59 Закону №1404-VІІІ. Законом №606-ХІV питання щодо зняття арешту з майна боржника, скасування інших заходів примусового виконання рішень, виключення записів з відповідних реєстрів, у разі повернення виконавчого документу стягувачу, врегульовано не було. Ч.2 ст.50 Закону №1404-VІІІ у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно ч.ч.1, 2, 4 ст.40 Закону №1404-VІІІ від 2 червня 2016 року «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент звернення позивача до виконавчої служби із заявою про скасування заходів примусового виконання рішення у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Інформація щодо того, що виконавче провадження було закінчене, відсутня, проте відповідно до розділу XI Правил роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України No1829/5 від 07.06.2017 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить З (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Згідно з п.1. розділу Х Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 № 1829/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08 червня 2017 р. за № 699/30567, завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше 01 серпня поточного року та 01 лютого наступного року, а відповідно до п.1 розділу IX вказаних Правил передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Пунктами 9.9 та 9.11 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року N 2274/5, чинного на момент винесення постанови про накладення арешту, було передбачено, що відбір виконавчих проваджень для знищення та їх знищення здійснюються один раз на рік, не пізніше 1 березня поточного року. З врахуванням того, що відповідно до відповіді відповідача на адвокатський запит представника позивача, матеріали виконавчого провадження знищені, а відповідно до положень зазначених вище нормативно-правових актів знищуються лише завершені виконавчі провадження, приходимо до висновку про те, що виконавче провадження було завершено, а при завершенні виконавчого провадження органом ДВС, в порушення вимог закону, арешт не було скасовано. Ст.2 Закону України «Про міжнародні договори» передбачено, що міжнародний договір України - укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим суб`єктом міжнародного права, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох пов`язаних між собою документах, і незалежно від його конкретного найменування (договір, угода, конвенція, пакт, протокол тощо). Згідно з ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч. 2,4 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ ( рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. За вказаних обставин, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту з майна, накладеного у завершеному виконавчому провадженні, порушує права власника на мирне володіння своїм майном. Згідно з ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Ст.181 Цивільного кодексу України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Ч.1 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Право власності на нерухоме майно за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не зареєстровано, а відтак у позивача, в силу приписів закону, не виникло. Однак частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, а ч.3 ст.1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Національне законодавство не містить термінів «правомірні очікування» та «законне сподівання». При цьому, ці терміни часто застосовуються в практиці Європейського суду з прав людини. Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції, вважаються законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. Відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини поняття «майно» включає в себе, як «фактичне майно», так і майнові цінності, у тому числі і тоді, коли особа може претендувати на відповідну власність, тобто мати на неї право, про що зазначено у справі «Совтрансавто-Холдинг проти України» (заява № 48553/99). Саме по собі право на майно може розглядатися за змістом ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо таке право буде конкретним, належним чином визначене у заявах. Заявлення особою про своє право власності може означати «володіння майном», про яке йдеться у ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо є достатні підстави для забезпечення цього права через суд. В таких випадках, під час розгляду справи Європейським Судом, право заявника не може вважатися «наявним» відповідно до національного законодавства тому Суд визнає порушеним не право, а встановивши факт законного сподівання визнає порушеним правомірні очікування заявника. Аналіз практики Європейського суду з прав людини, дає можливість зробити висновок про те що права власності на об`єкт нерухомого майна породжує право «правомірних очікувань» та «законного сподівання» на вільне володіння, користування та розпорядження майном. Враховуючи наведені норми Конвенції та усталені практику ЄСПЛ, на думку суду відмова у задоволенні позову призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Таким чином, суд враховуючи встановлені обставини, вищенаведені вимоги закону та усталену судову практику, приходить до висновку, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при завершеному виконавчому провадженні є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушує право позивача, яке підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт, враховуючи, що арешт майна має тимчасовий характер як засіб забезпечення виконання, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками судового розгляду до прийняття процесуального рішення. При цьому стороною відповідача не наведено переконливих аргументів та не надано достеменних доказів того, що чинність арешту є доцільною та виправдовує таке втручання у права власності позивача як майбутнього власника. Таким чином, заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved