Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

07.11.2025 позивач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Біліченко О.О., через систему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що з у період з 2003 року по 2025 рік працював у ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь», в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на посаді «підручний сталевара мартенівської печі».04.03.2025 року Позивач звільнився з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» за ст. 38 КЗпП України .Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 24.07.2025 року, №8/68, виданим ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України» Клініка професійних захворювань.Позивачу встановлено професійні захворювання: « Хронічна шийна С5, С6 ліворуч та поперекова L4 ліворуч радикулопатія в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами;Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкого ступеню (2 ст.); Хронічний бронхіт 2 ст., фаза неповної ремісії, прикореневий пневмосклероз, ЛН 1-2 (першого-другого) ст.».Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02.09.2025 року (Форма П-4):Пункт 9: Дата встановлення остаточного діагнозу за вказаними вище професійними захворюваннями 24.07.2025 року.Пунктами 17, 18 цього Акту встановлено таке:«Хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи Позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» (2і рік, 02 місяці).Причиною виникнення отриманих Позивачем професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів, перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту шум,хімічні фактори, тощо, фактичні показники яких значно перевищують нормативні».Згідно пунктів 11.1., 16, 17.1.6., 17.2.3., 17.2.4. Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за № 52/25/6063/ В (рішення від 06.10.2025 р. № 52/25/6063/Р, складеному у КНП «МІСЬКА ЛІКАРНЯ ЕКСТРЕНОЇ ТА ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ» ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ) ступінь втрати професійної працездатності Позивача внаслідок професійних захворювань складає 50 (п`ятдесят) %, Позивач визнаний особою з інвалідністю 3 групи.Таким чином, вважає встановленим безумовний причинний зв`язок між виникненням у Позивача професійних захворювань та, як наслідок цього, втратою працездатності на 50 %, і роботою на підприємстві Відповідача.Вважаю, що за таких обставин з боку роботодавця (Відповідача) Позивачу має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я (а саме отриманням професійного захворювання).Отримання Позивачем професійного захворювання, і як наслідок цього втрата професійної працездатності на 50 % - призводить його до фізичних та моральних страждань, які мають бути компенсовані одноразово Відповідачем. Просить стягнути з відповідача одноразово грошову суму, як відшкодування завданої моральної шкоди, в розмірі 50000,00 грн., а також судові витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 18.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання з викликом сторін. 03.09.2025представник відповідачаПАТ «ЗМК«Запоріжсталь» НіколенкоМ.М.через систему«Електронний суд`подав досуду відзивна позовнузаяву,в якомупросить суду задоволенніпозову відмовити.В обґрунтуваннязаперечень вказав,що підчас працевлаштуванняна ПАТ«Запоріжсталь» [PERSON] був ознайомленийз важкимита шкідливимиумовами праціта надавсвою добровільнузгоду нароботу уцих умовах.Під часроботи наПАТ «ЗМК«Запоріжсталь» [PERSON] щороку проходивперіодичні медичніогляди,у зв`язкуз чим,допускався дороботи засвоєю професією,що підтверджуєтьсямедичними довідкамипро проходженняпопереднього (періодичного)медичного огляду.Факт допускупозивача дороботи свідчить,що вінбув визнанийпридатним дляроботи засвоєю професією.Жодної інформаціїстосовно виявленняпочаткових стадійбудь-якихпрофесійних захворювань,рекомендацій відноснопозивача пронеобхідність проходженнядодаткових обстеженьабо лікуваннявідповідач відмедичного закладу,який проводивперіодичні тапозачергові медичніогляди (ТОВ«Вітацентр»)не отримував.Тобто,протягом роботи [PERSON] на ПАТ«Запоріжсталь» тана моментйого звільненняз підприємства,відсутні будь-якідокази наявностіу ньогопрофесійних захворювань.Отже, [PERSON] добровільно приступивдо виконаннятрудових обов`язківза своєюпрофесією,від дорученоїроботи вінне відмовлявся,про те,що привиконанні роботистворювалася виробничаситуація небезпечнадля йогожиття абоздоров`япозивач адміністраціюПАТ «Запоріжсталь`не повідомляв.При цьому роботодавцем позивачеві надавалися передбачені законодавством пільги і компенсації, зокрема, він був забезпечений лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, мав право на додаткову оплачувану відпустку 7-14 днів, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі. В процесі трудової діяльності позивач забезпечувався санітарно-побутовими приміщеннями, спецодягом, спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту відповідно до галузевих норм. З наданих до позовної заяви документів не вбачаються жодні докази про наявність у позивача професійного захворювання під час виконання ним трудових обов`язків. Також зазначає,що згідноп.3.8.Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ПАТ«Запоріжсталь»,товариство не несе відповідальність за стійке погіршення стану здоров`я працівників,що спричинило втрату працездатності,в тому числі часткову,у результаті роботи понад встановлений періоду шкідливих та особливо шкідливих умовах праці,на посадах і професіях,що дають право напільгове пенсійне забезпечення за Списками №1,№ 2,затвердженими відповідно до Закону України «Пропенсійне забезпечення».Аналогічне посилання міститься вп.20Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4від 02.09.2025. Згідно п.17 вказаного Актухронічне професійне захворювання у позивача виникло внаслідок відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу через відсутність скаргу позивача на стан здоров`я та ознак його погіршення під час проходження ним періодичних медичних оглядів.Таким чином,стан здоров`я позивача обумовлений його власними діями/бездіяльністю,а такі причини виникнення професійного захворювання у нього як відсутність правових підстав для переведення на іншу роботу через відсутність скарг у позивача на стан здоров`я під час проходження ним періодичних медичних оглядів не залежать від відповідача.Позивач не дбав про особисту безпеку і здоров`я, не повідомляв роботодавця про свій дійсний стан здоров`я, про необхідність проведення позачергового медичного огляду, тому однією з суттєвих причин втрати працездатності позивача є його власні дії /бездіяльність. Також зазначив, що позивач не довів неправомірність поведінки ПАТ «Запоріжсталь», внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода, наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не навів розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Звертає увагу, що згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 52/25/6063/В від 06.10.2025 позивачу встановлено ступінь втрати працездатності 50 % тимчасово на період з 24.07.2025 по 21.09.2026 (дата повторного оцінювання відсотка непрацездатності ) ,третю групи інвалідності зідно п..17.1.8 Витягу також встановлено не безстроково, а з повторним оцінюванням 21.09.2026.У п.16 Витягу також прямо зазначено, що хворий визнаний особою з інвалідністю терміном на один рік. Таким чином, визначений ступінь втрати професійної працездатності позивача на рівні 50 % є тимчасовим та не є остаточним, як і встановлена позивачу третя група інвалідності та позивач не позбавлений права працювати. Розмір заявленої моральної шкоди у сумі 50 000,00 грн. є завищеним та таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. 03.12.2025представник позивача адвокат БіліченкоО.О.через систему«Електронний суд`подав досуду відповідьна відзивпредставника ПАТ«ЗМК «Запоріжсталь»,в якійвказав,що припинитироботу внаслідокнаявності шкідливихфакторів єне обов`язком,а правомробітника,в тойчас,як створеннябезпечних умовпраці дляробітника єбеззаперечним обов`язкомроботодавця.Позивач,зі свогобоку,законодавства щодобезпеки праціне порушував,принаймні будь-якихдоказів такогопорушення зісторони позивача,відповідачем ненадано.Можлива обізнаністьпрацівника ізшкідливими умовамине нівелюєобов`язкироботодавця щодостворення дляпрацівників безпечнихумови праціта відповідальностіза відсутністьтаких умов.Відсутність від позивача завесь періодроботи напідприємстві відповідачаскарг,проходження обов`язковихмедичних оглядівжодним чиномне впливаєна чинністьта вагомістьвисновків,встановлених Медичнимвисновком ЛЕКта Актомрозслідування причинвиникнення хронічногопрофесійного захворювання(ФормаП-4).Позивач неє спеціалістомз охоронипраці тане володієфаховими знаннямидля того,щоб визначити,що порушуютьсяумови праці.Вказану функціюна підприємствіповинні виконуватиокремі фахівці,до якихпозивач невідноситься.Порушенням умовпраці напідприємстві відповідачає самеперевищення нормГДК шкідливихфакторів,зокрема,зафіксованих наробочому місціпозивача (щоі вплинулона виникненняпрофесійного захворювання).Цей фактвстановлено тапідтверджується доданимидо позовудокументами (медичнийвисновок ЛЕК,Акт розслідуванняпричин виникненняхронічного професійногозахворювання (ФормаП-4),Інформаційна довідкапро умовипраці),що спростовуєдоводи представникавідповідача провідсутність винита порушеньз бокувідповідача законодавствапро працю.Результати проходженняобов`язкових медичнихоглядів неспростовують юридичнусилу Актурозслідування причинвиникнення хронічногопрофесійного захворюванняі йоговисновку.Відсутність визначенихв Актівинними фізичнихосіб (посадових)не можесаме пособі виключативідповідальності самеюридичної особи(відповідача),до якогопред`явлено позов.Факт наявностіморальних стражданьпозивача внаслідокотримання пошкодженняйого здоров`япідтверджено наявнимив матеріалахсправи медичнимидокументами.Заявлена цінапозову 50000грн.цілком співвідноситьсяіз глибиноюстраждань позивачавнаслідок отриманоїморальної шкодичерез втратуздоров`я,професійної працездатності та отримання ним інвалідності.Факт встановлення втрати працездатності не безстроково, а із зазначенням дати наступного огляду, сам по собі не має ніякого правового значення у порівнянні з ситуацією, коли особі встановлюється така втрата безстроково. Просить позов задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., а також стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 11000,00 грн. Представник позивача адвоката Біліченко О.О. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» Ніколенко М.М. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив у задоволенні позову та стягненні витрат на правничу допомогу відмовити. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи,дійшов наступного. Судом встановлено, що у період з 2003 року по 2025 рік працював у ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь», в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на посаді підручний сталевара мартенівської печі мартенівського цеху. 04.03.2025 року Позивач звільнився з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» за ст. 38 КЗпП України. Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 24.07.2025 року, №8/68, виданим ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України» Клініка професійних захворювань.Позивачу встановлено професійні захворювання: « Хронічна шийна С5, С6 ліворуч та поперекова L4 ліворуч радикулопатія в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами;Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкого ступеню (2 ст.); Хронічний бронхіт 2 ст., фаза неповної ремісії, прикореневий пневмосклероз, ЛН 1-2 (першого-другого) ст.». Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02.09.2025 року (Форма П-4):Пункт 9: Дата встановлення остаточного діагнозу за вказаними вище професійними захворюваннями 24.07.2025 року.Пунктами 17, 18 цього Акту встановлено таке:«Хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи Позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» (2і рік, 02 місяці). Причиною виникнення отриманих Позивачем професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів, перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту шум,хімічні фактори, тощо, фактичні показники яких значно перевищують нормативні». Згідно пунктів 11.1., 16, 17.1.6., 17.2.3., 17.2.4. Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за № 52/25/6063/ В (рішення від 06.10.2025 р. № 52/25/6063/Р, складеному у КНП «МІСЬКА ЛІКАРНЯ ЕКСТРЕНОЇ ТА ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ» ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ) ступінь втрати професійної працездатності Позивача внаслідок професійних захворювань складає 50 (п`ятдесят) %, Позивач визнаний особою з інвалідністю 3 групи. Таким чином, вважає встановленим безумовний причинний зв`язок між виникненням у Позивача професійних захворювань та, як наслідок цього, втратою працездатності на 50 %, і роботою на підприємстві Відповідача.Вважаю, що за таких обставин з боку роботодавця (Відповідача) Позивачу має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я (а саме отриманням професійного захворювання).Отримання Позивачем професійного захворювання, і як наслідок цього втрата професійної працездатності на 50 % - призводить його до фізичних та моральних страждань, які мають бути компенсовані одноразово Відповідачем. Крім того встановлено, що [PERSON] під час роботи на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» проходив періодичні медичні огляди за результатами яких визнавався придатним для роботи за професією, забезпечувався спецодягом . Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.43 Конституції України, ст.2 КЗпП Україникожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно зі ст.153 КЗпП України,на всіхпідприємствах,установах,організаціях створюютьсябезпечні інешкідливі умовипраці.Забезпечення безпечнихі нешкідливихумов праціпокладається нароботодавця,крім випадківукладення міжпрацівником тароботодавцем трудовогодоговору продистанційну роботу.Умови праціна робочомумісці,безпека технологічнихпроцесів,машин,механізмів,устаткування таінших засобіввиробництва,стан засобівколективного таіндивідуального захисту,що використовуютьсяпрацівником,а такожсанітарно-побутовіумови повиннівідповідати вимогамнормативних актівпро охоронупраці. Роботодавець повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, що запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань у працівників. Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці»роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно з ч.1 ст.173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з ч.8ст.30Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положеньЦивільного кодексу УкраїнитаКодексу законів про працю України. Статтею 237-1КЗпП України передбачено,що відшкодуванняроботодавцем моральноїшкоди працівникупровадиться уразі,якщо порушенняйого законнихправ,у томучислі внаслідокдискримінації,мобінгу (цькування),факт якогопідтверджено судовимрішенням,що набралозаконної сили,призвели доморальних страждань,втрати нормальнихжиттєвих зв`язківі вимагаютьвід ньогододаткових зусильдля організаціїсвого життя. Прядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст.23ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань,погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховний Суд у постанові від 12.04.2022 у справі № 225/4242/21 вказав, що вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам було роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно достатті 237-1 КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Саме тому розмір відшкодування моральної шкоди має умовний характер, оскільки немає точних критеріїв майнового вираження душевного болю, спокою, честі, гідності особи, але у будь-якому випадку розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути достатнім для задоволення потреб потерпілого й не повинен призводити до його збагачення. У пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 210/5258/16-ц зроблено висновок, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. З`ясувавши усі обставини справи, оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності та допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач [PERSON] в період тривалого виконання роботи на посаді підручного сталевара мартенівської печі (21 рік 02 місяців), через перевищення впливу шкідливих виробничих факторів, отримав ряд професійних захворювань, в результаті чого йому 24.07.2025 визначено ступень втрати професійної працездатності 50 % із встановленням третьої групи інвалідності, із датою повторного оцінювання відсотка непрацездатності 21.09.2026. Також суд вважає встановленим та доведеним спричинення позивачу [PERSON] моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я під час виконання трудових обов`язків, відповідальність за що покладається на відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь». Представником відповідача факт встановлення професійних захворювань позивачу [PERSON] внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах праці на їх підприємстві фактично не спростовано. Медичний висновок щодо встановлення професійних захворювань та Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання підприємством не оскаржувався. Твердження представника відповідача про те, що позивач був обізнаний із шкідливими умовами праці, погодися на них добровільно, а також те, що під час роботи на стан здоров`я не скаржився, за результатами періодичних медичних оглядів визнавався придатним для роботи за професією, суд відхиляє через те, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та його обов`язокдбати про своє здоров`я жодним чином не знімає з відповідача обов`язку виконати вимог ст.153КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці»щодо забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та не звільняє від відповідальності за їх невиконання. При цьому,суд враховує,що причиноюпрофесійного захворюванняпозивача єне самапо собі робота в шкідливих умовах, а є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого процесу. Відсутність в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02.09.2025 визначення винних фізичних (посадових) осіб не може по собі виключати відповідальність саме юридичної особи (відповідача), до якого пред`явлено позов. Доводи представника відповідача про здійснення підприємством компенсаційних заходів у вигляді безоплатного лікувально-профілактичного харчування, забезпечення спеціальним одягом, взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, не спростовують факту впливу негативних факторів на позивача. Також такі заходи не впливають на право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої у випадку ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків. Як встановлено судом захворювання позивача є професійними,що було встановлено висновком спеціалізованого медичного закладу, а 06.10.2025 експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи після очного розгляду в закладі охорони здоров`я прийнято рішення про встановлення позивачу [PERSON] ступеня втрати професійної працездатності 50% у зв`язку з професійним захворюванням. Враховуючи висновки Конституційного Суду України, викладені в п.4.1 рішення від 27.01.2004 справа №1-рп/2004, суд вважає, що вже сам по собі факт ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків і встановлення втрати працездатності, незалежно від його ступеня, свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди. Також суд враховує, що чинне законодавство не пов`язує відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням, виключно з фактом встановлення групи інвалідності. Наявність інвалідності може бути додатковим чинником для визначення розміру морального відшкодування, але не є обов`язковою умовою для його стягнення. Головною підставою для стягнення моральної шкоди у даному випадку є сам факт ушкодження здоров`я позивача внаслідок професійного захворювання. Ступінь втрати працездатності (навіть часткової, без встановлення інвалідності) є одним із показників, що свідчать про тяжкість ушкодження та теж використовується для визначення розміру відшкодування. Призначення дати повторного оцінювання відсотка втрати професійної працездатності не впливає на право позивача на відшкодування моральної шкоди. Навіть якщо відсоток втрати працездатності буде змінюватися (збільшуватися або зменшуватися) після повторного огляду, сам факт заподіяння моральних страждань вже відбувся і наразі продовжує існувати. Таким чином, навіть якщо позивачу встановлено часткову втрату працездатності без інвалідності і з датою повторного оцінювання відсотка непрацездатності, він має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки ключовим у даному випадку є доведення факту, що професійне захворювання спричинило йому фізичні чи душевні страждання. В даному випадку обставини справи свідчать про те, що позивач має ряд хронічних захворювань, у зв`язку з чим відчуває фізичний біль, потребує спостереження лікарів, йому рекомендовано проходити лікування та йому протипоказана робота в умовах дії фізичних навантажень, шуму, пилу, несприятливого мікроклімату тощо. Вказане однозначно викликає у позивача відповідні фізичні та душевні страждання і вимагає від нього докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди, відсутність доказів спричинення позивачу моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, призводить до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Такі доводи представника відповідача об`єктивно спростовуються встановленими вище обставинами. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд відповідно до ст.23 ЦК України, враховує характер порушення прав позивача, ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, глибину фізичних і моральних страждань позивача, погіршення його здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, зокрема, бере до уваги характер отриманих ним захворювань, внаслідок яких він, будучи працездатним чоловіком у молодому віці 41 року, має достатньою великий ступень втрати професійної працездатності 50%, йому протипоказана робота в умовах дії фізичних навантажень, шуму та пилу тощо, тобто він втратив можливість працювати за обраною професією та мати за цією професією джерело доходу, щоб належним чином утримувати себе та свою родину, вимушений проходити лікування та перебувати під спостереженням лікарів, на що вимушений витрачати як фізичні, так і матеріальні ресурси. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача та необхідність докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Тому, виходячи з вищевказаних обставин, принципу розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу [PERSON] . На підставі викладеного, позов [PERSON] слід задовольнити повністю. Крім того, виходячи з того, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 968,96 (враховуючи подання позову через систему «Електронний суд») підлягає стягненню з відповідача на користь держави Також відповідно до ст.137,141 ЦПК Українисуд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу через наступне. Так, згідно з ч.1, 2, 4, 5ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3ст.141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що в межах цієї справи позивач [PERSON] отримував правову допомогу адвоката Біліченко О.О. та має сплатити за це в загальній сумі 11000,00 грн. Вказані обставини підтверджуються Договором про надання правової допомоги б/н від 17.08.2025, ордером від 17.08.2025, актом приймання виконаних робіт/послуг №1 від 28.11.2025 на суму 11000,00 грн.. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС КЦС від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19 Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. В даному випадку суд приходить до висновку про те, що визначений адвокатом Біліченко О.О. розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним із складністю справи, складністю та обсягом наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом. Вказана справа є незначної складності, має місце усталена судова практика розгляду справ цієї категорії. Розмір витрат, визначених адвокатом на правничу допомогу, беручи до уваги його кваліфікацію та досвід, не можна вважати достатньо обґрунтованим та пропорційним такому обсягу послуг як вивчення первісних матеріалів та юридичні консультації з приводу предмету спору, складання позовної заяви та відповіді на відзив. Отже, виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, критеріїв реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру, враховуючи заперечення представника відповідача під час судового розгляду проти розміру вказаних витрат, суд

Outcome: approved