Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

[PERSON] 01.07.2025 звернувся до суду з позовом до Корюківської міської ради Чернігівської області, [PERSON] , в якому просить суд визнати окремим самостійним об`єктом нерухомого майна - житловим будинком, належну на праві власності [PERSON] , [INFO] , уродженцю с.Пошковка м.Первомайськ Луганської області, 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа якої становить 61.50 кв.м., житлова площа становить 12.50 кв.м. та яка складається: з коридору площею 8.1 кв.м., кухні площею 12.9 кв.м., кімнати площею 12.5 кв.м., тамбуру площею 5.60 кв.м., передпокою площею 12.50 кв.м., санвузла площею 5.50 кв.м., котельної 4.40 кв.м., двох ганку (г- 1), ганку (Г-11) та огорожі. Ухвалою суду від 07.07.2025 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до слухання у відкритому підготовчому судовому засіданні. Цією ухвалою учасникам справи визначено строк для подачі заяв по суті справи. Від відповідача, 28.07.2025 до суду надійшла заява, в якій Корюківська міська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог. Отже, відповідач визнав позовні вимоги [PERSON] . Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідач, [PERSON] , відзиву на позовну заяву не надала. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглядати без його участі. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, у заяві просив розглянути справу без участі представника Корюківської міської ради. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про розгляд справи. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Пошковка, м. Первомайськ, Луганської області, проживає і є зареєстрованим у [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України [NUMBER] виданий 01.03.2000 року Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області. Позивач з 01.09.1984 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , під час якого, на виділеній земельній ділянці розпочали будівництво житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області шлюб між сторонами розірвано у 2003 році. [PERSON] одружилась вдруге і змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». Після розірвання шлюбу сторони не змогли за спільною згодою розділити незакінчений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями, [PERSON] звернулася до суду з позовом про його реальний поділ, рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 11.05.2004 по справі №2-274/2004 позов [PERSON] до [PERSON] було задоволено, за кожним з сторін суд визнав право власності на 1/2 частину незакінченого будівництвом житлового будинку та господарських будівель, розташованих у [ADDRESS] , виділивши ці частки кожному в натурі, позивачу було виділено 1/2 частину незакінченого будівництвом житлового будинку, яка складається з: коридору (2) площею 8.1 кв.м. вартістю 1163 грн., кухні (3) площею 12.9 кв.м. вартістю 1852 грн., кімнати (4) площею 12.5 кв.м. вартістю 1794 грн.; прибудови (а-1) вартістю 3113 грн.; ганку (г-1) - 609 грн.; ганку (Г-11) - 379 грн. та огорожі (1-1) - 140 грн., також судом було встановлено порядок користування присадибною земельної ділянкою, кожному було виділено у користування по 555 кв.м. присадибної земельної ділянки відповідно до виділених частин житлового будинку. У відповідності із рішенням суду позивач облаштував виділену частину житлового будинку: заклав дверний проріз між коридором (2) та кімнатою (6), влаштував окремий облік споживання електроенергії, крім того, закінчив будівництвом свою частину: облаштував у прибудові (а-1) тамбур площею 5.60 кв.м., передпокій площею 12.50 кв.м., санвузол площею 5.50 кв.м., котельню 4.40 кв.м. та виготовив у КРКП «Рампа» БТІ технічний паспорт на виділену частину житлового будинку, згідно якого загальна площа його частини житлового будинку становить 61.50 кв.м., а житлова - 12.50 кв.м. Згідно з довідкою КРКП «Рампа» БТІ №197/06-25 від 13.06.2025, де вказано, що 1/2 частина житлового будинку розташована в [ADDRESS] , житловий будинок цегляний, 100% готовності 5% зносу, загальна площа 1/2 частини будинку становить 61.5 м.кв., житлова площа складає 12.5 м.кв., інвентарна вартість 1/2 частини будинку становить 259121 грн. Виділена в користування позивача частина земельної ділянки площею 555 кв.м., на якій розташована його частина житлового будинку, на даний час не приватизована. Рішенням №186 від 24.09.2009 року виконавчого комітету Корюківської міської ради виділеній йому частині незакінченого будівництвом житлового будинку було присвоєно назву «квартира [ADDRESS] », на даний час виділена частина житлового будинку зареєстрована як незакінчене будівництво і не має статусу «квартира» чи то «житлового будинку». Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 27.10.2020 по справі №736/1065/20 позов [PERSON] було задоволено повністю, визнано окремим цілим домоволодінням належну їй на праві власності 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка складається у житловому будинку: з житлової кімнати площею 17.50 кв.м., житлової кімнати площею 23.80 кв.м., кухні площею 11.00 кв.м., ванної кімнати площею 4.40 кв.м., котельної площею 6.40 кв.м. (загальна площа складає 63.1 м.кв., житлова - 41.3 м.кв., з урахуванням прибудови площею 21.8 м.кв.); з надвірних будівель: сарай Б-1, сарай Б-1-1, погреб В-1, гараж Г-1, літня кухня Д-1, тамбур літньої кухні д-1. Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 11.05.2004 по справі №2-274/2004 незакінчений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реально поділений на дві рівні частини між двома власниками - [PERSON] та [PERSON] , за кожним з них визнано право власності на виділені частини, які фактично є окремими самостійними об`єктами нерухомого майна, згідно судового рішення по справі №736/1065/20 виділена [PERSON] частина вже визнана такою, у зв`язку з чим припинено [PERSON] та відповідача право спільної часткової власності на житловий будинок, тому позивач вважає, що його частина житлового будинку також має бути визнана окремим самостійним об`єктом нерухомого майна - житловим будинком, а не квартирою, бо він не буде мати права на приватизацію земельної ділянки. Для вирішення питання реєстрації своєї частини житлового будинку як окремого самостійного об`єкта нерухомого майна позивач звертався до Корюківської міської ради Чернігівської області, просив допомогти вирішити дане питання, бо на час набрання законної сили судовим рішенням від 11.05.2004 по справі №2-274/2004 вирішення таких питань відносилось до компетенції органів місцевого самоврядування, але спеціалісти міської ради його проінформували, що відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування на даний час не наділений повноваженнями щодо визнання окремим самостійним об`єктом нерухомого майна частини житлового будинку, а присвоєння та зміна поштових адрес об`єктам нерухомого майна на території міської ради допускається щодо частини житлових будинків, реконструйованих і прийнятих в експлуатацію як окремі суміжні житлові будинки з улаштуванням окремих входів. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядженням своїм майном визначено у ст. 317 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 312 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами 1-3 ст. 358 Цивільного кодексу України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Відповідно до ст. 382 Цивільного кодексу України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до ст. 380 Цивільного кодексу України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно - правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Відповідно до ст. 381 Цивільного кодексу України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що позивач володіє на законних підставах виділеною в натурі частиною житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме, на підставі рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 11.05.2004, виділена частина добудована і закінчена будівництвом, що підтверджується довідкою КРКП «Рампа» БТІ №197/06-25 від 13.06.2025, тому є всі підстави для задоволення позовних вимог. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору в розмірі 1295,60 грн. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved