Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

26 серпня 2025 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява адвоката Близнюка Ігоря Володимировича в інтересах [PERSON] про визнання недійними чотирьох договорів купівлі-продажу транспортних засобів, укладених відповідачем 1 з кожним з інших відповідачів (2-5). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] , маючи боргові зобов`язання перед позивачем, з метою їх уникнення, здійснив відчуження належних йому чотирьох транспортних засобів, а отже дані правочини мають ознаки фраудаторних та підлягають визнанню судом недійсними. Ухвалою суду від 03 вересня 2025 року відкрито провадження та призначено дату підготовчого засідання. За клопотанням позивача з сервісних підрозділів МВС витребувано документи щодо перереєстрації належних [PERSON] транспортних засобів на інших співвідповідачів. Зважаючи на те, що точні анкетні дані і адреси проживання відповідачів 2-3 та 5 на час відкриття провадження суду були не відомі, ним прийнято рішення про направлення даним особам копії позовної заяви з додатками після отримання судом інформації щодо адрес проживання та повних анкетних даних вказаних відповідачів від сервісних центрів МВС. Станом на 25 вересня 2025 року від сервісних центрів МВС надійшла запитувана судом інформація. В зв`язку цим ухвалою суду від 25 вересня 2025 року уточнено анкетні дані відповідачів 2-3, 5, які не були відомі суду на час відкриття провадження у справі. Кожному з відповідачів судом крім відповідних ухвал та судових повісток були направлені поштою копії позовної заяви з додатками. Ухвалою суду від 04 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про проведення засідання без участі позивача та його представника, підтримання позовних вимог та відсутність заперечень проти винесення заочного рішення у справі. Будучи належним чином повідомленими судом про час та місце розгляду справи, всі відповідачі не з`явились в підготовче засідання та двічі в судові засідання, відзиву на позовні заяви не подавали. В зв`язку з викладеним, суд, відповідно до положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку за наявними матеріалами. Дослідивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини та правовідносини, які їх супроводжують. З рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 09 березня 2023 року № 551/2272/22, яке 19 вересня 2023 року було залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду і набрало законної сили (а.с.16-26) та копії письмової боргової розписки від 29.12.2019 слідує, що 29 грудня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] в простій письмовій формі укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] 275000 доларів США, а останній зобов`язався повернути позичені кошти до 01 травня 2020 року та сплатити винагороду за користування ними в розмірі 5% за кожний місяць. У зв`язку з невиконанням позичальником [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики, позикодавець [PERSON] 01 листопада 2022 року звернувся за захистом своїх прав до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом про стягнення боргу. Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 09 березня 2023 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики від 29 грудня 2019 року в сумі 764253,96 доларів США,з яких 275400 доларів США в рахунок відшкодування основної суми боргу, 468180 в рахунок відшкодування процентів від суми позики та 20673,86 доларів США в рахунок відшкодування 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання з 02 травня 2020 року по 01 листопада 2022 року. При цьому під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції позичальник [PERSON] не заперечував написання ним боргової розписки, натомість заперечував отримання грошових коштів в сумі 275400 доларів США за нею. 05 грудня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. відкрито виконавче провадження № 73514187 з виконання виконавчого листа Шишацького районного суду Полтавської області від 04.12.2023 № 551/2272/22 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 764253,86 доларів США (а.с.27-28). Постановами даного приватного виконавця від 06.12.2023 та від 07.12.2023 накладено арешт на майно боржника [PERSON] , зокрема транспортні засоби TOYOTA н.з. [NUMBER] , ЗИЛ н.з. [NUMBER] , ЗИЛ н.з. [NUMBER] (а.с. 29-34). З листа-відповіді Територіального сервісного центру МВС № 1245 від 12.09.2025 № 31/29/1245/21-18742-2025 слідує, що [PERSON] належав транспортний засіб - автомобіль PS 253, 1988 року випуску VIN [NUMBER] , шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 14860 куб.см., жовтого кольору, вид палива дизельне пальне, який 14 листопада 2020 року був перереєстрований на ТОВ «НСК-2020» на підставі договору купівлі продажу № 7877/20/005203 від 14.11.2020, виданого ФОП [PERSON] . Автомобілю видано номерні знаки [NUMBER] . Станом на 12.09.2025 він зареєстрований за ТОВ «НСК-2020». Надати копію відповідного договору купівлі-продажу не видається можливим в зв`язку з його знищенням 12.07.2024 по закінченню строку зберігання (а.с.116). З листа-відповіді Регіонального сервісного центра в м. Києві (філія Головного сервісного центру МВС) від 25 вересня 2025 року № 31/26/22-9911-2025 слідує, що [PERSON] належав транспортний засіб ЗИЛ 431412, номерний знак [NUMBER] , 1991 року випуску, синього кольору, шасі (VIN) [NUMBER] , об`єм двигуна 4750 куб см., тип палива дизельне пальне, який 25 червня 2020 року був перереєстрований з [PERSON] на ім`я [PERSON] , [INFO] на підставі договору комісії № 7768/20/001683 від 05.06.2020 та договору купівлі-продажу № 7768/20/001683 від 05.06.2020, укладених у суб`єкта господарювання ТОВ «ПЛАНЕТА АВТО ГРУП» . Станом на 23.09.2025 вказаний транспортний засіб обліковується за [PERSON] . Надати копії документів на підставі яких проводилась перереєстрація не видається можливим в зв`язку з їх знищенням по закінченню трирічного строку зберігання (а.с.130). Лист аналогічного змісту під номером 31/26-500аз від 06.05.2024 був наданий РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві на адвокатський запит, що подавався в інтересах позивача (а.с.100-101). З листа-відповіді Територіального сервісного центру МВС № 5341 від 13.09.2025 № 31/32/5341-18789-2025 слідує, що [PERSON] належав транспортний засіб МАЗ 5337, АВТОКРАН 10-20Т, 1992 року випуску, VIN [NUMBER] , колір червоний, номерний знак [NUMBER] , об`єм двигуна 11150 см. куб, який 02 липня 2020 року був перереєстрований на ім`я [PERSON] , [INFO] .. Надати копії документів на підставі яких проводилась перереєстрація не видається можливим в зв`язку з їх знищенням по закінченню трирічного строку зберігання (а.с.117). З вищевказаного листа та доданих до нього копій документів також слідує, що [PERSON] з 2013 року належав транспортний засіб автомобіль SAAB 9-5, 2002 року випуску, VIN [NUMBER] , колір сірий, номерний знак [NUMBER] , об`єм двигуна 2290 см. куб., тип пального бензин або газ. На підставі договору комісії № 7268/22/1/003459 від 02.09.2022, укладеному між ТОВ «С.П.К.М.» та [PERSON] , а також договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7268/22/1/003459 від 03 вересня 2022 року, укладеному між ТОВ «С.П.К.М.» та [PERSON] даний транспортний засіб було продано [PERSON] за 5000 грн. (а.с. 117-127). З листа Територіального сервісного центру МВС № 5345 від 04.04.2024 № 31/32/5345-19 слідує, що перереєстрація автомобіля SAAB 9-5, 2002 року випуску з [PERSON] на [PERSON] здійснена 16 вересня 2022 року (а.с.92). Позивач стверджує, що відчуження відповідачем [PERSON] вищевказаних транспортним засобом має ознаки фраудаторних правочинів, оскільки маючи невиконані зобов`язання з погашення боргу перед [PERSON] , строк виконання яких настав 01 травня 2020 року, [PERSON] , діючи недобросовісно та зловживаючи правами, з метою недопущення звернення стягнення на майно, здійснив відчуження належних йому транспортних засобів за рахунок яких могли були бути задоволені вимоги боржника про погашення заборгованості. Отже, суду слід з`ясувати чи дійсно правочини щодо відчуження вищенаведених транспортних засобів, які належали відповідачу [PERSON] , мають ознаки фраудаторних, тобто були вчинені боржником на шкоду кредитору. Чинне законодавство України не містить чіткого визначення фраудаторних правочинів. Зокрема, у Кодексі України з процедур банкрутства є посилання на поняття «фраудаторний правочин», однак його визначення відсутнє. Також ознаки фраудаторного правочину та підстави визнання його недійсним вказані у ч. 4 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження». Дана норма передбачає , що укладення протягом строку, зазначеного в частині третій цієї статті, правочину щодо майна боржника, який призвів до неможливості задовольнити вимоги стягувача за рахунок такого майна, є підставою для визнання такого правочину недійсним. У своїй постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України». Відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства віднесено справедливість, добросовісність та розумність. Частиною 3 статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Відповідно до постанови КЦС ВС від 07.10.2020 в справі № 755/17944/18 та постанови ВП ВС від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20 договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях Відповідно до ст. 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд вважає, що доводи позивача про те, що вчинені [PERSON] правочини щодо відчуження належних йому 4-х транспортних засобів не ґрунтуються на достатніх доказах та мають характер припущень. Так, судом встановлено, що дані оспорювані правочини вчинені у достатньо тривалий проміжок часу, а саме у період з 25 червня 2020 року по 16 вересня 2022 року, тобто не можна стверджувати, що вони укладені відповідачем [PERSON] в якомусь терміновому порядку. При цьому всі ці правочини вчинені, не лише до моменту відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості, а й до моменту звернення відповідача [PERSON] до суду із відповідним позовом 01 листопада 2022 року. Зокрема 3 правочини вчинені за 2 роки до вищевказаного моменту. Із рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 09.03.2023 слідує, що [PERSON] категорично заперечував отримання ним в позику від [PERSON] грошових коштів в сумі 275400 доларів США а, отже й наявність у нього зобов`язання щодо їх повернення та сплати процентів за користування ними. За таких обставин, зобов`язання перед [PERSON] з повернення суми боргу, сплати процентів та 3% річних виникло у [PERSON] саме на підставі судового рішення, яке набрало законної сили 19.09.2023. З описової частини цього рішення суду слідує, що ухвалами суду від 22 грудня 2022 року та від 04 січня 2023 року було накладено арешт на майно відповідача [PERSON] у вигляді інших транспортних засобів. Крім того, постановами державного виконавця від 06 та 07 грудня 2023 року накладено арешт на його майно у вигляді квартири в м. Полтаві, трьох транспортних засобів, часток у статному капіталі ТОВ «УКРБУДТРАНС-ТРЕЙД», ТОВ «ТБК «БУДПОСТАЧ» (а.с.29-34). Тобто, відчужені протягом 2020-2022 років [PERSON] чотири транспортні засоби були далеко не єдиним його коштовним майном. Таким чином, з огляду на час вчинення правочинів по відчуженню належних [PERSON] 4-х автомобілів, які мали місце задовго до моменту звернення позивача [PERSON] до суду із позовом про погашення нерухомості, наявності у [PERSON] іншого коштовного рухомого та нерухомого майна, яке не було ним відчужене, а ні до звернення [PERSON] до суду із позовом, а ні після цього, у суду відсутні достатні підстави вважати, що вказані правочини були вчинені з метою подальшого недопущення звернення стягнення на вказане майно та мали наслідком подальшу неплатоспроможність боржника [PERSON] перед кредитором [PERSON] , тобто мають ознаки фраудаторних правочинів та потребують застосування наслідків фраудаторності. Отже, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог повністю чи частково та вважає необхідним відмовити у їх задоволенні. В зв`язку відмовою у задоволені позовних вимог всі судові витрати, понесені позивачем, суд відносить на його рахунок. Документально підтверджені судові витрати відповідачів відсутні, а отже їх розподіл судом не здійснюється.

Outcome: dismissed