Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплачених коштів допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.09.2024 до Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради звернулася [PERSON] із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, до якої було включено інформацію про сина [PERSON] . Відповідачу було призначено та виплачено за період з 01.09.2024 по 31.03.2025 допомогу в розмірі 5000 грн щомісячно. В результаті проведеної верифікації від 17.03.2025 було виявлено, що відповідач, будучи проінформованою про умови призначення допомоги, не повідомила Департамент про зміну місця проживання протягом 14 днів, що призвело до надмірної виплати коштів допомоги ВПО. Державна прикордонна служба України підтвердила, що відповідач виїхала з України 17.12.2024 через пункт пропуску Грушів разом з сином [PERSON] та не повернулася в Україну понад 30 днів. Отже, з 01.02.2025 відповідач не мала права на отримання допомоги ВПО, оскільки перебувала за кордоном разом з сином, та неправомірно отримувала допомогу в період з 01.02.2025 по 31.03.2025 в розмірі 10000 грн. Виплату допомоги на проживання ВПО припинено за результатами проведеної верифікації з 01.04.2025. Листом №08-346 від 18.04.2025, направленим 21.04.2025 на адресу фактичного проживання та електронну адресу, зазначену в заяві, відповідача повідомлено, що в результаті верифікації виявлено, що не має правових підстав на отримання допомоги внутрішньо-переміщеним особам, а також про переплату, яка виникла у зв`язку з тим, що втрачено право на отримання виплати з 01.02.2025. Однак кошти відповідач так і не повернула. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити позовні вимог, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день, час, місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заяви, клопотання, відзив на позовну заяву від неї на адресу суду не надходили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач в поданій заяві про розгляд справи без його участі не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 20 вересня 2024 року [PERSON] повторно звернулася до Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, в якій вказала сина [PERSON] , [INFO] . У заяві відповідач підтвердила, що ознайомлена з умовами надання допомоги (а.с. 7-8). Рішенням Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради від 23 вересня 2024 (номер особового рахунку 4 ) [PERSON] призначено допомогу переміщеним особам на проживаня в загальній сумі на сім`ю 5000 грн щомісячно (а.с.9). Відповідно до довідки від 08 квітня 2024 року №5612-5003220546 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстроване, місце проживання [PERSON] [ADDRESS] ; фактичне місце проживання [ADDRESS] (а.с.10). Згідно з довідкою від 08 квітня 2024 року №5612-5003220547 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстроване, місце проживання [PERSON] [ADDRESS] ; фактичне місце проживання [ADDRESS] (а.с.11). За інформацією Державної прикордонної служби України № 08-01-1443/25 від 27 березня 2025 року, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] виїхали з України 17 грудня 2024 року року через пункт пропуску Грушів та не повернулася в Україну понад 30 днів (а.с.12). Станом на 24 червня 2025 року розмір переплати [PERSON] за період з 01 лютого 2025 року по 31 березня 2025 року становить 10 000 грн, що підтверджується довідкою Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради № 186 від 24 червня 2025 року (а.с.5). Листом № 08-346 від 18 квітня 2025 року позивач повідомив відповідача про припинення виплати допомоги з 01 квітня 2025 року, надмірну виплату на загальну суму 10 000 грн та запропонував в термін до 20 червня 2025 року внести на рахунок Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради надміру виплачену їй допомогу (а.с.15). Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Згідно з ч.1, 4 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього закону. Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього закону, на момент їх виникнення. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ч.1 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»). Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332 затверджений Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок). Відповідно до п.3 Порядку, допомога виплачується щомісяця одному з членів сім`ї у такому розмірі: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 грн; для інших осіб - 2000 грн. Допомога призначається на кожного члена сім`ї, відомості про якого включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. Згідно з п.6 Порядку, якщо отримувач або уповноважена особа повернувся до покинутого місця проживання, виїхав на тимчасове чи постійне місце проживання за кордон або перебуває за кордоном більш як 30 календарних днів підряд чи більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, він зобов`язаний повідомити про такі обставини органу соціального захисту населення/уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради/центру надання адміністративних послуг за місцем перебування на обліку або надіслати заяву з використанням засобів поштового/електронного зв`язку (за технічної можливості з накладенням кваліфікованого електронного підпису або використанням засобів електронної ідентифікації з високим або середнім рівнем довіри відповідно до вимог Закону України Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги). За наявності технічної можливості отримувач допомоги за наявності реєстраційного номера облікової картки платника податків подає повідомлення про відмову від допомоги засобами Порталу Дія, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія). Нарахування та виплата допомоги отримувачу припиняється починаючи з місяця, що настає за місяцем, в якому стало відомо щодо його повернення до покинутого місця проживання, або з місяця виїзду за кордон на постійне місце проживання, або з місяця, що настає за місяцем, у якому строк перебування за кордоном перевищує 30 календарних днів підряд чи більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, або 60 та 90 календарних днів відповідно, в разі прийняття рішення про збільшення зазначеного строку за наявності обґрунтованих причин. Відповідно до п.29 Порядку, у разі неправомірної або повторної виплати отримувачу допомоги за певний період суми такої виплаченої допомоги повертаються отримувачем добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Орган соціального захисту населення з моменту виявлення факту надміру перерахованої(виплаченої)допомоги визначає обсяг неправомірно або повторно отриманих коштів та протягом 30 робочих днів повідомляє про це уповноваженій особі або отримувачу. У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки орган соціального захисту населення вирішує питання про їх стягнення в судовому порядку. Оскільки відповідач, як отримувач допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, виїхала за межі України, не повідомила позивача про зміну місця проживання, позивач здійснив надмірне нарахування та виплату відповідачу суми допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у період з 01 лютого 2025 року до 31 березня 2025 року в розмірі 10 000 грн. У заяві від 20 вересня 2024 року про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідач своїм підписом підтвердила, що ознайомлена з умовами надання допомоги. Тобто, відповідач усвідомлювала ймовірність настання наслідків у разі неповідомлення органу соціального захисту населення про наявність обставин, що можуть вплинути на отримання нею допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Враховуючи, що відповідач добровільно не повернула надміру виплачені їй кошти у вигляді допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, наявні підстави для стягнення суми надміру виплачених коштів, а отже, позов належить задовольнити. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору в розмірі 3028 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved