Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

21.10.2025 року через систему «Електронний суд» до Фастівського міськрайонного суду Київської області представницею акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі, АТ «Ідея Банк», позивач) подано позовну заяву до [PERSON] (далі, відповідач) про стягнення боргу за кредитним договором. За змістом заявлених позовних вимог стверджується, що 21 грудня 2017 року, згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб текст якого розміщено на Інтернет-сторінці Банку, між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду № С-001-011961-17-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. За умовами даної угоди відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії, з максимальним розміром ліміту 200 000 грн., на момент укладення угоди ліміт доступний відповідачу становив 15 000,00 грн. Процентна ставка за користування кредитними коштами становила 24 % річних. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, його заборгованість за кредитним договором станом на 30 вересня 2025 року становить 76 606,32 грн., яка складається із: 25 794,62 грн. прострочений борг, 48 811,70 грн. прострочені проценти. З огляду на вказані обставини, на адресу відповідача було направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 05 серпня 2025 року, однак вказана вимога залишена відповідачем без виконання, грошові кошти в добровільному порядку не сплачено. З урахуванням викладеного, позивач, діючи через свого представника, просить стягнути суму заборгованості з відповідача в розмірі 76 606,32 гривень, з них - 25 794,62 гривень - прострочений борг, 48 811,70 гривень - прострочені проценти, а також судові витрати в сумі 2 422,40 гривень Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін спору. 12 листопада 2025 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності. Заява відповідача про застосування строків позовної давності не може бути взята судом до уваги, оскільки відповідачем не виконано норми ЦПК України щодо направлення документів іншим сторонам. 19 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача до суду надійшли заперечення на заяву відповідача про застосування строків позовної давності. Учасникам справи було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Представник позивача в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити без його участі, підтримав позовні вимоги, протии ухвалення заочного рішення не заперечував (а. с. 6). Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.\~280\~та ч. 1 ст.\~281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши позовну заяву та долучені до матеріалів справи докази, суд вважає встановленими наступні обставин справи. Зокрема, судом встановлено, що 21 грудня 2022 року, на підставі договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, текст якого розміщено на Інтернет-сторінці Банку, між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду № С-001-011961-17-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (а.с.28-29). Згідно угоди максимальний розмір кредитної лінії становить 200 000 гривень, зі строком дії 12 місяців з можливістю автоматичної пролонгації, розмір кредитної лінії у дату укладення угоди, становить 15 000 гривень. Порядок сплати\~процентів за\~користування кредитом\~та їх\~розмір визначені\~в пункту\~3.3\~угоди,\~відповідно до\~якої процентна\~ставка за\~користування кредитом\~становить 24\~%\~річних. Відповідач допустив прострочення виконання зобов`язань щодо повернення тіла кредиту і сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 74\~606,32 гривень, що складається з 25 794,62 гривень борг за тілом кредиту, 48 811,70 гривень борг за процентами. Правильність визначення суми боргу підтверджується банківською випискою по рахунку клієнта (а. с. 37-48). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, АТ «Ідея Банк» звернулося до [PERSON] з вимогою вих. № 12.4.2/ С-001-011961-17-980 від 05 серпня 2025 року про усунення порушених кредитних зобов`язань за договором № С-001-011961-17-980 від 21 грудня 2017 року, а саме протягом 30 календарних днів виконати зобов`язання по кредитному договору та сплатити заборгованість у розмірі 74 606,32 грн. (а. с. 50). Відповідачка, як позичальниця, факт укладення кредитного договору не заперечувала, також не заперечувала факт перерахування їй грошових коштів у сумі, зазначеній в договорі. У відповідності до приписів статі 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і не виходить за межі розрахунку заборгованості, зазначеного в позовній заяві. Суд вважає, що спірні правовідносин сторін урегульовані положеннями ЦК України та Законом України «Про споживче кредитування». Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини. Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину. При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін. Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно приписів\~частини 1\~статті 638\~ЦК України,\~договір є\~укладеним,\~якщо сторони\~досягли згоди\~з усіх\~істотних умов\~договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи зміст наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем у справі надані належні та допустимі докази щодо укладення договору у спосіб, передбачений ЦК України та Законом України «Про споживче кредитування». Тому, з урахуванням презумпції правомірності правочину та відсутності в суду даних про його нікчемність, суд приходить до висновку, що кредитний договір укладено та він є регулятором спірних правовідносин сторін. Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики. Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно приписів пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. З урахуванням викладеного, за відсутності доказів повного чи часткового виконання умов договору позичальником та повернення коштів, суд приходить до висновку, що відповідачем порушені умови кредитного договору, а права позивача, як кредитора, підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості в судовому порядку, що відповідає способам захисту права, встановленим в частині 2 статті 16 ЦК України. Далі, у відповідності до приписів статті 141 ЦПК України, враховуючи повне задоволення позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору. Враховуючи наведене вище,

Outcome: approved