Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

07 липня 2025 року до Корольовського районного суду міста Житомира надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: виконавчий комітет Житомирської міської ради, про позбавлення батьківський прав. Позовна заява підписана представником позивача адвокатом Чайковською Р. А. Позов обґрунтовано тим, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2010 року. Однак, рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 09 червня 2015 року шлюб між ними розірвано. У шлюбі в сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з матір`ю, яка її самостійно виховує та матеріально утримує. З часу припинення шлюбу відповідач про дитину не піклується, не забезпечує її матеріально, не спілкується з нею. Відповідач не бере жодної участі в житті дитини, не вітає її з днями народження, жодного разу не дарував подарунків. Дочка [PERSON] 10 років не бачила батька. Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 09 червня 2015 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1 000 гривень щомісячно. Однак, вказане рішення суду відповідач не виконує, внаслідок чого має заборгованість по сплаті аліментів, розмір якої станом на 17 квітня 2025 року становить 129 864,50 гривень. Відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків без поважних причин. Крім того, відповідач надав нотаріально посвідчену заяву про те, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . На підставі наведеного позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 10 липня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 23 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Чайковська Р. А. в судовому засіданні вимоги позову підтримали з підстав, які наведені в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи Виконавчого комітету Житомирської міської ради Кур`ята В. Ц. у судовому засіданні просив позов задовольнити, оскільки таке рішення суду відповідатиме інтересам дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився. Суд ураховує, що відповідач має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатками, а в подальшому і судові повістки надіслані рекомендованим листом на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Однак, відповідні поштові відправлення повернулись на адресу суду неврученим відповідачу з відміткою пошти про причину повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». А тому, відповідно до змісту п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що отримав судову повістку. Враховуючи наявність всіх умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників справи, а також думку дитини [PERSON] , дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 13). Також установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2010 року, однак рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 09 червня 2015 року шлюб між ними розірвано, а також ухвалено малолітню дочку сторін [PERSON] , [INFO] , залишити на подальше проживання та виховання з матір`ю [PERSON] . Крім того, вказаним рішенням суду ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 000 гривень щомісячно, починаючи з 05 березня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Довідкою-розрахунком державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 17 квітня 2025 року підтверджено, що [PERSON] рішення суду про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , не виконує, має значну заборгованість по аліментах, розмір якої станом на 17 квітня 2025 року становить 129 864,50 гривень (а. с. 17-23). Суд установив, що неповнолітня дитина [PERSON] зареєстрована та фактично проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Місце реєстрації [PERSON] та [PERSON] підтверджено витягами з реєстру Житомирської територіальної громади (а. с. 15, 16). [PERSON] , [INFO] , є ученицею 8-Б класу ліцею № 14 міста Житомира. Відповідно до характеристики [PERSON] , наданої її класним керівником та директором навчального закладу, [PERSON] проживає в неповній сім`ї, її вихованням займається матір [PERSON] , яка належним чином контролює навчальний процес дочки, відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини та спілкується з класним керівником. Батько дитини [PERSON] з дитиною не спілкується, у її вихованні участі не бере, на батьківські збори не з`являвся (а.с. 24). Суд установив, що відповідач [PERSON] 02 червня 2024 року склав заяву, в якій повідомляє, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Така заява 02 червня 2024 року посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Мокрецькою О. О., зареєстрована в реєстрі за № 1101 (а. с. 26). 17 вересня 2025 року рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 1283 затверджено висновок щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради орган опіки та піклування, розглянувши матеріали та з`ясувавши фактичні обставини, встановив, що [PERSON] після розірвання шлюбу з позивачем в сім`ї не проживає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з нею та не цікавиться її життям. [PERSON] відмовився з`явитися на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Житомирської міської ради, зазначивши про те, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. На підставі наведеного, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (ч. 2 ст. 171 СК України). Суд ураховує, що система правосуддя має прислухатися до дітей, серйозно ставиться до їхніх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина [PERSON] , будучи присутньою у судовому засіданні, висловила думку щодо позбавлення батьківських прав її батька [PERSON] та пояснила, що вона батька фактично не пам`ятає, адже востаннє бачила його приблизно 10 років тому. Батько ніколи не цікавився її життям, не спілкується з нею, не вітає її з днями народження. Фактично батько в її житі відсутній. Також дитина зазначила, що в неї немає бажання встановлювати контакт з батьком, оскільки за все її свідоме життя він не проявив інтересу до неї. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, у якій зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що відповідач тривалий час поспіль не бере участі у вихованні дочки [PERSON] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує її необхідними матеріально-побутовими умовами, доглядом, вихованням, не спілкується з нею, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Також суд ураховує, що відповідач багато років поспіль не сплачує аліменти на утримання дитини, а також надав нотаріально посвідчену заяву, в якій не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно дочки. Вказані факти в своїй сукупності свідчать про відсутність у відповідача батьківської любові та відповідальності за життя дитини. З наведених мотивів суд дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Розподіл судових витрат. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову -на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позову, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 гривень. Суд ураховує, що витрати сторони на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність таких доказів позбавляє суд можливості дійти переконливого висновку про реальне понесення позивачем витрат на правову допомогу у цій справі. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що у матеріалах цієї справи відсутнє належне документальне підтвердження понесених витрат позивача на правову допомогу, а тому підстав для розподілу витрат на правничу допомогу адвоката відсутні.

Outcome: approved