Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.03.1989 року Карбунською сільською радою Думбравського району Молдавської ССР було зареєстровано шлюб з відповідачем, актовий запис №2. Сімейне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Між сторонами втрачено почуття любові та поваги один до одного. Сторони шлюбні відносини фактично не підтримують, проживають окремо. Ведення ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Шлюб носить формальний характер, позивач вважає подальше його збереження недоцільним. У добровільному порядку розірвати шлюб через органи ДРАЦС відповідач не бажає, тому позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Ухвалою судді від 23.10.2025 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився двічі, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за його зареєстрованим місцем проживання. Про причини неявки в судове засідання відповідач не повідомив, не скористався своїм правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, відзив у встановлені судом строки не надав. За таких обставин, за згодою позивача, суд розглядає справу в заочному порядку, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 22.03.1989 року Карбунською сільською радою Думбравського району Молдавської ССР було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] від 22.03.1989 року. Позивач стверджує, що вони з відповідачем не підтримують сімейних стосунків, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечить їх інтересам, вважає, що такий шлюб зберігати не доцільно. Зазначене визнано відповідачем, позовні вимоги він визнав. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, суд зробив висновок, що оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, їх шлюб існує формально, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та мають бути задоволені, а шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 22.03.1989 року, слід розірвати. Статтею 113 СК України закріплено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Право на вибір прізвища належить до особистих немайнових прав подружжя. Позивачу після розірвання шлюбу на її вимогу слід залишити прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved