Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір № 331831. Вказаний договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до кредитного договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму 10000,00 грн. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку), а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом, нараховані згідно цього договору. Строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 21.12.2021. Зазначає, що позикодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. Сторонами узгоджені умови щодо сплати за кредитом, пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту, тощо. Також зазначає, що 26.07.2024 між ТОВ «Мілоан» ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу № 26-07/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 3313831. Заборгованість відповідача, яка станом на день формування позовної заяви становить 31063,50 грн. з яких: 9000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 22063,50 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості, а також понесені судові витрати. 27.10.2025 суд відкрив провадження у цій справі і з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України та проханням сторони позивача, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження (а.с. 72). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. 27.10.2025 на адресу відповідача була направлена копія ухвали про відкриття провадження у справі із пропозицією направити до суду свій відзив на позов (а.с.73). 31.10.2025 відповідач за його заявою особисто отримав копію позовної заяви з додатками в суді (а.с.76). 05.11.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому він зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів надсилання електронного повідомлення на укладення електронного договору, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації [PERSON] при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Зазначає, що позивачем не надано жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу грошових коштів на рахунок відповідача, не надано виписки про рух коштів по конкретному банківському рахунку. Також вказує, що строк позовної давності за вимогами позивача сплив 22.12.2024. Крім того, витрати, понесені позивачем на правничу допомогу у сумі 13000,00 грн. є значно завищеними і такими, що не відповідають складності справи. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 14.11.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначила, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти. Ідентифікація відповідача підтверджується довідкою про ідентифікацію, згідно якої на номер телефону відповідача було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Вказує на те, що між первісним кредитором і відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Вважає, що кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Факт перерахування відповідачу кредитних коштів у розмірі 10000,00 грн. на картку відповідача підтверджується листом ТОВ «ФК Елаєнс». Також зазначає, що відповідач частково сплачував заборгованість, що свідчить про визнання факту отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування. Вказує, що строки позовної давності не були пропущені позивачем, оскільки з 12.03.2020 по 01.07.2023 перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 по 04.09.2025 перебіг строків позовної давності зупинено. Наголошує, що позивачем і адвокатом погоджено витрати за надання юридичної допомоги саме в сумі 13000,00 грн. Просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі та відмовити відповідачу у задоволенні заяви про застосування позовної давності. 14.11.2025 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 18.11.2025 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано з АТ «Державний ощадний банк України» докази щодо ідентифікаційних даних власника картки № [NUMBER] , зарахування на вказану картку кредитних коштів у сумі 10000,00 грн. та інформацію щодо номера телефону [NUMBER] , на який відправлялась інформація про підтвердження здійснення операцій за платіжною карткою. 19.11.2025 від представника відповідача надійшла заява (заперечення на відповідь на відзив), в якій зазначив, що на момент виникнення правовідносин відповідач проходив військову службу. На відповідача як на військовослужбовця на час укладення кредитного договору поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не повинні нараховуватись штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом на весь час його призову. У зв`язку і зазначеним просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити. 24.112025 від представника позивача надійшла заява (додаткові пояснення) у якій зазначила, що відповідач не повідомляв ні первісного кредитора, ні позивача про набуття статусу військовослужбовця. Позивач дізнався про дану обставину лише під час розгляду даної справи з наданих відповідачем документів. Просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Так, судом встановлено, що 21.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 3313831, згідно умов якого [PERSON] надано кредит в сумі 10000.00 грн. строком на 30 днів з 21.11.2021 до 21.12.2021, проценти за користування кредитом: 30.00 грн., які нараховуються за ставкою 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 27-31). Вказаний договір підписано електронним підписом відповідача, який відтворений шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора S92452 та відправлено на номер мобільного телефону відповідача. На підтвердження укладення договору між ТОВ «Мілоан» та відповідачем до позовної заяви позивач додав довідку про ідентифікацію з підтвердженням відправлення 21.11.2021 на номер відповідача +380661164765 одноразового ідентифікатора - S92452 для підпису договору про споживчий кредит № 3313831 (а.с. 54). До матеріалів справи долучена анкета-заява на кредит № 3313831 [PERSON] із зазначенням ідентифікаційних даних клієнта, номера телефону [NUMBER] та інформації стосовно бажаного клієнта; паспорт споживчого кредиту, у якому зазначено інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з врахуванням побажань споживача (сума кредиту 10000,00 грн.; строк кредитування 30 днів), інформація стосовно орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Сторонами також погоджено таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором, що є додатком № 1 до договору про споживчий кредит № 3313831 від 21.11.2021 (а.с. 46). Перерахунок коштів на рахунок позичальника позивач підтверджує довідкою ТОВ ФК «Елаєнс», який діє на підставі договору № 40484607_26/10/18-1 про надання послуг з переказу грошових коштів укладеного з ТОВ «Мілоан» (а.с. 55). Із наданої Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» інформації, меморіального ордеру та виписки по рахунку за період з 21.11.2021 по 21.12.2021 вбачається, що на ім`я [PERSON] відкрито банківський рахунок № [NUMBER] (UAN), до якого емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] , дійсно було зарахування коштів 22.11.2021 у розмірі 10000,00 грн., також номер телефону [NUMBER] , який міститься в анкетних даних [PERSON] , є фінансовим номером телефону. Відповідачем 21.12.2021 частково здійснена сплата по кредитному договору, а саме: 30,00 грн. проценти по кредиту, 1000,00 грн. комісія за управління та обслуговування кредиту, 1000,00 грн. - комісія за управління та обслуговування кредиту, 1000,00 грн. тіло кредиту, що підтверджується наданою ТОВ «Мілоан» відомістю про щоденні нарахування та погашення (а.с. 56-57). Зазначене свідчить про визнання відповідачем факту отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування. Судом також встановлено, що 26.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу №26-07/2024 відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 3313831 від 21.11.2021 укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] (а.с. 9-14). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 позивач набув права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору № 3313831 від 21.11.2021 у розмірі 31063,50 грн., з яких: 9000,00 грн. - заборгованість за основним боргом, 22063,50 грн. - заборгованість за процентами (а.с. 22-24). Платіжною інструкцією № 448090005 здійснена оплата фінансування згідно договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 без ПДВ (а.с. 19). Отже позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача за кредитним договором № № 3313831 від 21.11.2021 укладеним між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України, передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором. Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Пунктами 5 та 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вказаний кредитний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Такий договір прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Таким чином, факт укладення кредитного договору та використання відповідачем кредитних коштів є доведений. Відтак, з відповідача слід стягнути неповернутий борг за тілом кредиту в сумі 9000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам)- штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Згідно військового квитка серія [NUMBER] [PERSON] з 01.10.2020 по 23.07.2022 був військовослужбовцем (а.с. 129-131). Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення [PERSON] , відповідачу були нараховані відсотки до 04.03.2022 (а.с. 56-57). Таким чином, на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд вважає, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача нарахованих процентів за користування кредитними коштами у розмірі 22063,50 грн. слід відмовити. Отже, сума заборгованості за кредитним договором № 3313831 від 21.11.2021, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 9000,00 грн., з яких: 9000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту. Щодо твердження представника відповідача, що позивачем не надано належних та допустимих доказів надсилання електронного повідомлення на укладення електронного договору, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації [PERSON] при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», не надано жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу грошових коштів на рахунок відповідача, а також виписки про рух коштів по конкретному банківському рахунку, суд не приймає до уваги, оскільки факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів відповідачем, повністю підтверджуються матеріалами справи. Крім того, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку позивачем здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані позивачем чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, матеріали справи не містять. Звернення відповідача до правоохоронних органів із заявою, щодо вчинення відносно нього шахрайських дій, матеріали справи також не містять. Відповідач не оскаржував правомірність укладеного договору у судовому порядку. Щодо посилання представника відповідача на пропущення строку позовної давності для звернення до суду, то слід зазначити наступне. З 12.03.2020 по 01.07.2023 перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 по 04.09.2025 перебіг позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені позивачем, а тому суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що заявлені вимоги позивача про стягнення з заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню у розмірі 9000,00 грн. Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (9000,00х100:31063,50=28,97%), то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 701,77 грн. судових витрат по оплаті судового збору (2422,40х28,97:100=701,77). Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У зв`язку із частковим задоволенням позову (на 28,97%) та на підставі ст. 137 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3766,10 грн. (13000,00х28,97:100=3766,10). Відповідачем по справі також були понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. Задовольняючи позов частково, суд відхилив 71,03% позовних вимог позивача (100%-28,97%=71,03%), а отже з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру відхилених позовних вимог у розмірі 2841,20 грн. (4000,00х71,03:100=2841,20). Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача різниці у судових витратах на професійну правничу допомогу в сумі 924,90 грн. (3766,10-2841,20=924,90). На підставі викладеного та відповідно до ст. ст. 509, 526, 527, 530, 611, 626, 628, 638,1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial