Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

13 листопада 2025 року представник позивача адвокат Улибіна-Вельгус М.В. звернулася до Нововолинського міського суду Волинської області в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною 3-х років. Вимоги позовної заяви представник позивач обґрунтовує тим, що позивач із відповідачем перебувають у шлюбі з 22 лютого 2025 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Нововолинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 22 лютого 2025 року. Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Нововолинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 17 червня 2025 року. Відповідач добровільно допомагати на постійній основі із утриманням спільного сина не бажає, хоч і працевлаштований на посаді автомеханіка у ФОП Р. Бортнюк «СТО Момент» та інших утриманців немає. Позивач перебуває у декретній відпустці, у зв`язку з чим не може працевлаштуватися. Окрім того, на її утриманні є ще двоє синів від попередніх шлюбів: [PERSON] , [INFO] , батько якого помер, та [PERSON] , [INFO] . Для належного утримання спільного сина необхідні значні кошти. З кожним місяцем збільшуються його потреби. Дитину позивач намагається всебічно розвивати, харчувати та одягати на належному рівні. Обов`язкові витрати йдуть на продукти харчування, одяг, вітаміни, засоби гігієни, ліки, розвиваючі іграшки. Кошти постійно потрібно випрошувати у відповідача і це залежить від його настрою та бажання, що є неприпустимим, адже щоденно потрібні витрати на прожиття. Враховуючи наведене, просить суд стягувати з відповідача щомісячно аліменти на утримання спільного малолітнього сина у розмірі частини від усіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та щомісячно аліменти на утримання позивача в розмірі частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною трьох років, а також стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 гривень. Ухвалою від 18 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, її представник адвокат Улибіна-Вельгус М.В. подала до суду заяву, в якій просила судове засідання провести у її відсутності та відсутності позивача, задоволити позовні вимоги та не заперечила проти винесення заочного рішення. У судове засідання відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та довідкою про доставку SMS, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв або клопотань до суду не подав. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, проте останній своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до статтей 280-281 ЦПК України суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із матеріалів справи, сторони з 22 лютого 2025 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Нововолинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 22 лютого 2025 року. Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Нововолинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 17 червня 2025 року, де батьком дитини записано відповідача [PERSON] . Малолітній син сторін проживає та зареєстрований разом з матір`ю позивачем по справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади № 2025/004006069 від 26.03.2025 року (а.с. 6) та № 2025/008144245 від 19.06.2025 року (а.с. 9). Дитина перебуває на утриманні матері, батько у добровільному порядку матеріальної допомоги, достатньої для належного забезпечення потреб дитини та його розвитку не надає. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. [PERSON] є фізично здоровою, працездатною людиною, на своєму утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків не має, заперечень щодо позовної заяви до суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані поважати дитину, виховувати її, піклуватися про здоров`я, дбати про фізичний, духовний, моральний розвиток, батьки мають забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти і підготувати її до самостійного життя. Отже, дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Cтаттею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ст. 183 CК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу з дня подання такої заяви. Тому суд дійшов висновку, що слід стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача, аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви, а саме з 13 листопада 2025 року. Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів на особисте утримання [PERSON] до досягнення дитиною 3-х років суд виходить з наступного. Статтею 48 Конституції України гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 75 Сімейного кодексу дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утриманні (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2, 4, 6 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Сімейним законодавством право дружини-матері на утриманні від чоловіка-батька до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не працює, інших джерел доходів, окрім як державної допомоги при народженні дитини, не має, тому потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. У зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивач не має змоги працювати і утримувати себе. В добровільному порядку питання щодо утримання дружини позивач та відповідач не вирішили. Пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України встановлено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене, те, що позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною у зв`язку із чим не працює, доходу не має, зважаючи на стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, молодим за віком, не подав до суду заперечень стосовно позовних вимог та беручи до уваги те, що право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат у справі суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Судові витрати у вказаній справі складаються із судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дитини, та дружини від сплати якого, позивач при поданні позовної заяви до суду звільнена в силу закону, та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Позивачем заявлено дві позовні вимоги, розмір судового збору за які мав складати 2 422,40 грн. Згідно ст. 137 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 5 000,00 грн. судових витрат за надану правничу допомогу адвоката, що підтверджується документально (а.с 15-17). Таким чином, зважаючи на задоволення позовної заяви в повному обсязі, судові витрати в розмірі 2 422,40 грн. судового збору та 5 000,00 грн. на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved