Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

АТ «Сенс Банк» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.02.2021 [PERSON] через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank» звернулася до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг відповідно до Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». 06.02.2021 підписанням оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501294190 відповідач запропонувала банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту. Шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501294190 банк прийняв пропозицію відповідача на укладення Угоди про надання споживчого кредиту № 501294190 від 06.02.2021. У Додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Документи були підписані позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора. Таким чином між банком та позичальником було укладено кредитний договір на наступних умовах: тип кредиту «Кредит готівкою»; сума кредиту 19 000,00 грн; процентна ставка 45 % річних, тип ставки фіксована; строк кредиту 60 місяців; дата повернення кредиту 08.02.2026; порядок повернення кредиту графік платежів: до 8 числа кожного місяці з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 800,41 грн, загальна кількість платежів 60. Банк виконав взяті на себе зобов`язання та надав відповідачу кредит. Разом з тим, [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання за договором, в частині повернення заборгованості, що призвело до виникнення у неї заборгованості. За таких підстав позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 40905,61 грн. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23.10.2025 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Представник позивача, належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавала. Відповідач належним чином повідомлялась про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін шляхом надсилання копії ухвали суду про відкриття провадження в порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованою адресою проживання, однак поштове відправлення повернулось до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до ст.128 ЦПК України є належним повідомленням. Зважаючи на викладене суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані позивачем докази, суд приходить до такого висновку. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановлено, що 06.02.2021 між Акціонерним товариством «Альфа-Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем Оферти на укладення угоди про надання кредиту № 501294190, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Відповідно до підписаної відповідачем Оферти, визначено тип кредиту, найменування «Кредит готівкою» (Розділ І), сума кредиту 19000,00 грн., процентну ставку 45,00% річних, строк кредитування 60 місяців. Дата повернення кредиту 08.02.2026. Банк в свою чергу акцептував вказану вище пропозицію на укладення угоди про надання кредиту №501294190 від 06.02.2021, на умовах зазначених відповідачем. Погашення заборгованості за кредитом визначено в Додатку № 1 до Угоди, в якому передбачено Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг та визначено, що дата щомісячного платежу до 08 числа кожного місяця у розмірі мінімального платежу 800,41 грн. Також, 06.02.2021 відповідач підписала паспорт споживчого кредиту чим підтвердила, що ознайомилась з умовами надання кредиту та порядком його погашення. При цьому, у вказаному паспорті споживчого кредиту наведено, зокрема, основні умови кредитування з урахуванням побажання споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту та інша важлива інформація. Як зазначає позивач, вказані вище документи були підписані відповідача за допомогою електронного цифрового підпису у виді одноразового ідентифікатора. Відповідно до довідки про ідентифікацію, відповідач [PERSON] була ідентифікована АТ «Альфа-банк». Клієнт ініціював процес активації картки із використанням системи «Інтернет сервісу «My Alfa-bank» та отримав від банку ОТП пароль аналог ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «4620», який було направлено на номер телефону [NUMBER] . Факт отримання та використання відповідачем кредитних коштів підтверджується і наявними в матеріалах справи: меморіальним ордером №49970862 від 08.02.2021 з призначенням платежу «Надання кредиту за кредитним договором №501294190 вiд 06.02.2021»; випискою за договором за період з 06.02.2021 по 12.05.2025, зі змісту якої слідує, що відповідач здійснювала часткове погашення заборгованості. 12.08.2022 змінено назву АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», що підтверджується наданим до суду статутом АТ «Сенс Банк». Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з статтею 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як зазначено в правій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.11.2021 у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21), з урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 1050 ЦПК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до підписаної відповідачем оферти, вона сама запропонувала банку умови кредитування, вид програми, суму кредиту, проценти за його користування, порядок погашення, тощо. Також зазначила підставу для отримання кредиту, зокрема, погашення заборгованості за іншим кредитом. Банк, в свою чергу, акцептував таку пропозицію відповідача та видав їй кредит. З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору станом на 12.05.2025 виникла заборгованість в сумі 40905,61 грн., яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 16849,76 грн., відсотки за користування кредитом у розмірі 24055,85 грн. Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. За відсутності доказів, які б спростовували подані позивачем розрахунки заборгованості за вказаним вище договором, суд не має підстав піддавати їх сумніву. Позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу досудової вимоги щодо виконання договірних зобов`язань, надавши можливість протягом 30 календарних днів добровільно погасити кредит в повному обсязі. Разом з тим, як стверджує позивач у визначені строки відповідачем зазначені вимоги не виконані. Отже, суд встановив, що відповідачу [PERSON] на підставі кредитного договору №501294190 від 06.02.2021надано кредит в розмірі 19000,00 грн. з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 45,00% річних, але взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, процентів не виконує, чим істотно порушує умови укладеного договору. Зважаючи на викладені вище норми права та встановлені обставини та враховуючи те, що кредитний договір, укладений між сторонами, встановлює обов`язок позичальника повернути кредит та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором, а також те, що сторони погодили умови кредитування, банком надано виписку про рух коштів, з якої ґрунтується наданий позивачем розрахунок заборгованості та відповідач не спростувала наведений розрахунок, позичальник не виконує взятті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним, а відтак таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved