Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Звернувшись до суду із вказаним позовом, представник позивача посилалась на те, що 25 травня 2021 року в с. Білогородці Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 липня 2021 року № 369/8401/21 [PERSON] визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Матеріальний збиток завданий транспортному засобу «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] , згідно рахунку ТОВ «Едем-Авто» № ЕС000084663 від 15 червня 2021 року становить 56922,10 грн. Оскільки пошкоджений автомобіль «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] , був застрахований в ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту від 12 листопада 2020 року, власнику пошкодженого автомобіля було сплачено страхове відшкодування в розмірі 54076 грн. Таким чином, ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» належно виконало свої зобов`язання за вказаним договором страхування, в зв`язку з чим до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, а саме [PERSON] . Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «УТСК», ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» звернулось до ПрАТ «УТСК» з вимогою сплатити на його користь суму в розмірі сплаченого страхового відшкодування, що становить 54076 грн. В свою чергу ПрАТ «УТСК» на користь ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» було сплачено 38439,80 грн., що є сумою з урахуванням величини коефіцієнта фізичного зносу замінених складових, розрахованою в порядку встановленому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів. В зв`яжу з недостатністю страхової виплати (страхового відшкодування), сплаченого ПрАТ «УТСК», для повного відшкодування завданої шкоди, позивач через свого представника просив суд стягнути з [PERSON] на його користь 15582,20 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3028 грн. та витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 2000 грн. Процесуальні дії у справі Спрощене провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2025 року після отримання інформації про останнє відоме зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування відповідача - фізичної особи. Позиції сторін Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про його дату, час і місце повідомлялась належно кожного разу, згідно поданої неї заяви просила суд слухання у справі провести за відсутності представника позивача та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся шляхом направлення судових повісток за останньою відомою адресою зареєстрованого місця проживання та публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причин свого неприбуття не повідомляв, будь-яких заяв чи то клопотань не направляв. При цьому, відповідач причин своєї неявки до суду не вказував, будь-яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, не направляв, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належно в силу положень ч. 9 ст. 10, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування усіх передумов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач тричі повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явився, причин своєї неявки не вказав, відзив на позов не подав, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. За такого, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених учасникам справи У свою чергу, суд, дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а також достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, виходив із такого. Зокрема, суд установив, що транспортний засіб Hyundai SantaFE, державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , був застрахований на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № НТ-20-15955-ПРД-0502 від 12 листопада 2020 року, укладеного між ТДВ «Страхова компанія « Гардіан» та [PERSON] . В зв`язку з отриманням транспортним засобом, належним [PERSON] , механічних ушкоджень внаслідок ДТП, яка сталась 28 травня 2021 року, останній того ж дня звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» з заявою про подію, що має ознаки страхової. Як вбачається з рахунку № [NUMBER] від 15 червня 2021 року складеного ТОВ «Едем-Авто» вартість запасних частин та робіт з відновлення пошкодженого транспортного засобу Hyundai SantaFE, державний номерний знак [NUMBER] , становила 56922,10 грн. Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/8401/21 від 12 липня 2021 року [PERSON] визнано винним за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно вказаної постанови, визнано доведеним, що 28 травня 2021 року близько 11 години 45 хвилин в Київській області, в с. Білогородка, по вул. Шевченка, 146, [PERSON] керував автомобілем Renault Kangoo, державний номерний знак [NUMBER] , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем Hyundai SantaFE, державний номерний знак [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказані обставини також підтверджуються відповіддю від НПУ щодо часу та місця дорожньо-транспортної пригоди, транспортних засобів та учасників дорожньо-транспортної пригоди. У відповідності до платіжного доручення № 17839 від 16 липня 2021 року ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» перерахувало на користь ТОВ «Едем-Авто» на підставі рахунку № ЕС000084663, суму страхового відшкодування згідно страхового акту № G-12223-1 за пошкоджений транспортний засіб Hyundai SantaFE, державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , в розмірі 54076 грн. Як слідує з інформації про перевірку чинності поліс внутрішнього страхування, транспортний засіб Renault Kangoo, державний номерний знак [NUMBER] , станом на 28 травня 2021 року був застрахований в ПрАТ «УТСК» згідно полісу № 202395228. В зв`язку з зазначеним, 21 лютого 2022 року ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» звернулось до ПрАТ «УТСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 28 травня 2021 року за участю транспортного засобу Renault Kangoo, державний номерний знак [NUMBER] , цивільна правова відповідальність особи, винної в настанні дорожньо-транспортної пригоди якої застрахована в ПрАТ «УТСК» відповідно до полісу ОСЦПВ ЕР 202395228, згідно якої просило здійснити виплату страхового відшкодування на користь ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» в розмірі 54076 грн. На підставі вказаної заяви, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» (ПрАТ «УТСК» було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування № 387-22, відповідно до якого, з урахуванням розрахунку зносу, розмір страхового відшкодування до сплати визначено у розмірі 38493,80 грн. Відповідно до платіжних доручень № 21392 від 08 серпня 2023 року, № 21457 від 09 серпня 2023 року та № 21564 від 10 серпня 2023 року ПрАТ «УТСК» на користь ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» здійснено переказ грошових коштів на загальну суму 38493,80 грн. на відшкодування згідно акту № 387-22 від 08 серпня 2023 року. Тож, вирішуючи справу по суті, суд ураховував наступне. За приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Як встановлено з матеріалів справи, постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/8401/21 від 12 липня 2021 року, яка набрала законної сили 23 липня 2021 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому, обставини, встановленні вказаною постановою суду відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді справи про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»). Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» надано визначення страхового випадку, а саме: страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Поняття страхового випадку також наведено у ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та визначено, що страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб. Згідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. В свою чергу, відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з чинним законодавством, що регулює правовідносини страхування та правила відшкодування майнової шкоди, страховик, який виплачує страхове відшкодування за страховим випадком, має право на компенсацію від винної особи зазнаних збитків. Правове регулювання застосування страховиком права вимоги до фактичного заподіювача шкоди залежно від виду страхування передбачає його здійснення у порядку суброгації або регресу. Статтями 512, 514 ЦК України передбачено, що в установлених законом випадках кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою. Ці норми кореспондуються з положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», згідно з якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (чинний на момент прийняття вказаної постанови), з одного боку, і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі ст. 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. З огляду на це відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тобто, у правовідносинах суброгації відбувається лише заміна кредитора: право вимоги передається (переходить) від страхувальника (якого ще називають вигодонабувачем, первісним кредитором, потерпілим) до страховика - нового кредитора, який в подальшому замість страхувальника і буде пред`являти право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Така заміна відбувається автоматично - на підставі закону, в момент виплати страховиком страхового відшкодування страхувальнику. Тому, нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки у таких правовідносинах зберігається те зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди (деліктне зобов`язання) і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування. Таким чином встановлено, що у зв`язку з виплатою позивачем потерпілій стороні страхового відшкодування до нього перейшло, в порядку ст. 993 ЦК України, право вимоги до відповідача, як винної особи - завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди, в порядку суброгації. За таких обставин до позивача перейшло право на отримання від відповідача різниці між фактичним розміром шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як наслідок, цей позов підлягає до задоволення. Щодо питання розподілу судових витрат За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача належить стягнути 3028 грн. судового збору, що становить 100 відсотків задоволених вимог. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то суд керується правилами ст. 137 ЦПК України і вважає, що розмір цих витрат належно доведений і обґрунтований, оскільки в матеріалах справи наявні: договір про надання правової допомоги від 07 листопада 2023 року, укладений між ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» та адвокатом Каплею А.С.; акт № 23 про надані послуги від 12 серпня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 07 листопада 2023 року; платіжна інструкція № 244283 від 13 серпня 2025 року про оплату згідно акту № 23 про надані послуги від 12 серпня 2025 року; документи, що підтверджують надання професійної правової допомоги адвокатом. Враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру цих витрат та недоведеність їх не співмірності, не виходячи за межі позовних вимог, суд вважає, що ця вимога позивача підлягає задоволенню у розмірі, що ним визначений і доведений, а саме - у розмірі 2000 грн. Крім цього, суд не убачає підстав для відхилення тих правових норм, на які представник позивача посилався в позовній заяві, оскільки всі вони визначені правильно і підлягають застосуванню до спірних правовідносин. З цих підстав,

Outcome: approved