Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач звернувся з позовом до відповідача та просив: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний комплекс «Імпульс» на користь позивача упущену вигоду (недоотриманого доходу у вигляді заробітної плати) у розмірі 633 027,96 гривень. 24.11.2025 року відкрито провадження. 11.12.2025 представником відповідача надано відзив на позов, зазначено про те, що позивач вже звертався до Дарницького районного суду м. Києва із аналогічною позовною заявою до ТОВ «НТК «Імпульс» про стягнення майнової шкоди та упущеної вигоди. Відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 14.07.2025 року по справі №753/12729/25 позовну заяву було повернуто позивачу. Згідно до постанови Київського апеляційного суду від 20.11.2025 року по справі №753/12729/25 ухвалу суду першої інстанції було залишено без змін. Позивач продовжує перебувати у трудових відносинах з відповідачем та отримав компенсацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Позивач не повідомив про перебування на військовій службі. Представник позивача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на ч.2 ст. 119 КЗпП України, оскільки за працівниками, направленими для проходження базової військової служби, призваними на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". 18.12.2025 позивач надав заяву про розгляд справи без його участі. 22.12.2025 представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі. Зважаючи на заяви сторін судом ухвалено рішення про розгляд справи по суті за наданими доказами. Дослідивши докази суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 08.08.2022 відповідно до наказу Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» [PERSON] прийнятий на посаду заступника генерального директора з безпеки з 09.08.2022 з посадовим окладом 18 000 грн. на місяць ( а.с.19). 04.09.2024 відповідно до постанови Верховного Суду по справі №753/1969/23 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року в частині вирішення позовних вимог позивача про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заролбітку за час вимушеного прогулу та відшкодування морально шкоди скасовано та ухвалено нове рішення ( а.с. 28-61). 25.09.2024 відповідно до наказу Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Імпульс" №28 поновлено [PERSON] на посаді заступника генерального директора з безпеки з 12.01.2023 року ( а.с.18 на зв.). 07.04.2025 відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва по справі №753/1969/23 стягнуто з ТОВ НТК «Імпульс» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 159 415 грн. 90 коп.та судовий збір ( а.с. 62-70). 17.07.2025 [PERSON] звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний комплекс «Імпульс», посилаючись на те, що відповідно до Постанови Верховного Суду від 04.09.2024 визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» від 12.01.2023 №1-ОС «Про звільнення з роботи», поновленням на посаді заступника генерального директора з безпеки. Вказав про те, що відповідно до наказу генерального директора Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» від 25.09.2024 №28 його поновлено на посаді з 12.01.2023. Зазначив про те, що відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 квітня 2025 року у справі №753/1969/23 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 159 415 грн. 90 коп. Відповідно до розрахункової відомості, доданої до листа від 18.12.2024 було нараховано заробітну пату за період з січня 2023 року по вересень 2024 року у розмірі 792 44 грн. 86 коп., яка складалась з посадового окладу, премій та надбавки за високі досягнення у праці. Позивач відповідно до заяви вважав безспірним факт того, що за звичайних обставин, якби його право на працю не було порушено він мав би підстави розраховувати на одержання доходу в сумі 792 443 грн. 86 коп. та просив відшкодувати збитки у вигляді упущеної вигоди (недоотриманого доходу у вигляді заробітної плати) у сумі 633027 грн. 96 коп. ( а.с.12). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Згідно із ст. 2 ЗУ «Про оплату праці», основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст.3-1 ЗУ «Про оплату праці», розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати. Згідно із п.2 ч.2 ст.22 ЦК України, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав про те, що: «за звичайних обставин, якби конституційне право на працю не було порушено відповідачем позивач мав реальні підстави розраховувати на одержання доходу у вигляді недоотриманої заробітної плати у розмірі 792 443 грн. 86 коп., враховуючи його сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків і високі досягнення у праці, посилаючись на ст. 22 ЦК України просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний комплекс «Імпульс» на користь позивача упущену вигоду (недоотриманого доходу у вигляді заробітної плати) у розмірі 633 027,96 гривень. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача упущеної вигоди у вигляді недоотриманої заробітної плати, посилаючись на пункт 2 частини другої статті 22 ЦК України. Разом з тим, суд звертає увагу, що заробітна плата є елементом трудових правовідносин, правове регулювання яких здійснюється нормами Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», а не нормами деліктного або зобов`язального права у частині відшкодування збитків.. Наслідки незаконного звільнення або відсторонення від роботи підлягають врегулюванню спеціальними нормами трудового законодавства, зокрема шляхом: поновлення на роботі; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; відшкодування моральної шкоди. Застосування інституту упущеної вигоди до правовідносин, пов`язаних з оплатою праці, можливе лише у виняткових випадках за умови доведення усіх елементів складу цивільного правопорушення, чого позивачем зроблено не було. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 22 ЦК України, упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене .Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що позивач: перебував і продовжує перебувати у трудових відносинах з відповідачем; був поновлений на посаді відповідно до судового рішення; отримав середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 159 415,90 грн; отримав відшкодування моральної шкоди. Таким чином, негативні наслідки незаконного звільнення вже були компенсовані у спосіб, прямо передбачений трудовим законодавством, а повторне стягнення коштів за той самий період під виглядом упущеної вигоди призвело б до подвійної компенсації, що суперечить засадам справедливості та правової визначеності. Позивач обґрунтовує розмір заявленої упущеної вигоди розрахунковою відомістю, яка включає: посадовий оклад; премії; надбавки за високі досягнення у праці. Однак суд зазначає, що: премії та надбавки не є гарантованою складовою заробітної плати; їх виплата залежить від результатів роботи, фінансового стану підприємства та управлінського рішення роботодавця; відсутні докази того, що такі виплати були б нараховані позивачу обов`язково та безумовно. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а твердження позивача про гарантоване отримання премій і надбавок є саме припущеннями, а не доведеними фактами. Суд також враховує доводи відповідача щодо застосування частини другої статті 119 КЗпП України, якою встановлено спеціальні гарантії для працівників, призваних або прийнятих на військову службу. Норма прямо передбачає: збереження місця роботи та посади; виплату грошового забезпечення за рахунок державного бюджету. Отже, навіть за умови перебування позивача на військовій службі, законодавством не передбачено виплату роботодавцем заробітної плати або її компенсації у вигляді упущеної вигоди, оскільки відповідні виплати здійснюються державою. Позивач не надав суду належних і допустимих доказів того, що саме дії відповідача були єдиною та безпосередньою причиною неотримання ним заявленого доходу у розмірі 633 027,96 грн. Не доведено, що: позивач фактично виконував би роботу у спірний період; підприємство мало реальну можливість виплачувати зазначені суми; відсутні інші обставини, які могли вплинути на розмір доходу (зокрема, особливий період, фінансовий стан підприємства, режим воєнного стану). Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги фактично спрямовані на повторне стягнення компенсації за один і той самий період, позивач не довів реальність, неминучість та обґрунтованість упущеної вигоди, розрахунок позовних вимог ґрунтується на припущеннях, а відтак у задоволенні позовних слід відмовити.

Outcome: dismissed