Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

29 серпня 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову, представник позивача зазначає, що 16.10.2018 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та гр. [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 363384. Відповідно до індивідуальної частини договору № 363384 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 4 000,00 грн. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту № 363384 від 16.10.2018 року та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 4 000,00 грн., а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 15 320,00 грн., а саме : сума основного боргу 4 000,00 грн; сума боргу за процентами - 2 160,00 грн; сума боргу за пенею і штрафами 9 160,00 грн. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 12.04.2018 року укладено додаткову угоду № 11 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 12 від 30.01.2019 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до гр. [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 363384 від 16.10.2018 року перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 20050 грн, а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 02 вересня 2025 року провадження у даній цивільній справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду. Клопотань, заяв та відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Враховуючи наявність умов проведення заочного розгляду справи встановлених ст. 280 ЦПК, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 16.10.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладений договір про надання фінансового кредиту № 363384, за умовами якого первісний кредитор надав відповідачу грошові кошти у сумі 4000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с.42-43). Згідно умов договору (пункт 1.2 Договору) сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом: 1.2.1. 0,01 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (3,65 % річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору. Відповідно до пункту 1.4 договору строк дії договору 30 днів, але у будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за договором. Кредит надається строком на 30 днів. За змістом підпунктів 1.5.1, 1.5.2 пункту 1.5 договору кредит надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта; здійснення грошового переказу на ім`я клієнта через внутрішньодержавні платіжні системи. Договір про надання фінансового кредиту підписаний за допомогою електронно-цифрового підпису. Відповідно до довідки ТОВ «Авентус Україна» [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , згідно договору № 363384 наданий кредит у сумі 4000 грн на строк 30 днів (а.с. 18). У матеріалах справи наявний лист ТОВ «Авентус Україна» № 7562/25-Е від 08.08.2025 про надання інформації щодо даних, які підтверджують видачу на платіжні карти клієнтів онлайн кредитів, право вимоги по яким було передано ТОВ «ВІН Фінанс», у якому під номером 134 внесені відомості, про номер договору 363384, код транзакції видачу creditplus-802496, ІПН клієнта 2973321829, ПІБ клієнта [PERSON] (а.с.9-11). При цьому відомостей про номер банківського карткового рахунку відповідача вказані вище документи не містять. Позивач факт перерахування відповідачеві кредитних коштів підтверджує листом ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 5741-П від 30.07.2025 щодо переказів коштів на картки клієнтів згідно договору № ВП-200417-1 від 20.04.2017, в якому під номером 134 наявні відомості про здійснення переказу 16.10.2018 на суму 4000,00 грн, маска картки № [NUMBER] , код авторизації 302507, номер транзакції в системі WayForPay creditplus-802496 (а.с.23-29). Інших доказів, які б могли підтвердити факт перерахування відповідачеві кредитних коштів, матеріали справи не містять. Крім того, представник позивача також подав клопотання про витребування від ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» доказів перерахування у сумі 4000,00 16.10.2018 на рахунок, що належить гр. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) номер транзакції 802496, номер маска картки [NUMBER] . На виконання вимог вказаної ухвали від ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» надійшла інформація, що грошові кошти за вказаною платіжною операцією були перераховані на банківську картку [NUMBER] , а також повідомлено, що інформацією про держателя банківської картки, його фінансовий номер та інформацію про рух коштів по ній володіє банк-емітент АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.78). При цьому суд зазначає, що вказаний документ надійшов до суду засобами електронного зв`язку 16.12.2025, прикріплений до матеріалів справи в електронному вигляді, однак від позивача з огляду на повідомлену ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» інформацію відповідного клопотання про витребування доказів від АТ КБ «ПриватБанк» до суду не надходило. Суд також встановив, що 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (найменування якого згідно протоколу № 1706 загальних зборів учасників змінено на ТОВ «ВІН Фінанс») укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив позивачеві за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, у тому числі право вимоги за кредитним договором №363384 укладеним з [PERSON] (а.с.38-40). 30.01.2019 укладено додаткову угоду № 11 та на виконання умов договору факторингу підписано реєстр прав вимог № 11 від 30.01.2019 про те, що право вимоги до відповідача за кредитним договором № 363384 перейшло до позивача (а.с.15-16,31). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Тобто договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх його істотних умов у належній формі. При цьому момент укладення може бути різним залежно від типу договору: для консенсуальних договорів момент досягнення згоди, для реальних момент передачі майна чи вчинення дії, а для договорів, що потребують нотаріального посвідчення чи державної реєстрації момент їх вчинення. Відповідно до положень статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вже зазначалось вище, на підтвердження факту перерахування кредитних коштів за вищевказаним договором позивач надав суду лист ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків. Водночас на виконання вимог судової ухвали про витребування доказів ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» хоча і підтвердило факт зарахування грошових коштів на банківську картку [NUMBER] , однак відомостей про держателя банківської картки, його фінансовий номер та інформацію про рух коштів по картці не надало, оскільки банком-емітентом картки є АТ «ПриватБанк». При цьому документів, які б могли підтвердити, що банківська картка з номером [NUMBER] належить [PERSON] матеріали справи не містять. Відповідно до вимог Закону України «Про платіжні послуги» вся інформація про переказ коштів платниками знаходиться виключно у надавачів платіжних послуг, якими є банки та небанківські надавачі платіжних послуг. Відтак враховуючи, що згідно з умовами цивільного законодавства України та з умовами укладеного договору від 16.10.2018 укладення цього договору пов`язується з фактом перерахування кредитних коштів відповідачу на банківську картку, однак відповідних доказів матеріали справи не містять, відсутні підстави вважати, що договір № 363384 є укладеним. При цьому слід зазначити, що доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. При цьому первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Вказаний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18. Проте, у матеріалах даної справи відсутні виписки з карткового рахунку відповідача, а також будь-які інші докази, на підставі яких суд мав би можливість встановити факт належності відповідачу банківської картки з номером [NUMBER] , факт перерахування відповідачу на вказану картку кредитних коштів, факти витрачання та повернення кредитних коштів. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У силу зазначеного вище, саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, факт переходу до позивача права грошової вимоги до відповідача, а на відповідача - обов`язок довести належне виконання договірних зобов`язань чи спростувати розмір існуючої заборгованості у разі заперечення проти вимог позивача, або ж право визнати позовні вимоги повністю чи частково. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Так у ході розгляду справи встановлено, що на підтвердження факту перерахування коштів за договором фінансового кредиту позивачем надано листи ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», ТОВ «Авентус Україна», які на думку позивача свідчить, що відповідачу 16.10.2018 були перераховані кредитні кошти у сумі 4000,00 грн, маска картки № [NUMBER] . Однак на переконання суду наявність самих лише таких документів, за умови відсутності інших доказів, які б могли підтвердити факт отримання кредиту відповідачем (платіжні доручення, меморіальні ордери, банківські виписки) та незаявленням позивачем клопотання про витребування доказів у разі неможливості подати докази самостійно, не є підставою для задоволення позовних вимог. Більш того відповідь, отримана на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів свідчить про те, що надані ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» відомості щодо переказу грошових коштів є такими, що потребують подальшого підтвердження безпосередньо у банка-емітента банківської картки. Відтак за результатом розгляду справи суд дійшов висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що заборгованість відповідача дійсно має місце та що вона виникла саме внаслідок порушення ним умов кредитного договору, укладеного з ТОВ «Авентус Україна». За таких підстав суд доходить висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. З огляду на це суд не розглядає питання правомірності набуття позивачем пава вимоги до відповідача за спірним кредитним договором. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог відповідно до положень статті 141 ЦПК України суд залишає за позивачем понесені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed