Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) про виділення майна із спільної власності колишнього подружжя, в якому з уточненням позовних вимог /а.с. 31-33/ вказує, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 03 листопада 2007 року по 17 червня 2024 року. За час шлюбу сторони придбали у власність житловий будинок із відповідними надвірними спорудами та меблями, дві земельні ділянки та інше рухоме майно. Від шлюбу сторони мають двох синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання за спільні кошти сторонами набуто право власності на житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами, а саме: 2 сараї, гараж, погріб та інше в [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2008 року. Літня кухня із сараєм (позначена літерою Б), окремо ще один сарай, де розміщена майстерня відповідача з необхідним обладнанням (позначена літерою В), автогараж (позначений літерою Г), погріб (позначений літерами п/г) та колодязь (позначений цифрою 1). Разом із будинком сторонами було придбано у власність і дві земельні ділянки (для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,2500 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,2153 га). Крім того, за час спільного проживання сторонами придбано у власність рухоме майно, а саме: легковий автомобіль «Вольво» д.н. [NUMBER] , скутер, мотоцикл, автопричіп, трактор з причіпним інвентарем (плуг, картоплесаджалка, картоплекопалка) та у будинок придбано всі відповідні та необхідні меблі та обладнання. Даний будинок із надвірними будівлями та спорудами, дві земельні ділянки та інше рухоме майно є спільною сумісною власністю сторін, як бувшого подружжя. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 17.06.2024 року по справі № 288/252/24 про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами розірвано. З даного часу вони разом не проживають і спільного господарства не ведуть. На даний час сторони проживають окремо в їх будинку. Власного житла ні позивач, ні відповідач, ні їх діти, не мають. Не вдаючись до суду, позивач намагалась вирішити даний спір у досудовому порядку та 08.07.2024 року направила відповідачу свою пропозицію з варіантом розподілу всього майна. Відповідач не прийняв її пропозиції, так як не надав ніякої відповіді. На сьогоднішній день сторони не домовились про порядок поділу нерухомого та рухомого майна. Позивач просить виділити їй у власність із рухомого майна: скутер, мотоцикл, автопричіп, трактор з причіпним інвентарем (плуг, картоплесаджалку, картоплекопалку). Також, просить виділити у власність із нерухомого майна: літню кухню із сараєм (позначена літерою Б) площею 44,8 кв.м, погріб (позначений літерою п/г) площею 20,3 кв.м. Всього приміщень загальною площею 65,1 кв.м, загальною вартістю 37147,00 гривень. Залишити відповідачу із рухомого майна: легковий автомобіль «Вольво» д.н. [NUMBER] . Залишити у власність відповідачу із нерухомого майна: автогараж (позначений літерою 1) площею 38,2 кв.м, окремо ще один сарай, де розміщена майстерня з необхідним обладнанням (позначений літерою В) площею 62,5 кв.м. Всього приміщень загальною площею 100,7 кв.м, загальною вартістю 59963,00 гривень. Колодязь та скважину для води визнати спільною власністю сторін та залишити у спільному користуванні. Із житлового будинку позивач просить виділити їй у власність: літню веранду площею 12,38 кв.м, топкове приміщення позначене цифрою 8 площею 3,4 кв.м, кухню позначену цифрою 2 площею 11,4 кв.м, житлову кімнату позначену цифрою 3 площею 16,8 кв.м, житлову кімнату позначену цифрою 4 площею 11,4 кв.м. Всього приміщень загальною площею 55,38 кв.м. Залишити відповідачу у власність у житловому будинку: коридор позначений цифрою 1 площею 6,9 кв.м, житлову кімнату позначену цифрою 6 площею 9,1 кв.м, житлову кімнату позначену цифрою 5 площею 13,7 кв.м, ванну позначену цифрою 7 площею 5,0 кв.м. Всього приміщень загальною площею 34,7 кв.м. На підставі вищевикладеного позивач просить виділити їй у власність 1/2 частину житлового будинку та надвірних будівель і споруд у [ADDRESS] , що складається із: літню кухню із сараєм (позначена літерою Б) площею 44,8 кв.м, погріб (позначений літерою п/г) площею 20,3 кв.м., літню веранду площею 12,38 кв.м, топкове приміщення позначене цифрою 8 площею 3,4 кв.м, кухню позначену цифрою 2 площею 11,4 кв.м, житлову кімнату позначену цифрою 3 площею 16,8 кв.м, житлову кімнату позначену цифрою 4 площею 11,4 кв.м та виділити 1/2 частину із рухомого майна, що складається із: скутера, мотоцикла, автопричіпа, трактора з причіпним інвентарем (плуг, картоплесаджалку, картоплекопалку). Стягнути з відповідача на її корись судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив провести розподіл нерухомого майна згідно до варіанту № 2 Висновку експерта № С2003/07-2025 від 10.07.2025 року. Також виділити позивачу 1/2 частину рухомого майна. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та просив провести розподіл нерухомого майна згідно до варіанту № 6 Висновку експерта № С2003/07-2025 від 10.07.2025 року, щодо розподілу рухомого майна заперечував, оскільки не підтверджено будь-якими доказами. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Як вбачається з свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] , виданого 03 листопада 2007 року виконкомом Романівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, [PERSON] та [PERSON] з 03 листопада 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, актовий запис за № 8. /а.с. 8/ Відповідно до Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений 07 листопада 2017 року ФОП [PERSON] , замовником технічної інвентаризації на будинок за адресою: [ADDRESS] , вказаний [PERSON] . /а.с. 9-13, 144-148/ Згідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 06 грудня 2017 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, продавець [PERSON] передає у власність покупця [PERSON] належний йому на праві особистої приватної власності житловий будинок, загальною площею 77,7 кв.м, який розташований в [ADDRESS] , а покупець зобов`язується прийняти житловий будинок і сплатити його вартість за ціною та на умовах, встановлених у цьому договорі. /а.с. 14-16/ Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 06 грудня 2017 року Попільнянською державною нотаріальною конторою Житомирської області, актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна та про право власності, а саме: власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , вказаний [PERSON] , розмір частки: 1/1. /а.с. 17, 151-152/ Відповідно до Договору купівлі продажу земельної ділянки, посвідченого 06 грудня 2017 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, продавець [PERSON] передає у власність покупця [PERSON] належну йому на праві особистої приватної власності земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а покупець зобов`язується прийняти земельну ділянку і сплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених у цьому договорі. /а.с. 18-19/ Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 06 грудня 2017 року Попільнянською державною нотаріальною конторою Житомирської області, актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна та про право власності, а саме: власником земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 1824785700:05:001:0037, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вказаний [PERSON] , розмір частки: 1/1. /а.с. 20, 149-150/ Відповідно до Договору купівлі продажу земельної ділянки, посвідченого 06 грудня 2017 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, продавець [PERSON] передає у власність покупця [PERSON] належну йому на праві особистої приватної власності земельну ділянку загальною площею 0,2153 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: село Кошляки, Попільнянського району, Житомирської області, а покупець зобов`язується прийняти земельну ділянку і сплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених у цьому договорі. /а.с. 21-22/ Згідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 06 грудня 2017 року Попільнянською державною нотаріальною конторою Житомирської області, актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна та про право власності, а саме: власником земельної ділянки площею 0,2153 га, кадастровий номер 1824785700:05:001:0038, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: село Кошляки, Попільнянського району, Житомирської області, вказаний [PERSON] , розмір частки: 1/1. /а.с. 23, 153-154/ Як вбачається з пропозиції в порядку досудового вирішення спору від 08.07.2024 року, направленого позивачем на адресу відповідача [PERSON] , позивач [PERSON] запропонувала відповідачу [PERSON] варіант розподілу їх спільного майна. /а.с. 24/ Відповідно до рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 17 червня 2024 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. /а.с. 34-37/ Під час розгляду даної справи проведено судову будівельно-технічну експертизу та до суду надійшов Висновок експерта за результатами проведення судової будівельно технічної та оціночно будівельної експертизи № С2003/07-2025 від 10 липня 2025 року, щодо домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] та експертом запропоновано шість технічно можливих варіантів поділу спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розроблені із відступом від розміру часток співвласників./а.с. 98-131/ Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до частини першої статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У відповідності до частини першої статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною третьою статті 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Разом з тим, статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Між сторонами не досягнуто домовленості про поділ спільного майна або виділ у натурі частки із спільного майна, що призвело до не можливості вчинити укладення відповідного правочину в порядку передбаченому статей 364, 367 ЦК України, а тому позивач має право на звернення до суду за захистом свого права, шляхом виділу у натурі своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності. Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (стаття 183 ЦК України). Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 152 ЖК України врегульовано, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. За змістом роз`яснень Пленуму Верховного Суду України наведених в пункті 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», об`єкт нерухомого майна, який є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення або які можна переобладнати в такі. У відповідності до пункту 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2). Виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та роз`яснень, викладених в пунктах 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» зазначено, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. В пункті 8 Постанови № 7 визначено, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 03 квітня 2013 року по справі № 6-12цс13, аналізуючи зміст норм статей 183, 358, 364 Цивільного кодексу України зробила висновок, що виділ часток (поділ) майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину майна із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання такого майна в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Згідно зі статтею 60 СК України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 61 СК України: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1); об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.2); якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3); речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.4). Згідно до частини 1 статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Так, частиною 1 статті 69 СК України, встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. З аналізу положень ч.1 ст. 69, ч.1 ст. 70, ч.1 ст. 71 вищевказаного Кодексу вбачається, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). При вирішенні таких спорів суди з`ясовують наявність спільного майна подружжя, як рухомого так і нерухомого, наявність грошових коштів, що є спільною сумісною власністю. Зазвичай при поділі майна подружжя суд ділить його в натурі, у разі неподільності майна чи речі вирішується питання компенсації. До майна подружжя можуть бути віднесені як рухоме і нерухоме майно, так і кошти та борги». Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. До аналогічного правового висновку прийшов Верховний Суд України у справі №6-1443цс16, який викладений в постанові від 16.11.2016 року. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04.10.1991р. із змінами, виділ в натурі частки жилого будинку можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Позивач має право на виділ у натурі їй частки із спільного майна та обираючи варіант поділу будинку в натурі за варіантом розподілу № 2, зображеним у Висновку експерта № С2003/07-2025 /а.с. 98-131/, суд виходить з того, що такий варіант поділу найбільш прийнятний та вказаний варіант розподілу передбачає виділення позивачу 51/100 частки, а відповідачу 49/100 частки, що найбільш наближений до ідеальних часток власності, рівного розподілу між сторонами. Сторони в добровільному порядку не дійшли згоди щодо запропонованих варіантів та вказаний позивачем варіант № 2 розподілу житлового будинку з надвірними будівлями передбачає відступ від ідеальних часток, проте суд враховує можливість виділити кожному співвласнику відокремлену частину будинку із самостійним виходом, а також технічну можливість переобладнати приміщення в ізольовані квартири, враховуючи також те, що з позивачем проживають діти. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у даній частині відповідно до варіанту № 2 висновку та стягнення з позивача на користь відповідача грошову компенсацію за відступ від розміру його частки в сумі 10506 гривень 00 копійок. На думку суду, запропонований експертом у висновку за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно будівельної експертизи № С2003/07-2025 від 10.07.2025 року варіант № 2 виділу, буде відповідати інтересам сторін, забезпечуватиме усталений порядок користування ним і збереже цілісність майна з метою задоволення інтересів кожного з подружжя, сприятиме найбільш ефективному використанню цього нерухомого майна, надаватиме можливість користування позивачем та іншими співвласниками таким майном окремо. Означений варіант розподілу будівлі є максимально зручним та справедливим для обох сторін, оскільки розмір частки, яка пропонується для виділення у власність сторін є найбільш наближена до ідеальних часток. Щодо виділення у власність 1/2 частини рухомого майна, а саме: скутера, мотоцикла, автопричіпа, трактора з причіпним інвентарем (плуг, картоплесаджалка та картоплекопалка), суд зазначає наступне. Вирішуючи питання про поділ рухомого майна подружжя, суд повинен, зокрема, установити факт набуття майна під час шлюбу та перевірити документи, на підставі яких проведена реєстрація права власності на майно, а також установити, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Водночас позивачем не надано доказів та документів на підтвердження придбання вказаного рухомого майна подружжям, що підтвердило б можливість віднесення такого майна до того, яке може бути предметом поділу відповідно до положень СК України. Отже, позивачем належними доказами не доведено придбання вищевказаного рухомого майна під час шлюбу за спільні кошти подружжя. Твердження позивача про придбання вказаного майна у період перебування у шлюбі із відповідачем не підтверджуються ані фіскальними, ані товарними чеками, які б вказували на те, коли і ким придбане вказане майно та його актуальну вартість з урахуванням певного зносу, що унеможливлює вирішення спору в цій частині у законний спосіб. А тому суд приходить до висновку про відмову у позовних вимогах в дані частині. Згідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведене, з урахуванням вищевикладених беззаперечно встановлених у ході судового розгляду обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки вищезазначеним виділом частки з майна, а саме: житлового будинку та надвірних будівель і споруд, будуть реалізовані відповідні права співвласника. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем [PERSON] при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 гривень /а.с.1/, який підлягає стягненню з відповідача на її користь. Поряд із тим, з [PERSON] суд стягує в дохід держави 3290 гривень 00 копійок судового збору, беручи до уваги висновок експертизи, в якому вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на день проведення експертизи складає 900300,00 гривень (1/2 -450150,00 гривень - 1211,20 гривень). Також, позивачем додано квитанцію про оплату нею витрат на проведення експертизи /а.с. 143/, а саме на проведення судової будівельно - технічної експертизи в розмірі 17923,50 гривень, які на підставі пункту 2 частини третьої статті 133 ЦПК України відносяться до витрат пов`язаних із проведенням експертизи та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial