Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що 08.11.2006 рішенням Московського районного суду м. Харкова №2-9228/06 задоволено позов до її чоловіка [PERSON] (військовослужбовця Національно гвардії України) та інших співвласників житла щодо стягнення відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири. Вказане рішення виконано, шкоду відшкодовано. [INFO] чоловік загинув. У власності [PERSON] є нерухоме майно у виді 67/100 частини квартири [ADDRESS] , іншими спікальниками житла є [PERSON] . При оформленні спадщини, що залишилася після смерті чоловіка, позивачка отримала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що ВДВС Московського району м. Харкова накладений арешт та заборона відчуження майна, які до теперішнього часу не знято. Так, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявна інформація про арешт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований 26.12.2005 Першою ХМДНК на підставі повідомлення №44030 від 30.11.2005 державного виконавця ВДВС Московського району м. Харкова Плетньовою Л.В., р/н обтяження 2742645 щодо власника [PERSON] . Крім того, в цьому ж реєстрі є інформація про заборону на нерухоме майно за тією ж адресою, яка зареєстрована 26.03.2007 П`ятою ХМДНК на підставі постанови АА №578047 ДВС у Московському районі м. Харкова р/н обтяження 4696405 щодо власника [PERSON] . Таку заборону було 04.04.2007 вилучено на підставі постанови про закінчення провадження б/н 27.03.2007 ДВС у Московському районі м. Харкова та зареєстровано вдруге 05.05.2007 П`ятою ХМДНК на підставі тієї ж постанови АА №578047 ДВС у Московському районі м. Харкова за новим реєстраційним номером обтяження 4913702 щодо власника [PERSON] . При цьому, із відомостей АСВП та Єдиного реєстру боржників відомості про чоловіка позивачки наявні лише у виконавчому провадженні №60555825, яке відкрито тільки 14.11.2019 і стягувачем у цьому провадженні є КП «Жилкомсервіс», відомості про чоловіка у реєстрі боржників відсутні взагалі. Отже, відкриті виконавчі провадження щодо примусового виконання рішення Московського районного суду м. Харкова №2-9228/06 від 08.11.2006 відсутні, як і відсутні інші виконавчі провадження, в яких на житло чоловіка міг бути накладений арешт та заборона. Позивачка також зазначає, що претензій з боку стягувачів у справі №2-9228/06 до її чоловіка, як до боржника не має. Таким чином, на момент закінчення відповідних виконавчих проваджень посадові особи ДВС не здійснили зняття арешту та не скасували інші вжиті заходи примусового виконання рішення стосовно майна. У відповіді на клопотання позивачки щодо зняття арешту та заборони, державний виконавець підтвердив, що відомості про виконавчі провадження в межах яких було накладено арешт на житло відсутні, оскільки такі виконавчі провадження знищені, отже завершені. При таких обставинах, позивачка вважає, що будь-яких законних підстав для наявності арешту, заборони та інших заходів примусового виконання рішення суду щодо житла, на даний момент не має, а наявність обтяження порушує її права, як спадкоємця на належне користування, розпорядження та володіння майном. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Від представника третьої особи - Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Салтівський ВДВС у м. Харкові СМУМЮ) пояснень щодо вимог позову не надійшло. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, вивчивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із такого. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі Так, судом встановлено, що [PERSON] перебувала з 06.11.2009 у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08.11.2006 по справі №2-9228/06 стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] матеріальну та моральну шкоду, завданої залиттям квартири. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у виді 67/100 частини квартири [ADDRESS] . Такі обставини підтверджено копіями свідоцтва про шлюб, рішення Московського районного суду м. Харкова від 08.11.2006, свідоцтва про смерть, Відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.11-16,20,21). Далі, із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що ВДВС Московського району м. Харкова при виконанні вказаного вище рішення суду накладений арешт та заборона відчуження майна боржника [PERSON] , який до теперішнього часу не знято. Так, із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається наявна інформація про арешт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований 26.12.2005 Першою ХМДНК на підставі повідомлення №44030 від 30.11.2005 державного виконавця ВДВС Московського району м. Харкова Плетньовою Л.В., р/н обтяження 2742645 щодо власника [PERSON] . Крім того, є інформація про заборону на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована 26.03.2007 П`ятою ХМДНК на підставі постанови АА №578047 ДВС у Московському районі м. Харкова р/н обтяження 4696405 щодо власника [PERSON] . Таку заборону 04.04.2007 вилучено на підставі постанови про закінчення провадження б/н 27.03.2007 ДВС у Московському районі м. Харкова та зареєстровано вдруге 05.05.2007 П`ятою ХМДНК на підставі тієї ж постанови АА №578047 ДВС у Московському районі м. Харкова за новим реєстраційним номером обтяження 4913702 щодо власника [PERSON] . Між тим, із відомостей АСВП та Єдиного реєстру боржників відомості про [PERSON] вбачаються у виконавчому провадженні №60555825, яке відкрито 14.11.2019 і стягувачем є КП «Жилкомсервіс». Стан виконавчого провадження є завершеним. Відомості про [PERSON] у реєстрі боржників відсутні. Відтак, є підстави вважати, що відкриті виконавчі провадження щодо примусового виконання рішення Московського районного суду м. Харкова №2-9228/06 від 08.11.2006 відсутні. Таким чином вбачається, що на момент закінчення виконавчих проваджень ДВС Московського району м. Харкова не здійснювалось зняття арешту та не скасовувались інші вжиті заходи примусового виконання рішення суду стосовно майна боржника [PERSON] . Позивачка звернулась до Салтівського ВДВС у м. Харкові СМУМЮ з клопотанням щодо зняття арешту та заборони. Із відповіді на звернення [PERSON] , Салтівський ВДВС у м. Харкові СМУМЮ вбачається зокрема, що відомості про виконавчі провадження в межах яких було накладено арешт на житло відсутні, оскільки такі виконавчі провадження знищені за закінченням строку зберігання. Такі обставини підтверджено копіями інформації Салтівського ВДВС у місті Харкові СМУМЮ від 28.05.2025, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.11-13, 17-19,34). Відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ від 21.04.1999, який був чинний на момент відповідних правовідносин, у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. У разі, якщо у виконавчому провадженні декадним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-УІІІ від 02.06.2016, у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до положень ст. 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власник розсуд. Право власності є непорушним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації припинення обтяження для забезпечення реального виконання рішення. Далі, особа, яка вважає, що на майно яке накладено арешт, належить неї, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У раз набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини, що прописано у ч.1 ст. 59 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частиною 4 ст.39 цього Закону передбачено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Відповідно до ч.5 ст. 59 Закону 1404-УІІІ у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Судом на підставі наданих позивачкою доказів встановлено, що відсутнє відкрите виконавче провадження з виконанням рішення суду, що дає підстави для звільнення майна із під арешту. Через накладений арешт на майно та заборону його відчуження, що належить чоловіку позивачці на праві власності, остання не може реалізувати свої права та інтереси при оформлені спадщини, а наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту та заборони на майно боржника, з умови відсутності виконавчого провадження та майновій претензії з боку стягувачів, порушують її права та інтереси щодо володіння майном в розумінні ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», а також глави 23 Розділу І Цивільного Кодексу України. Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 (справа № №2-356/12), зокрема, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15,16 ЦК України) Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним ( справа №161/14034/20 від 03.11.2021, справа №645/6694/15 від 22.12.2021, справа №463/5896/14-ц від 10.04.2019). У цивільних справах суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, аналізуючи вищевикладене, суд надійшов до висновку, що наявність арешту та оголошення заборони на відчуження майна боржника [PERSON] - нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований 26.12.2005 Першою ХМДНК на підставі повідомлення №44030 від 30.11.2005 державним виконавцем ВДВС Московського району м. Харкова Плетньовою Л.В., р/н обтяження 2742645 та заборону на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована 26.03.2007 П`ятою ХМДНК на підставі постанови АА №578047 ДВС у Московському районі м. Харкова р/н обтяження 4696405 при відсутності відкритого виконавчого провадження на сьогоднішній час порушує права позивачки, як спадкоємиці, то такі вимоги позову є обґрунтованими, належним чином доведеними, а тому підлягають повинні бути задоволенні. Оскільки судом на підставі наданих з боку сторони позивачці доказів в обґрунтування своїх вимог, вбачається, що арешт майна [PERSON] та заборона його відчуження, в тому числі майна інших боржників, як співвласників на підставі судового рішення, накладені на квартиру [ADDRESS] загалом, між тим, за останнім на праві власності зареєстровано 67/100 частини вказаної квартири, то позовні вимоги в цієї частині, на думку суду, є абсолютно обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved