Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Позовна заява мотивована тим, що 18 жовтня 1978 року, між [PERSON] та [PERSON] (спадкодавець) було укладено договір дарування, відповідно до якого дарувальник [PERSON] подарував [PERSON] домоволодіння, розташоване на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . 18 серпня 2007 року державним нотаріусом Ладою І.М. було посвідчено заповіт серії ВЕХ № 174780, зареєстрований в реєстрі за № 2-1947, відповідно до якого, громадянка РФ [PERSON] заповіла своїй донці - [PERSON] домоволодіння та земельну ділянку, на якій воно розташоване, за адресою: [ADDRESS] . [INFO] мати заявниці [PERSON] померла. У серпні 2024 року заявниця звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 18 серпня 2007 року державним нотаріусом Ладою І.М., серії ВЕХ № 174780. У зв`язку з поданням вищевказаної заяви приватним нотаріусом була відкрита спадкова справа № 50/2024, а 20 серпня 2024 року заявниця отримала від приватного нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою [PERSON] відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину після смерті її матері [PERSON] . Приватним нотаріусом у згаданій постанові вказано, що правовстановлюючим документом на спадкове майно, а саме, договору дарування від 18.10.1978 року, встановлено, що прізвище набувача на нерухоме майно в договорі українською мовою зазначено як « [PERSON] », але в свідоцтві про смерть (у перекладі з російської мови на українську) прізвище померлої вказано « [PERSON] ». Така невідповідність однієї літери прізвища спадкодавця не надає приватному нотаріусу змогу однозначно та безспірно встановити належність спадкового майна спадкодавцю. Відтак, відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину приватним нотаріусом обумовлена невідповідністю однієї літери прізвища спадкодавця вказаного у договорі дарування від 18.10.1978 року та у свідоцтві про смерть спадкодавця від 19.08.2022 року. Така невідповідність у написанні (друкуванні) прізвища спадкодавця [PERSON] , пов`язана з відсутністю у друкарській машинці, на якій друкувався у 1978 році договір дарування, відповідної української букви «Є», замість якої державним нотаріусом було надруковано російську літеру «Е». Заявниця вказувала, що встановлення факту належності договору дарування від 18.10.1978 року [PERSON] необхідно для прийняття нею спадщини за заповітом посвідченим 18.08.2007 року приватним нотаріусом Лада І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1947, відповідно до якого, [PERSON] заповіла [PERSON] домоволодіння із земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] . Неможливість виправлення (зміни) прізвища у договорі дарування не у судовому порядку, обумовлено тим, що договір дарування було посвідчено державним нотаріусом у 1978 році, та зі спливом часу державний нотаріус станом на сьогодні вже не працює. Враховуючи вищевказане, заявниця просила встановити факт належності [PERSON] договору дарування посвідченого 18.10.1978 року старшим державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Смеюха Н.І., зареєстрованого в реєстрі за № 4-13756, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар, жилий саманний, обкладений цеглою будинок, корисною площею 43,4 кв.м, жилою площею 26,7 кв.м., до нього такі ж сіни з надвірними побудовами, які складаються з чотирьох сараїв, в [ADDRESS] , чотирнадцять, розташований на земельній ділянці розміром 600 кв.м. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12.09.2025 року матеріали заяви передано в провадження судді Куць О.О. (а.с.48-49) Ухвалою від 17.09.2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду. (а.с.52) Ухвалою від 18.11.2025 року до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено Дніпровську міську раду. (а.с.98-99) Представник заявника надав суду заяву про розгляд заяви без участі сторони заявника, заяву просив задовольнити. (а.с.106) Представник Першої дніпровської державної нотаріальної контори надала суду заяву про розгляд справи без участі. (а.с.63) Представник Дніпровської міської ради надала суду заяву про розгляд справи без участі. (а.с.103) Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіна О.В. у судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення у судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є доньковою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 17.12.1966 року, згідно з яким батьками [PERSON] вказано [PERSON] , та [PERSON] (а.с.108) Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 04.04.1987 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». (а.с.108) 18 жовтня 1978 року між [PERSON] та [PERSON] (спадкодавець) було укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Смеюха Н.І., зареєстрований в реєстрі за № 4-13756, відповідно до якого дарувальник [PERSON] подарував [PERSON] домоволодіння розташоване на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . (а.с.26-28) 18 серпня 2007 року державним нотаріусом Ладою І.М. було посвідчено заповіт (серія ВЕХ № 174780, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1947), відповідно до якого [PERSON] заповіла своїй донці - [PERSON] домоволодіння та земельну ділянку, на якій воно розташоване за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке [PERSON] набула за вищевказаним договором дарування укладеним 18 жовтня 1978 року. (а.с.19-22) [INFO] померла спадкодавець [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19 серпня 2022 року, виданим на території РФ, яке було перекладено на українську мову у встановленому Законом порядку, відповідно до українського перекладу, виконаного перекладачем Ющенко Т.В., справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Щауловою М.О., зареєстровано в реєстрі за № 1933. (а.с.35-37) Як вказувала заявниця, у серпні 2024 року вона звернулась до приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Бунякіної О.В., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У зв`язку з поданням вищевказаної заяви, приватним нотаріусом була відкрита спадкова справа № 50/2024, а 20 серпня 2024 року [PERSON] отримала від приватного нотаріуса Бунякіної О.В. постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою [PERSON] відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] .(а.с.38-42) Як вбачається із вищевказаної постанови, приватним нотаріусом Бунякіною О.В. зазначено, що правовстановлюючим документом на спадкове майно, а саме, договором дарування від 18.10.1978 року, зареєстрованого за № 4-13756, за яким спадкодавець набула право власності на спадкове майно, встановлено, що прізвище набувача на нерухоме майно в договорі українською мовою зазначено як « [PERSON] », але в свідоцтві про смерть (у перекладі з російської мови на українську мову) прізвище померлої вказано « [PERSON] ». Така невідповідність однієї літери прізвища спадкодавця не надає приватному нотаріусу змогу однозначно та безспірно встановити належність спадкового майна спадкодавцю. (а.с.38-42) Відтак, відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину приватним нотаріусом обумовлена невідповідністю однієї літери прізвища спадкодавця вказаного у договорі дарування від 18.10.1978 року та у свідоцтві про смерть спадкодавця від 19.08.2022 року. Така невідповідність у написанні (друкуванні) прізвища спадкодавця [PERSON] , пов`язана з відсутністю у друкарській машинці, на якій друкувався у 1978 році договір дарування, відповідної української букви «Є», замість якої державним нотаріусом було надруковано російську літеру «Е». Договір дарування було укладено між [PERSON] та [PERSON] у 1978 році в м. Дніпропетровськ, УРСР. Відповідно до приписів статті 9 Закону Української радянської соціалістичної республіки «Про державний нотаріат», на момент вчинення правочину (1978 рік), передбачено, що нотаріальне діловодство в державних нотаріальних конторах і виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів Української РСР ведеться українською мовою. Незважаючи на законодавчо закріплену норму, про вчинення нотаріального діловодства українською мовою, друкарські машинки на той час не мали українського алфавіту (української розкладки). Зі змісту вказаного договору дарування укладеного у 1978 році можливо встановити, що за відсутності у друкарській машинці української букви «Є», державним нотаріусом використовувалась російська літера «Е», у всіх словах де мала бути українська літера «Є». У згаданому договорі дарування така заміна літери відбулась у прізвищі обдарованої, де замість правильного написання прізвища [PERSON] , було надруковано [PERSON] . Крім цього, заміна української літери «Є» на російську «Е» відбулась і у слові «зареЄстрованого» (перша сторінка, останній абзац договору), за відсутності відповідної української літери «Є», у договорі надруковано «зареЕстрованого». Також відбулись чисельні заміни, відсутньої у друкарській машинці української літери «і» на римську цифру «І», яка (римська цифра) використовувалась у договорі також і для друкування дат. Так, у договорі дарування від 18.10.1978 року, замість української літери «і» надруковано римську цифру «І» у таких словах: «ДнІпропетровськ», «сІмдесят», «мІсяці», «вІсІмнадцятого», «до нього такІж сІни», «надвІрними спорудами», «якІ складаються», «на земельнІй дІлянцІ розмІром», «договору купІвлІ-продажу, посвІдченого», «нотарІальною конторою», Інвентарбюро», «пІд № 287-36», « [PERSON] » (прізвище нотаріуса). За відсутності українських літер у друкарській машинці, в договорі, літеру «Ї», замінено на ту саму римську цифру «І» у словах: «ПершоІ ДнІпропетровськоІ», «з чотирьох сараІв». Український апостроф «», у словах «дев`ятсот» та «п`ять», замінено на символ розділового знаку «». Таким чином, у договорі дарування від 18.10.1978 року, зареєстрований в реєстрі під № 4-13756, українські літери замінені російськими аналогами («Є» на «Е») та римською цифрою («і» на «І»). Вищенаведене є підставою вважати вказаний договір дарування, належним [PERSON] та правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до довідки Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації, від 13 листопада 1978 року (а.с.25), право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за (мовою оригіналу) [PERSON] , за договором дарения от 18 октября 1978 года, що надає змогу встановити зв`язок між договором дарування, та фактом реєстрації права власності за [PERSON] . Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа ВСУ 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Враховуючи викладене, оцінюючи досліджені у справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд дійшов висновку, що договір дарування від 18.10.1978 року належить [PERSON] , а також, що у вказаному правовстановлюючому документі, та інших долучених до матеріалів справи документів, прослідковується написання прізвища спадкодавця, як російською, так і українською мовою, яка не може бути усунута іншим шляхом, ніж звернення до суду й перешкоджає заявнику, як спадкоємиці в реалізації її права на спадкове майно. За таких обставин, суд вважає за можливе встановити факт належності [PERSON] договору дарування від 18.10.1978 року.

Outcome: approved