Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області через систему «Електронний суд» з позовною заявою звернулася [PERSON] , представник позивача, адвокат Прокопцев С.В. до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Позов обґрунтовує тим, що позивачка доводилась дочкою [PERSON] ,який помер [INFO] . Після його смерті залишилась спадщина: житловий будинок садибного типу А загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 47,9 кв.м з господарськими будівлями і спорудами: сарай Б, водопровід №1, колодязь №2, огорожа №3, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Будинок належав спадкодавцю на підставі Договору №1043 на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 10.02.1951, реєстровий №1511, зареєстрованого в Слов`янському міському інвентаризаційному бюро за №1071 від 21.02.1951. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України позивач є спадкоємицею першої черги спадкування за законом, інші спадкоємці відсутні. Вона прийняла спадщину, оскільки фактично проживала і була зареєстрована разом зі спадкодавцем за однією адресою. Наведене підтверджується відповідними записами в Домовій книзі на будинок [ADDRESS] . Пізніше позивач звернулась до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на успадковане майно. Однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку із відсутністю документів, які встановлюють право власності на нього, відсутня реєстрація права власності в Реєстрі речових прав. Таким чином, виникла ситуація, за якої позивач після смерті її батька успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, однак позбавлена можливості оформити спадщину на будинок шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні документи, які б підтверджували право власності на нерухоме майно у її батька. Так, згідно з довідкою Відділу зберігання інвентаризаційних справ об`єктів нерухомого майна Слов`янської МВА №04-01/1858 від 04.08.2025 право власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.01.2013 в КП «БТІ» не зареєстроване. Також зазначив, що після закінчення будівництва житлового будинку [PERSON] не отримав документи на будинок, які б посвідчували закінчення будівництва та підтверджували його право власності на нерухоме майно. Згідно з довідкою-характеристикою №386 від 19.08.2025 житловий будинок А, сарай Б побудовані до 05.08.1992, тому згідно з Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015, не є самовільним та дозволу і прийняттю в експлуатацію не потребують. Водопровід №1, колодязь №2, огорожа №3 є тимчасовими спорудами і згідно з Постановою КМУ від 07.06.2017 №406 не потребують дозвільних документів і не підлягають прийняттю в експлуатацію. У зв`язку з чим, просить суд визнати за позивачем право власності на житловий будинок садибного типу А загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 47,9 кв.м з господарськими будівлями і спорудами: сарай Б, водопровід №1, колодязь №2, огорожа №3, розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач [PERSON] та її представник адвокат Прокопцев С.В. будучи належним чином повідомленими про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймали. Від представника позивача в матеріалах справи міститься заява з проханням розглянути справу без його участі та участі позивача. Наполягав на задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. Представник відповідача Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької областібудучи належним чином повідомленим про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймав. В матеріалах справи міститься заява з проханням розглядати справу без його участі за наявними матеріалами та відповідно до чинного законодавства України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Позивач [PERSON] . [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.05.1951, повторно виданим свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , повторно виданим свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.06.1994 Слов`янським міськвідділом реєстрації а.г.с. Донецької області слідує, що [INFO] в м. Слов`янськ Донецької області, Україна помер [PERSON] . З копії домової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку [ADDRESS] , слідує, що [PERSON] був зареєстрований за даною адресою, також за цією адресою зареєстрована позивач [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Будинок належав спадкодавцю на підставі Договору №1043 на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 10.02.1951, реєстровий №1511, зареєстрованого в Слов`янському міському інвентаризаційному бюро за №1071 від 21.02.1951. Постановою державного нотаріуса Другої слов`янської державної нотаріальної контори Грецькою Т.П. від 08.10.2025, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька [PERSON] , що помер [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки нотаріусу не надані документи, що встановлюють право власності на нього, реєстрація права власності в Реєстрі речових прав відсутня. Згідно копії довідки Відділу зберігання інвентаризаційних справ об`єктів нерухомого майна Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області №04-01/1858 від 04.08.2025 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.01.2013 в КП «БТІ» не зареєстроване. З довідки-характеристики від 19.08.2025 №386, виданої ФОП [PERSON] слідує, що нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , станом на момент інвентаризації 18.08.2025 р. має наступні характеристики:житловий будинок А, загальна площа 62,3 кв.м., житлова площа 47,9 кв.м., сарай Б, водопровід №1, колодязь №2, огорожа №3. Житловий будинок літ. А (А1-1, а2, А3), сарай літ. Б побудовані до 05.08.1992 і згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127 (зі змінами) дозволу та прийняття в експлуатацію не потребують. Водопровід №1, колодязь №2, огорожа №3 є тимчасовими спорудами і згідно Постанови КМУ від 07.06.2017 №406 не потребують дозвільних документів і не підлягають прийняттю в експлуатацію. Як слідує з Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, за результатами проведеної інвентаризації об`єкту нерухомого майна встановлено наступне: житловий будинок літ. А (А1-1, а2, А3), сарай літ. Б побудовані до 05.08.1992 року і згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127 (зі змінами) дозволу та прийняття в експлуатацію не потребують. Водопровід №1, колодязь №2, огорожа №3 є тимчасовими спорудами і згідно Постанови КМУ від 07.06.2017 №406 не потребують дозвільних документів і не підлягають прийняттю в експлуатацію. Згідно технічного паспорту Реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності: TI01:2678-9400-1644-4465, виготовленого ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] , житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , має наступні технічні характеристики: житловий будинок А-1, загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 47,9 кв.м, сарай Б, водопровід №1, колодязь №2, огорожа №3. Також з технічного паспорту слідує, що житловий будинок побудований в 1951 році. З відомостей відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 12.11.2025 №20-16/2-5059, наданих на підставі ухвали судді від 10.11.2025 слідує, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 26.09.2001, [PERSON] , [INFO] , з 04.05.2016, [PERSON] , [INFO] , з 26.03.2010, [PERSON] , [INFO] , з 04.08.1984. Інші документально підтверджені відомості, в тому числі щодо [PERSON] , в розпорядженні відділу відсутні. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) слідує, що після смерті [PERSON] спадкові справи не відкривалися та свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно пунктів 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року) цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Таким чином, оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , то судом, відповідно, застосовуються положення Цивільного Кодексу УРСР (в редакції 1963 року), які діяли на час смерті спадкодавця. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтями 529, 530 ЦК УРСР в редакції 1963 року, передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, визнається, що спадкодавець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Вирішуючи питання про можливість визнання права власності на спадкове майно за позивачем, суд виходить з наступного. Частинами 1, 2 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно з п. 4.18 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5 (зі змінами та доповненнями), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормою ч.1 ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.12 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, судом з достовірністю встановлено, що спадкоємець [PERSON] донька спадкодавця [PERSON] у передбачений законом строк прийняла спадщину. Право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на підставі наданих позивачем доказів належить [PERSON] . Як вбачається з долучених до матеріалів справи документів, спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами були побудовані до 05.08.1992, та відповідно до Порядку проведення технічної інвентаризації, затвердженого постановою КМУ №488 від 12.05.2023 та Постановою КМУ від 07.06.2017 №406 не є самовільними та не потребують документів, що дають право на виконання будівельних робіт, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Таким чином, спірний житловий будинок було збудовано на підставі чинних на той час дозвільних документів. Відповідно до ст. 2 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.ч. 2, 3 та 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.ч.1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність). Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17. З огляду на викладене, судом встановлено, що чинне на час будівництва спірного житлового будинку законодавство, не пов`язувало виникнення права власності з його державною реєстрацією. Позивач свідоцтво на право на спадщину на спірний житловий будинок не отримала, державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі цього свідоцтва, оскільки спадкоємцем не надано документ, який встановлює право власності на житловий будинок, та визнати право власності на спадкове майно позивачу можливо лише в судовому порядку. Оскільки на теперішній час, відповідно до ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність [PERSON] припинилась у зв`язку з його смертю, тому позивач у справі не може в іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про визнання за нею права власності на спадкове майно, реалізувати своє право на спадщину. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд доходить висновку що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved