Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. Представник позивача \~звернулась до суду\~\~з позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом\~\~зазначивши,\~що [INFO] помер [PERSON] , який був дідусем позивачки. Батько позивачки [PERSON] помер [INFO] , тому [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги за правом представлення після смерті дідуся. Серед спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] є ще його син [PERSON] , [INFO] . При житті [PERSON] не розпорядився своїм майном, заповіт не складав. Після смерті дідуся приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Степаненко Р.Г. була заведена спадкова справа № 14/2023. 06.11.2023 року позивачкою було подано заяву про видачу свідоцтва на спадщину на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 06.11.2023 року нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на житловий будинок, що належить померлому [PERSON] у зв`язку з тим, що спадкоємець не подала правовстановлюючих документів на спадковий будинок оформлених належним чином. Вказаний будинок дідусь побудував самостійно, але не зареєстрував на нього право власності. Просила визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті померлого [INFO] дідуся [PERSON] , на частину житлового будинку садибного типу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалами Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 04.09.2025 року було відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та витребувано копію спадкової справи. Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 28.10.2025 року справу було призначено до судового розгляду. В\~ судове\~\~засідання\~ позивач\~ [PERSON] не\~з`явилась, її представник подала до канцелярії суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за їх з позивачкою відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, згідно мякої просив проводити судові засідання без його участі, відзив від відповідача не надходив. В силу принципу диспозитивності на особу, що не вчинила вчасно відповідні процесуальні дії, покладається ризик несприятливих наслідків такої бездіяльності. Створення судом умов, які б надавали одній із сторін спору більш сприятливі умови для реалізації її процесуальних прав виходить за межі повноважень суду, передбачених законодавством та є порушенням ст.ст. 6, 19 Конституції та принципу змагальності. Представник третьої особи Новоархангельської селищної \~ради Голованівського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без участі представника селищної ради за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є правовідносини щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом. [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.02.2003 р. (а.с. 14). Згідно копії свідоцтва серії [NUMBER] від 10.02.1989 року про народження [PERSON] , в графі «батько» зазначений « [PERSON] » (а.с. 62). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.012.2023 року (а.с. 51). Згідно копії рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області було встановлено факт, що має юридичне значення про те, що [PERSON] , [INFO] , знаходиться в безпосередньому родинному зв`язку та доводиться онукою [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 15-16). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Степаненко Р.Г. було заведено спадкову справу №14/2023 (а.с. 13). Згідно копії\~спадкової\~справи\~№ 14/2023,\~до\~майна\~померлого [INFO] \~ [PERSON] , із заявою від 30.06.2023 року про прийняття спадщини звернулася онука [PERSON] , та із заявою від 21.03.2023 року - син [PERSON] (а.с. 49-50). Постановою приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Степаненко Р.Г. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.11.2023 року [PERSON] було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що належить померлому [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок оформлених належним чином (а.с. 31). Згідно копії довідки № 138 від 17.01.2023 року, виданої Новоархангельською селищною радою Кіровоградської області, [PERSON] , [INFO] дійсно був зареєстрований та проживав до дня смерті по [ADDRESS] (а.с. 61). \~ \~ \~ \~Відповідно до копії технічного паспорту, виготовленого 17.06.2023 року, інвентаризаційна справа № 346, будинок [ADDRESS] складається: житловий будинок А, веранда а, ганок а1, комора Б, погріб з шийкою В, гараж Г, комора Г1, літня кухня Д, веранда д, сарай Е, вбиральня Є, огорожа - № 1, ворота № 2, хвіртка № 3 (а.с. 17-25). Відповідно до копії будинкової книги [PERSON] дійсно проживав за адресою [ADDRESS] (а.с. 26-28). 08.04.2025 року Новоархангельською селищною радою було надано відповідь на запит, згідно якої повідомлено про те, що рішенням тридцять другої сесії сьомого скликання Новоархангельської селищної ради від 14.11.2019 року № 1957 надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою, щодо відведення земельних ділянок у власність громадянину [PERSON] загальною площею 0,3643 га, в тому числі по угіддях: 0,1500 га земель малоповерхової забудови для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови та 0,2143 га ріллі для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення в [ADDRESS] (а.с. 30). Згідно архівної довідки № 247 від 03.11.2023 року право власності на будинок [ADDRESS] за архівними даними комунального підприємства «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації» не зареєстровано (а.с. 25). Відповідно до Висновку суб`єкта оціночної діяльності про ринкову вартість об`єкту нерухомості за адресою: [ADDRESS] загальна ринкова вартість складає 148590,00 грн. (а.с. 32). При розгляді даної заяви судом застосовані норми права. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Учасник справи, користуючись правами, передбаченими ст. 43, 49 ЦПК України, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до Постанови Верховного суду України від 22.07.2021 року № 910/18389/20, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у Постанові від 17 серпня 2021 року у справі № 910/19210/15. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 3 ст. 1224 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Нормами статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до підпункту 4.18 глави 10 розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Cвідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Листом Міністерства юстиції України від 21.02.2005 № 19-32/319 Щодо порядку оформлення документів зазначено, що в разі смерті власника нерухомого майна у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Мотиви суду. У своїй постанові від 21.06.2023 року у справі № 916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року). Таким чином,\~зваживши у\~сукупності наведені\~вище докази,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги підлягають\~задоволенню,\~оскільки матеріали\~справи містять\~належні докази, що свідчать\~про наявність\~достатніх правових\~підстав для\~визнання за\~позивачкою права власності\~на житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після смерті дідуся [PERSON] , який помер [INFO] ,\~оскільки спадкоємець\~прийняла спадщину,\~подавши до\~нотаріальної контори\~відповідну заяву\~, але не\~має можливості\~оформити в\~установленому законом\~порядку спадщину\~та отримати\~свідоцтво про\~ право на\~ спадщину на\~житловий будинок за законом, \~через відсутність правовстановлюючого документу\~на нього,\~оскільки спадкодавець,\~за життя не зареєстрував право\~власності \~на вказаний будинок.\~Проте з\~огляду на\~долучені позивачем\~до матеріалів справи докази, суд приходить до висновку щодо задоволення позову. Витрати по сплаті сплаченого судового збору залишаються за позивачем за заявою представника позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved