Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовна заява обґрунтована тим. що 10 вересня 2024 року позивач вигулював свого собаку породи «Метис» на території парку ім.. Тараса Шевченка. Під час прогулянки на собаку позивача напав собака породи «Американська Акіта», яка належить відповідачу [PERSON] . В результаті нападу собака позивача зазнала ушкодження. В цей же день в клініці ОлВет собаці позивача надали медичну допомогу, призначили курс лікування. На лікування собаки позивач витратив 5 915 грн. Також позивача звернувся до правоохоронних органів із заявою про притягнення відповідача до відповідальності. За результатом звернення на обох власників собак складено протоколи в порядку ч. 1 ст. 154 КУпАП. Згодом відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 154 КУпАП. На усне прохання позивача відповідач відмовився відшкодовувати матеріальну шкоду. Такими діями відповідача позивачу також завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 грн. 10 червня 2025 року від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких відповідач зазначив, що справді подія, яка описана у позовній заяві мала місце 10 вересня 2025 року, але насправді це собака позивача накинулась на собаку відповідача, коли він лежав коло відповідача. Відповідач все життя займається собаками, він власник собаки [PERSON] , якому 7 років, ця порода собак не бійцівською. Його собака захищався від нападу собаки, якого власник не навчив правильної поведінки. Відповідач намагався порозумітись із позивачем, але почув тільки нецензурну лайку. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з мотивів наведених у ньому. Просив суд про його задоволення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, оглянувши відеозапис, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 10 вересня 2024 року між собаками позивача та відповідача в м. Івано-Франківську, в парку Тараса Шевченка, стався конфлікт. Коли позивач вигулював свого собаку, то собака відповідача породи «Американська Акіта», накинувся на собаку позивача та покусав його, чим завдав тілесних ушкоджень собаці позивача, вказане підтверджується довідкою про результати розгляду звернення [PERSON] № 35631 від 26.10.2024 (а.с.7) та матеріалами перевірки, які надані Івано-Франківським РУП ГУНП в Івано-Франківській області. На лікування свого собаки позивач витрати грошові кошти в сумі 5915 грн.,що підтверджується копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, листом-схемою лікування, чеком, випискою із амбулаторного журналу (а.с.9-13). 29 жовтня 2024 року на позивача складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 154 КУпАП, а на відповідача за ч. 3 ст. 154 КУпАП. 19 листопада 2024 року постановою № 12/449 адміністративної комісії при виконавчому комітетові Івано-Франківської міської ради по справі про адміністративне правопорушення провадження по справі відносно позивача [PERSON] закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. 13 січня 2025 року постановою Івано-Франківського міського суду у справі № 344/20062/24\~ також провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо відповідача [PERSON] закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Отже, вина сторін не встановлена, але провадження у справах закрито не з реабілітуючи підстав. Статтями 15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі. Таким чином, собака є майном, об`єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. І як власнику речі (собаки) згідно зі ст.317 ЦК України лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Доказів на спростування тверджень позивача про розмір матеріальної шкоди, яку він поніс у зв`язку з лікуванням собаки відповідач не спростував, як і не спростував факту нападу своєї собаки на собаку позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за заподіяння шкоди, шкода заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Зазначений правовий висновок Верховний Суд висловив у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 686/10520/15-ц. Згідно ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана: забезпечити домашній тварині необхідні умови, що відповідають її біологічним, видовим та індивідуальним особливостям, відповідно до вимог цього Закону; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм експлуатації жилого приміщення, де утримується домашня тварина (місце постійного утримання), та норм співжиття. Правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування. Особи, які утримують домашніх тварин, мають право з`являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх). Супроводжувати домашню тварину може особа, яка досягла 14-річного віку. Особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити: безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; безпеку супроводжуваної домашньої тварини; безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою; наявність повідка для здійснення вигулу собак та інших домашніх тварин, які можуть становити небезпеку для життя чи здоров`я людини, поза місцем постійного утримання таких тварин, а також намордника на собаках порід, що включені до Переліку небезпечних порід собак, що затверджується Кабінетом Міністрів України; наявність на домашній тварині нашийника з ідентифікуючими позначками. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин. Рішенням Івано-Франківської міської територіальної громади №214 від 18.04.2013 року затверджено Правила утримання домашніх тварин підприємствами, організаціями, громадянами в місті Івано-Франківську, які встановлюють порядок утримання, використання, визначення ступеня небезпечності (соціальної адаптованості) в умовах міста, визначають права та обов`язки власників домашніх тварин, а також контроль в цій сфері. Відповідно до пункту 5.5 Правил дозволяється виводити собак за межі квартири, території подвір`я, організацій, підприємств тощо лише на повідку з прикріпленим до нашийника особистим номерним знаком, а потенційно небезпечних собак та собак, що визнані небезпечними, обов`язково на короткому повідку (не більше 1,2 м) і в наморднику. Згідно 5.6 Правил особа, яка супроводжує домашню тварину також зобов`язана: здійснювати вигул собак без повідка лише в місцях та зонах для вигулу тварин, які позначені відповідними знаками або надписами. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що позивач не забезпечив належний догляд за своєю твариною та фактично сприяв настанню шкоди. Згідно частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. Відповідно до частини першої-другої статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено в процесі розгляду справи, що й позивач не в повній мірі забезпечив заходи безпеки супроводжуваної домашньої тварини, контроль та нагляд за її поведінкою. Факт вигулу собаки без повідка свідчить про порушення позивачем наведених вище Правил утримання домашніх тварин і розцінюється судом як його груба необережність, що сприяла настанню шкоди. Враховуючи, що вина сторін є спільною, рівною, оскільки відповідач вигулював собаку без повідка та намордника, так само і позивач порушив правила вигулу собак, то з відповідача слід стягнути половину завданих матеріальних збитків в сумі 2 957 гривень 50 копійок. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн., то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.9 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Враховуючи, що судом встановлено, що вина сторін була спільною, оскільки що позивач, що відповідач порушили правила вигулу собак, то моральну шкоду також слід стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 50% від суми вимоги, а саме, 2500 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також із відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого останнім судового збору (1211,20 грн.), а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 605 грн. 60 коп. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 16, 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial