Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін у процесуальних заявах по суті. У червні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просила: -визнати за ним права власності на недоотриману пенсію, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , за період з 01.01.2016 року по [INFO] , в загальній сумі 475550,60 грн.; -стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області суму недоотриманої пенсії, яка належала померлому [PERSON] , у розмірі 475550,60 грн. Позов обґрунтовано тим, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] .. До складу спадщини увійшли права, зокрема, грошові кошти, які складаються з нарахованої, але не виплаченої пенсії, яка належала особисто [PERSON] за період з 01.01.2016 року по 02.11.2021 року включно. Для оформлення своїх спадкових прав позивач звернулася до Першої Вінницької державної нотаріальної контори, якою була заведена спадкова справа. Державним нотаріусом були направлені відповідні запити до відповідача для отримання достовірної інформації щодо сум недоотриманої пенсії за життя [PERSON] . На запити відповідачем було повідомлено, що до складу спадщини померлого [PERSON] входить недоотримана ним пенсія в сумі 73764,10 грн. , а в іншій відповіді 79270,15 грн. Пенсія [PERSON] за період з 01.01.2016 року по 02.11.2021 року не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки була призупинена на підставі ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». З виписки по особовому рахунку, наданого [PERSON] , вбачається, що позивачем отримана одноразова допомога у розмірі 13587,16 грн., що становить 2 пенсії спадкодавця, тому за підрахунками позивача, пенсія [PERSON] на дату смерті становила 6793,58 грн. Оскільки відповідач відмовився надавати інформацію про розмірі пенсії [PERSON] за період з 01.01.2016 року по [INFO] , ним самостійно здійснено розрахунок таких нарахувань. В зв`язку з викладеним, позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію [PERSON] з моменту припинення виплати пенсії до 02.11.2021 року, та стягнути невиплачену пенсію з відповідача на користь спадкоємця. У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що [PERSON] , [INFO] перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Стаханові Луганській області, яке не перемістилося з непідконтрольної території. 01.01.2015 року [PERSON] став на облік в Рубіжанському об`єднаному управлінні пенсійного фонду України Луганської області, пенсія виплачувалася йому з 01.01.2015 року по 30.06.2015 року. З 01.07.2016 року пенсія спадкодавцю не виплачувалася, оскільки не відбулася ідентифікація та верифікація одержувача, в зв`язку з чим виплату пенсії було призупинено. Представник відповідача наполягає на тому, що спадкоємець не має права на спадкування пенсії особи, яка за життя не вжила заходів щодо своєчасного нарахування та отримання нарахованої пенсії, не скористалась своїм правом на одержання належних пенсійних коштів. З огляду на наведене, з урахуванням вимог частини 3 статті 46 Закону № 1058, підстави для нарахування та виплати Позивачу недоотриманої за життя пенсії [PERSON] відсутні. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва цивільну справу було направлено за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с. 28). Ухвалою суду від 07 червня 2024 року відкрите провадження по справі (а.с. 31). Ухвалою суду від 12 лютого 2025 року вжито заходів забезпечення доказів (а.с. 99). Ухвалою суду від 14 липня 2025 року призначено розгляд справи по суті (а.с. 151). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі,. Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, його неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст.16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м.Стаханові Луганської області, про що Тиврівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) складено відповідний актовий запис № 169 (а.с. 6). Позивач є сином [PERSON] , про що свідчить відповідне свідоцтво про народження (а.с. 8). Згідно матеріалів спадкової справи № 642/2023, заведеної Першою вінницькою державною нотаріальною конторою, позивач являється єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті батька (а.с. 128-147) На виконання ухвали суду про витребування доказів, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повідомила про неможливість здійснення розрахунку пенсії [PERSON] , після 30.06.2016 року, оскільки пенсія не нараховувалась та не виплачувалась, за період з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року пенсію виплачено у загальному розмірі 20268 грн (а.с. 103-107). В свою чергу позивач наполягає на тому, що має право на спадкування недоотриманої пенсії з 01.01.2016 року по 22.11.2021 року. Спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді недоотриманої пенсії спадкодавця. При цьому суд не вбачає підстав для стягнення недоотриманої пенсії за період з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року. Що стосується позовних вимог позивача про визнання права власності та стягнення недоотриманої пенсії спадкодавця за період з 01.07.2016 року по 302.11.2021року, суд зазначає наступне. З матеріалів справи достеменно вбачається, що нарахування та виплату пенсії [PERSON] призупинено з 01.07.2016 року, за поновленням виплат за життя [PERSON] не звертався, тому на час відкриття спадщини нарахованих пенсійних виплат, які б належали спадкодавцю і включалися до складу спадщини, не було. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). До спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, відповідно до статті 1227 ЦК України передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини. Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Зміст вищевказаних норм також узгоджується з положеннями частини першої статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно якої суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі Свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зі змісту Постанови Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №570/6046/14-ц вбачається, що під час розгляду справ про визнання права власності на майно в порядку спадкування суду слід перевіряти чи були спадкоємцем здійснені всі необхідні заходи щодо отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом, чи вимагав він у відповідності до приписів пунктів 1, 3 глави 13 розділу I Порядку від нотаріуса винесення Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва), чи оскаржував таку Постанову у судовому порядку або відразу звернувся до суду за правилами позовного провадження. Вищевикладене свідчить про те, що основним позасудовим способом оформлення права власності на майно в порядку спадкування за законом є отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса. Це пояснюється тим, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є виключним способом захисту прав спадкоємця, який може застосовуватися лише у випадку об`єктивної відсутності умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку та неможливості усунення обставин, які створюють відсутність таких умов. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області надавав інформацію Першій вінницькій державній нотаріальній конторі щодо суми нарахованої, але не виплаченої пенсії [PERSON] , обмеживши цю суму відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір недоотриманої пенсії становить 73764,10 грн. (а.с. 146). У відповідності до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним». Згідно абз.10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Суд звертає увагу на те, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення ч. ч. 2 та 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Суд відхиляє доводи відповідача, які ґрунтуються на частині першій статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, оскільки дана правова норма розповсюджується на пенсіонерів, які є власниками своїх особистих пенсій, тобто на тих, що не померли, та ніяким чином не стосується правовідносин щодо спадщини. Таким чином, суд дійшов висновку, що правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без урахування норм ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача, як спадкоємця, на отримання всього належного йому спадкового майна. Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. 14 лютого 2022 року Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду під час розгляду справи 243/13575/19 Постановою відступила від висновків, викладених у постановах: від 26 лютого 2020 року у справі № 243/2404/19-ц (провадження № 61-20134св19); від 14 квітня 2020 року у справі № 431/6232/18-ц (провадження № 61-17311св19); від 09 грудня 2020 року у справі № 243/9613/19-ц (провадження № 61-7355св20); від 16 грудня 2020 року у справі № 428/12730/19 (провадження № 61-15863св20), ухвалених Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, та висловила новий висновок, в якому зазначила, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину після батька, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає. Відсутність Свідоцтва про право на спадщину на спірну суму пенсії не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України». У даній справі припинення страхових виплат за життя спадкодавця сталося з підстав, не передбачених законом, тому не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець, відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом. Крім того, в постанові ВС № 642/6946/18 від 12.02.2020 року зроблено висновок, що ненадання особі, яка не є внутрішньо переміщеною особою, довідки про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, та не звернення цієї особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території з заявою про нарахування виплат, не є підставою для невиплати страхових платежів, оскільки таке право закріплене за особою положеннями Закону № 1105-ХІV(з 01 січня 2015 року в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ), і може бути обмежене лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України. Таким чином, як сам спадкодавець [PERSON] , та і його спадкоємець позивач по справі, мали право на нарахування та виплату пенсійних виплат не залежно від звернення до ПФУ на підконтрольній Україні території, а тому спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання пенсійних виплат, в порядку спадкування за законом. Оскільки пенсійні виплати [PERSON] були проведені по 30.06.2016 року, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, визнання за [PERSON] права власності на недоотриману пенсію [PERSON] . та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ці суми за період з 01.07.2016 року по 02.11.2021 року. Питання щодо судових витрат належить вирішити, відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір по справі в розмірі 4755,50 грн., тому суд прийшов до переконання, що витрати по сплаті судового збору у визначеному розмірі слід покласти на відповідача, стягнувши його за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial