Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

29 червня 2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач [PERSON] посилається в обґрунтування своїх позовних вимог на те, що з 28 квітня 2016 року по 17 червня 2019 року вона та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом № 674/187/19 від 04 березня 2019 року, виданим Дунаєвецьким районним судом Хмельницької області, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач стверджує, що на даний час виникли обставини для зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини. Так, син подорослішав та потребує додаткових витрат на придбання одягу, продуктів харчування, задоволення інших потреб для забезпечення його гармонійного розвитку. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить суд змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина з твердої грошової суми в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 05 липня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 04 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 19 серпня 2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив, яким він заперечив проти позову. Свої заперечення відповідач [PERSON] обґрунтовує тим, що крім неповнолітнього сина [PERSON] він має ще неповнолітню дочку, на утримання якої теж сплачує аліменти. Позивач [PERSON] працює і отримує прибуток, а він - проходить військову службу. За таких обставин відповідач вважає, що з моменту видачі судового наказу матеріальне становище позивача покращилось, а його - не покращилось: він як сплачував аліменти ще на одну дитину - так і сплачує, як служив простим солдатом - так і служить. На підставі викладеного відповідач [PERSON] просить суд відмовити в задоволенні позову. 19 серпня 2022 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки він перебуває на військовій службі у складі Збройних Сил України, переведених на воєнний стан. 08 вересня 2022 року зупинено провадження в даній цивільній справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. 14 березня 2024 року судом направлено запит [INFO] щодо надання інформації про проходження відповідачем [PERSON] військової служби в особливий період. 03 квітня 2024 року від [INFO] надійшов інформаційний лист № 2437 від 20 березня 2024 року, з якого вбачається, що відповідач [PERSON] на військову службу за загальною мобілізацією не призивався, на військовому обліку в [INFO] не перебуває. 04 квітня 2024 року судом направлено відповідачу [PERSON] лист, яким відповідачу запропоновано надати в строк до 30 квітня 2024 року документи, що підтверджують його перебування у складі Збройний Сил України. При цьому суд повідомив відповідача [PERSON] , що у разі неотримання судом відповідних документів, провадження в цивільній справі № 674/742/22 буде поновлено, справа буде розглянута відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України. 16 квітня 2024 року від відповідача [PERSON] надійшли документи, що підтверджують його перебування у складі Збройний Сил України. При цьому відповідач [PERSON] повідомив, що з 29 січня 2019 року він проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] . 18 квітня 2024 року судом направлено запит військовій частині [NUMBER] щодо надання інформації про проходження відповідачем [PERSON] військової служби в особливий період. 31 травня 2024 року від військової частини [NUMBER] надійшов інформаційний лист № 632/3/470 від 14 травня 2024 року, з якого вбачається, що з 29 січня 2019 року відповідач [PERSON] призваний на військову службу за загальною мобілізацією у військову частину [NUMBER] . 08 серпня 2025 року судом направлено відповідачу [PERSON] лист, яким відповідачу запропоновано надати в строк до 29 серпня 2025 року документи, що підтверджують його перебування у складі Збройний Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан і виконує бойові завдання у зоні бойових дій. При цьому суд повідомив відповідача [PERSON] , що у разі неотримання судом відповідних документів, провадження в цивільній справі № 674/742/22 буде поновлено, справа буде розглянута відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України. 11 серпня 2025 року відповідач [PERSON] отримав лист суду. В строк, встановлений судом, від відповідача [PERSON] жодних документів не надійшло. 23 жовтня 2025 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання. 24 листопада 2025 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, оскільки він перебуває на військовій службі у складі Збройних Сил України, переведених на воєнний стан. 25 листопада 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі. 25 листопада 2025 року уточнено особу позивача: належним позивачем у справі слід вважати [PERSON] . Так, 12 жовтня 2022 року позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) складено відповідний актовий запис про шлюб № 2230 від 12 жовтня 2022 року. Після державної реєстрації шлюбу позивач [PERSON] змінила своє прізвище на прізвище чоловіка - " [PERSON] ". 27 жовтня 2022 року позивач отримала паспорт громадянина України на ім`я [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - причин своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. З 28 квітня 2016 року по 17 червня 2019 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом № 674/187/19 від 04 березня 2019 року, виданим Дунаєвецьким районним судом Хмельницької області, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 04 березня 2019 року. Згідно ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з Закону України "Про охорону дитинства", а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Згідно ст.18 Конвенції ООН про права дитини - держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини - держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" к ожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч.2 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" б атьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" в иховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.1 ст.180 СК України б атьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України з а рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч.1 ст.182 СК України п ри визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України р озмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч.1 ст.192 СК України р озмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. В постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 та в постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року в справі № 545/3115/19 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). В судовому засіданні встановлено, що після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, змінився матеріальний стан одержувача аліментів. Так, неповнолітній [PERSON] , подорослішавши, потребує додаткових витрат на придбання одягу, продуктів харчування, задоволення інших потреб для забезпечення його гармонійного розвитку. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та дозвілля дитини є загальновідомими. Відтак, матеріальний стан позивача погіршився у зв`язку із збільшенням витрат на утримання неповнолітнього сина. Позивач [PERSON] категорично наполягає на тому, щоб розмір аліментів був визначений у частці від доходу платника аліментів, а не в твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів обирається тим з батьків, разом з яким проживає дитина, та може бути зміненим виключно за позовом одержувача аліментів. Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] про те, що матеріальний стан позивача не погіршився, а покращився, оскільки ці пояснення повністю спростовуються доказами, які були надані позивачем та були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин суд вважає, що позивач [PERSON] має достатньо правових підстав для звернення з позовом про зміну способу стягнення аліментів. При вирішенні даної цивільної справи суд враховує, що відповідач [PERSON] , крім неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , має ще неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом № 686/2489/18 від 01 лютого 2018 року, виданим Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наявність у відповідача [PERSON] обов`язку щодо утримання ще однієї дитини не може бути безумовною підставою для визначення другій дитині аліментів у розмірі меншому, ніж стягуються на першу дитину. Батьки не мають компенсувати зменшення виплат на дитину за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Дитина від нового шлюбу не повинна бути звужена у своїх правах через наявність у платника на утриманні іншої дитини. Крім того, відповідач [PERSON] , заперечуючи проти позову, не надав суду жодних доказів про те, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання свого неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі, про який просить позивач. Враховуючи викладене та найкращі інтереси неповнолітньої дитини, а також вимоги розумності та справедливості, суд вважає можливим змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, які щомісячно стягуються з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , з твердої грошової суми в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" визначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". На підставі викладеного суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved