Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

12 серпня 2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Чирочка Н.В. звернулася до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом та просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між відповідачем та позивачем, зареєстрований 24 жовтня 2016 року Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Бидгощ Куявсько-Поморського воєводства Республіка Польща, позначення акту: 0461011/00/АМ/2016/010409; залишити малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , проживати з матір`ю. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24 жовтня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Бигдоші Куявсько-Поморського воєводства Республіка Польща (позначення акту: 0461011/00/АМ/2016/010409. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки не склалися через відсутність взаєморозуміння, розбіжність поглядів на сімейні відносини, виховання та утримання дитини, обов`язки з ведення спільного господарства. З жовтня 2023 року шлюбні стосунки між сторонами припинені, вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. За наведених обставин просить задовольнити позов. (а.с. 2-4) Ухвалою судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі з викликом сторін, призначено судове засідання. (а.с. 25-26) Представник позивача [PERSON] адвокат Чирочка Н.В. просила суд розгляд справи провести за відсутності позивача та її представника, вимогу про залишення дитини проживати з матір`ю залишити без розгляду, про що подала відповідну заяву. (а.с. 51) Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України відповідно до вимог ч. 10 ст. 187 ЦПК України. (а.с. 30, 38, 40, 50) Згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи положення ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений про дату та час розгляду справи належним чином. Відзив щодо позову та заяв про розгляд справи без його участі відповідач не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При таких обставинах суд проводить розгляд справи у відповідності до положень ст. 280 ЦПК України, в заочному порядку, на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи відповідно до ст. 229 ЦПК України, суд встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. 22 жовтня 2016 року між громадянкою України [PERSON] та громадянином Республіки Польща [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану в місті Бидгощ, Республіка Польща, актовий запис № 0461011/00/АМ/2016/010409, про що видано свідоцтво [NUMBER] , що підтверджується завіреною копією офіційного перекладу з польської мови повного свідоцтва про одруження. Прізвища чоловіка та дружини після укладення шлюбу [PERSON] . (а.с.5-6, 7-9, 10-11,12). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується скороченою випискою свідоцтва про народження [NUMBER] , складеної 09 березня 2017 року Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Бидгощ Куявсько-Поморського воєводства Республіка Польща в перекладі з польської мови на українську мову, що засвідчена присяжним перекладачем м. Бидгощ 28 вересня 2017 року . (а.с. 14-16) Як вбачається з позову, шлюбні стосунки між сторонами припинені внаслідок різних поглядів на сімейне життя, права та обов`язки подружжя, ведення спільного господарства. Подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, а тому шлюб носить формальний характер. Таким чином, подальше збереження сім`ї суперечить їх інтересам. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України (далі СК України), п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків. Документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України (ст. 13 цього Закону). Питання правовідносин між Україною і Республікою Польща у справах цивільного та кримінального характеру врегульовані «Договором між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах» від 24 травня 1993 року, який був ратифікований 04 лютого 1994 року та набрав чинності 14 серпня 1994 року. Статтею 20 цього Договору визначено, якщо відповідно до положень цього Договору порушення справи належить до компетенції органів обох Договірних Сторін, а клопотання про порушення справи подано до органу однієї з них, то компетенція органу іншої Договірної Сторони виключається. При цьому, відносини між Україною і Республікою Польща у спорах щодо розірвання шлюбу передбачені статтею 26 цього Договору, яка передбачає, що розірвання шлюбу проводиться згідно із законодавством тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи (пункт 1 статті 26 цього Договору). У справах про розірвання шлюбу, в випадку, передбаченому в пункті 1, компетентним є орган тієї договірної сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи (пункт 3 статті 26 цього Договору). Згідно пункту 4 статті 26 цього Договору у справах про розірвання шлюбу, у випадку, передбаченому в пункті 2, компетентним є орган тієї Договірної Сторони, на території якої подружжя має місце проживання. Якщо один з подружжя має місце проживання на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, компетентними є органи обох Договірних Сторін. Відтак, оскільки шлюб між сторонами у даній справі є «міжнародним/іноземним», отже спір щодо розірвання такого шлюбу є різновидом спору з «іноземним» елементом і регулюється насамперед міжнародним договором України. З огляду на приписи Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 24 травня 1993 року компетенція судів з вирішення справ про розірвання шлюбу в даному випадку є альтернативною, як це обумовлено статтею 26 цього Договору. У той же час, право вибору суду однієї з Договірних держав фактично належить тому із подружжя, хто першим (раніше за іншого з подружжя) ініціював судовий процес щодо розлучення, що прямо встановлено у статті 20 цього Договору, а відтак дана справа підсудна судам загальної юрисдикції України. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України узгоджується із ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За змістом ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах суд вважає, що сім`я фактично розпалась, подружжя не підтримує шлюбні відносини, подальше сумісне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що мають істотне значення. Таким чином, шлюб укладений між сторонами 24 жовтня 2016 року, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Бидгощ Куявсько-Поморського воєводства Республіка Польща, актовий запис № 0461011/00/АМ/2016/010409, номер свідоцтва про одруження USC/OZ/2 AC 2224840, є дійсним на території України і не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення та підлягає розірванню за законодавством України. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved