Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просив: - визнати частково недійсним розпорядження органу приватизації Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області № 56 від 29.12.2006 року, а саме в частині не зазначення [PERSON] учасником приватизації будинку [ADDRESS] ; - визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло від 29.12.2006 року на ім`я [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , а саме в частині не зазначення [PERSON] співвласником будинку [ADDRESS] ; - включити у розпорядження органу приватизації Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області № 56 від 29.12.2006 року [PERSON] на приватизацію житлового будинку [ADDRESS] згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; - визнати за [PERSON] право власності на частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» На обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок [ADDRESS] . Після відкриття спадщини йому стало відомо, що даний будинок належав його батькові на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.12.2006 року, виданого органом приватизації Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області згідно розпорядження органу приватизації Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області № 56 від 29.12.2006 року. Лише після відкриття спадщини, [INFO] , йому стало відомо, що його батько [PERSON] при вирішенні питання про приватизацію вищевказаного житлового будинку надав до органу приватизації відповідні документи, які не містили відомостей про те, що на момент приватизації даного житла, в даному будинку також був зареєстрований він, як член сім`ї, якому на той час виповнилось 15 років. Позивач вважає, що це порушило його конституційні права на набуття права власності на житло в порядку приватизації державного житлового фонду, на момент приватизації вказаного житлового будинку він, як член сім`ї [PERSON] , мав законне право на участь у приватизації даного будинку, проте був позбавлений такого права, що стало підставою для його звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 01.04.2024 року дану позову заяву залишено без руху та позивачу надано десятиденний строк для усунення недоліків з моменту отримання копії даної ухвали. Ухвалою судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 09.04.2024 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 24.04.2024 року до суду представником третьої особи [PERSON] адвокатом Сікачовим С.Ю. надано клопотання про застосування строків позовної давності, при цьому посилаючись на те, що позивач трималий час був зареєстрованим у спірному будинку та підтримував гарні стосунки з батьком [PERSON] а тому він знав, або точно міг знати підстави набуття права власності батьком на вищевказаний спірний житловий будинок. 24.04.2024 року до суду представником третьої особи [PERSON] адвокатом Сікачовим С.Ю. надано пояснення, згідно яких третя особа [PERSON] заперечує проти задоволення позову, при цьому вказуючи, що позивач знав про наявність даного будинку у власності його батька задовго до відкриття спадщини, позивач фактично не проживав у спіному будинку як до його приватизації , так і після цього, житлові права позивача жодним чином не були порушенні, оскільки у жовтні 2006 року [PERSON] подарував позивачу належний йому житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . 23.12.2024 року відповідачем надано до суду відзив, згідно якого просили відмовити у задоволенні позовних вимог, при цьому посилаючись на те, що приватизація спірного будинку була здійснена за заявою батька позивача [PERSON] , як наймача приміщення на підставі довідки про склад сім`ї, згідно якої в даному будинку проживав лише квартиронаймач [PERSON] та відповідно лише він мав право на приватизацію житла, приватизація будинку була здійснена у відповідності до чинного законодавства, а твердження позивача щодо порушення його прав є надуманими та безпідставними. Згідно пложень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків мали громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Натомість вважають, що позивач на період настання правовідносин, а саме на момент подання його батьком [PERSON] заяви на приватизацію та отримання права власності на спірний житловий будинок, постійно проживав в с. Піски Баштанського району Миколаївської області. Крім того, просили відмовити в задоволенні позову через пропуск позивачем строку позовної давності. 01.12.2025 року на запит до суду від Державного нотаріального архіву Миколаївської області надійшли копії документів, які містяться у нотаріальній справі та стали підставою для нотаріального посвідчення договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Олефір М.Ю. 24.10.2006 року за реєстровим №1446. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справ у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили їх задовольнити. В ході проведених попередніх судових засідань позивач та його представник також позовні вимоги підтримували в повному обсязі та просили їх задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, проти задоволення позову заперечують з підстав, викладених у відзиві на позов. В ході проведених попередніх судових засідань представник відповідача також заперечував проти задоволення позову. В судовому засіданні третя особа [PERSON] та її представник вказали на відсутність підстав для задоволення позову через їх необґрунтованість та недоведеність. Треті особи - [PERSON] та приватний нотаріус Баштанського районного нотаріального округу Горбенко О.О. до суду не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомленні вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши сторін, свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши наявні у справі матеріали (копію паспорту громадянина України на ім`я [PERSON] ; копію витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі; копію свідоцтва про народження; копію свідоцтва про смерть; повідомлення КП «Баштанське РБТІ» від 11.08.2021 №361; копію заяви [PERSON] ; копію довідки про склад сім`ї за адресою: [ADDRESS] ; копію розпорядження органу приватизації від 29.12.2006 року за №56; копію заяви про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.12.2006 року; копію свідоцтва про право власності на житло від 29.12.2006 року; копію повідомлення Баштанської міської ради від 27.10.2006 року №335-02-20; копію технічного паспорту на квартиру; копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.12.2006 року; висновок про вартість майна; копію будинкової книги; інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 375303420 від 22.04.2024 року; копію довідки Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради від 30.08.2024 №527/01-13; копію книги обліку та видачі атестатів Пісківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Баштанської районної ради Миколаївської області; копію алфавітних книг Пісківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Баштанської районної ради Миколаївської області; копію повідомлення Пісківського старостинського округу Баштанської міської ради від 05.09.2024 року №20.03-1/100; копію погосподарської книги Пісківської сільської ради Баштанського району Миколаївської області за 2006-2010 роки; копію акту про встановлення факту не проживання [PERSON] від 05.09.2024 року; копію договору дарування від 24.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Олефір М.Ю. 24.10.2006 року за реєстровим №1446; копію свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15.12.1998 року та реєстраційний напис; копію витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.10.2006 року; копію заяви [PERSON] від 24.10.2006 року; копію заяви [PERSON] від 24.10.2006 року; копію довідки приватного нотаріуса Олефір М.Ю. від 24.10.2006 року; копію витягів; копію рішення Пісківської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 20.06.2006 року за №3; копію довідок Пісківської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 24.10.2006 року за №547,548), суд приходить до висновку необхідності відмови в задоволенні позову з огляду на наступне. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне. Позивач [PERSON] доводиться сином [PERSON] , що підтверджується свідоцвом про народження (т.1 а.с.17). В 2006 році батьком позивача [PERSON] було подано до органу приватизації заяву про передачу йому в особисту власність вищевказаного будинку (т.1 а.с.21). До заяви було додано довідку про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноповерхового будинку), згідно до якої в житловому будинку [ADDRESS] мешкає та має право на житло на момент введення в дію\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~ [PERSON] , 1960 року народження, який є квартиронаймачем, зареєстрований з 21.04.2005 року\~(т.1 а.с.22). Згідно розпорядження органу приватизації Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області № 56 від 29.12.2006 року, [PERSON] згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передано у власність житловий будинок [ADDRESS] (т.1 а.с.23). На підставі даного розпорядження [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло, яке засвідчило його право власності на житловий будинок [ADDRESS] (т.1 а.с.25). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с.19). З показань свідка [PERSON] встановлено, що він родину [PERSON] знає давно, з 2004 року постійно відвідував будинок померлого [PERSON] по [ADDRESS] . До моменту одруження [PERSON] проживав самостійно, без синів, його син [PERSON] у даному будинку не проживав, лише приїжджав провідувати батька, йому було відомо, що позивач [PERSON] проживав в с. Піски та там навчався, в подальшому навчався в ВУЗі і проживав у горутожитку. З показань свідка [PERSON] встановлено, що остання проживає по сусідству з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , навпроти останньої через дорогу, позивача [PERSON] в період з 2004 по 2015 роки в будинку померлого [PERSON] на постійній основі не бачила. Позивач обґрунтовує своє вимоги тим, що мало місце порушення його конституційного права на набуття права власності на житло в порядку приватизації державного житлового фонду, оскільки на момент приватизації вищевказаного житлового будинку він, як член сім`ї [PERSON] , мав законне право на участь у приватизації даного будинку, проте був позбавлений такого права, оскільки при проведенні приватизації не було надано відомості про реєстрацію його місця проживання в даному будинку, а відтак він не був віднесений до кола членів сім`ї наймача житла та не був учасником даної приватизації. Відповідно до\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних\~або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов`язки. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. За змістом ч. 3\~ст.48 ЖК Української РСР, громадяни, які одержали житло у державному фонді на цих умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно абз. 3 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до вимог ст.ст. 1,2,3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакці станом на момент виникнення правовідносин), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. За змістом ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакці станом на момент виникнення правовідносин), до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Із змісту ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакці станом на момент виникнення правовідносин) слідує, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Порядок приватизації житла на той час визначався Положеннням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян (далі Положення), затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 N 56 ( яке діяло на момент виникнення правовідносин). Так, згідно п.п. 2,5,6 даного Положення, передачі у власність громадян підлягають квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється вприватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Передача житла у власність громадян здійснюється безоплатно, виходячи з розрахунку санітарної норми (21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю). Згідно п.п.12,13,14,15,16 даного Положення кожний громадянин України має право приватизувати займане ним державне житло на умовах, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" ( 2482-12 ), один раз. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовка та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладена на спеціально створювальні агентства, бюро та інші організації, які виконують покладені на них обов`язки на договірних умовах з органом приватизації. Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Згідно п.п. 20,21 даного Положення, при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення (додатки 4, 5). У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Згідно п.39 даного Положення, кожний громадянин, який приватизував займане ним житло безоплатно, з компенсацією чи з доплатою, вважається таким, що використав право на безоплатне одержання житла від держави. Одержання нового житла у держави може здійснюватися на платній основі з використанням одержаних при приватизації житлових чеків. Згідно ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. З сисемно-правового аналізу вищенаведених положень нормативно-правових актів вбачається, що право на приватизацію житла мають наймач даного житла та члени його сім`ї, які прописані та проживають разом з ним, тобто процедура оформлення права власності передбачає обов`язкове постійне проживання в цих квартирах (будинках) квартиронаймача та членів його сім`ї. В свою чергу, встановлені судом обставини свідчать, що позивач лише був прописаний з наймачем житла на момент приватизації житлового будинку [ADDRESS] , при цьому доказів на підтвердження того, що дане житло було фактично його постійним місцем проживання, судом не встановлено. Так, наявні в матеріалах справи письмові докази, а саме: копії довідки Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради від 30.08.2024 №527/01-13; книги обліку та видачі атестатів Пісківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Баштанської районної ради Миколаївської області; алфавітних книг Пісківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Баштанської районної ради Миколаївської області; повідомлення Пісківського старостинського округу Баштанської міської ради від 05.09.2024 року №20.03-1/100; погосподарської книги Пісківської сільської ради Баштанського району Миколаївської області за 2006-2010 роки; акту про встановлення факту не проживання [PERSON] від 05.09.2024 року свідчать, що в період 2006-2008 роки позивач фактично проживав на навчався в с. Піски Баштанського району Миколаївсьої області, що також узгоджується з показаннями [PERSON] та [PERSON] , фактом набуття позивачем права власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , згідно договору дарування від 24.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Олефір М.Ю. 24.10.2006 року за реєстровим №1446, а також актом про встановлення факту не проживання [PERSON] від 05.09.2024 року. Згідно ст. 29 ЦК України (в редакці станом на момент виникнення правовідносин) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Позивачем не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження факту вселення та постійного проживання його разом із батьком [PERSON] у вищевказаному житловому будинку на момент приватизації (29.12.2006 року), як члена сім`є наймача [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт його проживання на момент приватизації у житловому приміщенні, а саме у будинок [ADDRESS] , відповідно виникнення у нього права на приватизацію будинку, як особи, яка постійно проживає в будинку разом з наймачем [PERSON] , у зв`язку із чим суд приходить до висновку, що позивач не мав права на приватизацію вищевказаного будинку. Позивачем не доведено, що приватизація будинку проведена з порушенням вимог\~ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», а відтак відсутні підстави для задоволення заявлених ним вищевказаних позовних вимог. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, враховуючи вимоги законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає що позовні вимоги про визнання частково недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло, включення особи у розпорядження органу приватизації та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, не\~\~ підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення його прав відповідачем, позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому у такому необхідно відмовити повністю. Як зазначалось вище, згідно ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакці станом на момент виникнення правовідносин) кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. При цьому, позивачем не надано доказіа на підтвердження того, що він не реалізував своє право на приватизацію раніш. Крім того, слід зазначити, що вимога про визнання права власності на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку, окрім вищенаведених підстав, є необгрунтованою з огляду на те, що навіть за умови підтвердження факту порушення права позивача на приватизацію даного житлового будинку, задоволення даної вимоги було б неможливим, оскільки суд не є уповноваженим органом на здійснення приватизації та за таких умов позивач не мав би перешкод у здійсненні приватизації (у разі підтвердження судом його порушеного права на приватизацію та скасування розпорядження органу приватизації від 29.12.2006 року) через відповідний орган приватизації шляхом проведення процедури, передбаченої ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Водночас, слід зазначити, що навіть за умови обгрунтованості позовних вимог, необхідність відмови в задоволенні позову була б обумовлена пропуском позивачем строку позовної давності. Так, згідно ст.ст. 256,257,261, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відзив відповідача одночасно містить клопотання про відмову в задоволенні позову в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної даності. З наявної в матерілах справи копії паспорту позивача (т.1 а.с.13-14) вбачається, що він повторно був прописаний в житловому будинку [ADDRESS] 02.07.2013 року. На той час порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні регулювався відповідним Порядком, затвердженим Наказом МВС України 22.11.2012 № 1077, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 р. за № 2109/22421. Пунктом 2.2 даного Порядку передбачалось, що для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру: серед іншого, документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, зокрема, свідоцтво про право власності. Таким чином, саме з моменту проведення повторної реєстрації місця проживання (02.07.2013 року) позивач довідався або міг довідатися про набуття його батьком права власності на будинок в порядку приватизації, а відтак і про порушення (за умови такого порушення) свого права. За такого, строк позовної давності сплив ще у 2016 році, при цьому позивач звенувся до суду лише в 2024 році. Поважних причин пропущення позовної давності позивачем, судом не встановлено. При цьому, суд не бере до уваги аналогічне клопотання про застосування строку позовної давності, заявлене третьою особою [PERSON] , оскільки згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а згідно ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно третя особа по справі не може бути суб`єктом звернення з такою заявою. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed