Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна набутого подружжям за час шлюбу, що належить їм на праві спільної сумісної власності. В обґрунтування позову зазначає, що за час шлюбу сторони придбали майно, а саме: земельну ділянку площею 0,0300 га кадастровий номер 6123810100:02:004:0414, що за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибну ділянку) площею 0,0989 га, кадастровий номер 6123810100:02:004:0413, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Загальна вартість майна набутого на праві спільної сумісної власності становить 615 730,00 гривень. В добровільному порядку вирішити питання про поділ спільного майна з відповідачем позивачу не вдалося, тому вона змушена була звернутися до суду, для захисту своїх прав та інтересів. Просить суд здійснити поділ вказаного вище майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, шляхом стягнення із позивача на її користь половини вартості майна подружжя, що становить 307 865,00 гривень, в якості грошової компенсації, та припинити права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на згадане вище майно. Також позивач просить стягнути із відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, письмових заперечень проти позову не подав. Ухвалою суду від 29.09.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 28.10.2025. У підготовчому засіданні 28.10.2025 оголошувалась перерва до 18.11.2025. Ухвалою суду від 18.11.2025 підготовче засідання відкладено на 02.12.2025. 27 листопада 2025 року на адресу суду від представника позивача адвоката Матвійчук В.В. надійшла заява про долучення до матеріалів справи висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна. Ухвалою суду від 02.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.12.2025. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Представник позивача, адвокат Матвійчук В.В., у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні уточнив позовну вимогу в частині припинення права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на спірне майно, просив залишити це майно у власності відповідача. З урахуванням уточнених позовних вимог просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав повністю, однак вказав, що він не має можливості сплатити суму компенсації позивачу, оскільки є особою з інвалідністю і його фінансове становище не дозволяє це зробити. Додатково пояснив, що він з [PERSON] уклали шлюб 24.10.2023 та під час шлюбу придбали спірне майно. Приблизно місяць тому їхній шлюб було розірвано рішенням суду. Позивач з весни 2025 року у спірному житловому будинку не проживає, а проживає у своєї сестри в іншому населеному пункті, земельними ділянками не користується. Суд дослідив та оцінив матеріали справи, докази, які у них містяться, заслухавши пояснення учасників справи, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини, та дійшов наступних висновків. Суд установив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.10.2023. Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 20.11.2025 у справі №607/10669/25, яке міститься у загальному доступі в Єдиному реєстрі судових рішень, шлюб між [PERSON] до [PERSON] розірвано. За час перебування у шлюбі сторони придбали майно: - земельну ділянку площею 0,0300 га кадастровий номер 6123810100:02:004:0414, що за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), посвідчений приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Голодом О.С. від 22.03.2024, зареєстрованого у реєстрі за №521, у п. 6 якого зазначено: «Покупець стверджує, що: земельна ділянка купується за кошти, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і цей договір купівлі-продажу укладається за згодою дружини [PERSON] , що підтверджується її письмовою заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Голодом О.С. 22.03.2024 по реєстру № 516» (а.с.10-11); - житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибну ділянку) площею 0,0989 га, кадастровий номер 6123810100:02:004:0413, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , із загальною площею 66,30 м. кв., житловою площею 45,40 м. кв., що підтверджується копією Договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та земельної ділянки, укладеного між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), посвідчений приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Голодом О.С. від 22.03.2024, зареєстрованого у реєстрі за № 517, у п. 6 якого зазначено: «Покупець стверджує, що: житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та земельна ділянка купуються за кошти, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і цей договір купівлі-продажу укладається за згодою дружини [PERSON] , що підтверджується її письмовою заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Голодом О.С. 22.03.2024 по реєстру № 516» (а.с.8-9). У матеріалах справи міститься копія заяви [PERSON] , якою позивачка надала згоду на купівлю її чоловіком [PERSON] , шлюб з яким було укладено 24.10.2023, земельної ділянки площею 0,0300 га кадастровий номер 6123810100:02:004:0414, що за адресою: [ADDRESS] , житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибну ділянку) площею 0,0989 га, кадастровий номер 6123810100:02:004:0413, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Голодом О.С. 22.03.2024 по реєстру № 516 (а.с. 12). У згаданій вище заяві також вказано про те, що грошові кошти, за які буде придбаватися вказане майно є їхньою з [PERSON] спільною сумісною власністю, оскільки набуті ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Згідно з Висновком про вартість майна житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, який розташований на земельній ділянці площею 0,0989 га кадастровий номер 6123810100:02:004:0414 за адресою: [ADDRESS] , наданим ТОВ «ЕКСПЕРТНО-КОНСУЛЬТАЦІЙНА ФІРМА «ОРІЄНТИР-ОЦІНКА» від 11.09.2025 на замовлення позивача, ринкова вартість об`єкту оцінки становить: 594 140,00 гривень, в тому числі: ринкова вартість житлового будинку з надвірними господарськими будівлями загальною площею 66,3 м. кв. 364 130,00 гривень; ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0989 га кадастровий номер 6123810100:02:004:0414 230 010,00 гривень (а.с.13). Згідно з Висновком про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 300 м.кв. кадастровий номер 6123810100:02:004:0414, що за адресою: [ADDRESS] , наданим ТОВ «ЕКСПЕРТНО-КОНСУЛЬТАЦІЙНА ФІРМА «ОРІЄНТИР-ОЦІНКА» від 11.09.2025 на замовлення позивача, ринкова вартість об`єкта оцінки на дату оцінки (11.09.2025) становить: 21 590,00 гривень, (а.с.14). Як убачається зі змісту Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, складеним техніком з інвентаризації нерухомого майна КП «Лановецьке міське БТІ» [PERSON] від 04.11.2025, житловий будинок з господарськими будівлями, що за адресою: [ADDRESS] , глиняний житловий будинок (1964 року побудови) загальною площею 66,30 м. кв., житловою 45,40 м. кв., облаштований одним входом, одним газовим та електричним лічильником, що перешкоджає поділ об`єкта на два окремих об`єкти нерухомого майна. Поділ вище вказаного житлового будинку можливий тільки після реконструкції з використанням будівельних робіт і після завершення яких об`єкт підлягає прийняттю в експлуатацію (а.с. 40). Отже, з огляду на встановлені судом обставин між сторонами виникли спірні правовідносини щодо спільної сумісної власності подружжя, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Сімейного кодексу України (далі СК України). За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Частинами першою та другою статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (другий абзац частини першої статті 71 СК України). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі (перше речення частини першої статті 71 СК України). Відповідно до ч. 2, 4 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно зі статтею 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Частинами першою-третьою статті 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 320/3072/18 (провадження №61-5819св19) вказано, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У пункті 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №209/385/20 (провадження №14-182цс21) зазначено, що суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. У пункті 46 вищезгаданої постанови Великої Палати Верховного Суду вказано також, що платоспроможність відповідача не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач. У разі задоволення цього позову відповідач стає одноосібним власником речі. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 210/4854/15-ц, від 24.03.2021 у справі №501/2211/18, від 03.02.2020 року у справі № 235/5146/16-ц, від 03.06.2020 у справі № 487/6195/16-ц). Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 760/789/19). У справі, що розглядається, суд установив, що спірне майно (житловий будинок та земельні ділянки) набуті сторонами під час перебування у шлюбі. Відтак, з огляду на презумпцію спільності майна подружжя на це майно поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно відповідачем не спростована. Обставин, що мають істотне значення, за яких суд міг би відступити від засади рівності часток подружжя, або за яких частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, суд в ході розгляду цієї справи не встановив і сторони про них не заявляли. Таким чином, суд виходить з того, що частки сторін у спірному майні є рівними. Загальна ринкова вартість спірного майна складає 615 730 грн. Звернувшись до суду, позивач просить припинити своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь у розмірі половини вартості спірного майна. Вирішуючи питання обґрунтованості позовних вимог, суд ураховує те, що поділ житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в натурі можливий лише після його реконструкції з використанням будівельних робіт, після завершення яких об`єкт підлягає прийняттю в експлуатацію, що підтверджується наявним у матеріалах справи висновком спеціаліста. З наведеного слідує, що без проведення реконструкції, поділ зазначеного майна, у тому стані як він є на час розгляду справи, здійснити в натурі неможливо без втрати його цільового призначення. Тобто спірний житловий будинок з надвірними господарськими будівлями є неподільною річчю. Також суд ураховує, що цим житловим будинком з надвірними господарськими будівлями та земельною ділянкою, площею 0,0989 га, на якій він розташований, а також прилеглою земельною ділянкою, площею 0,0300 га (300 м.кв.), фактично користується відповідач, який там зареєстрований та проживає. Натомість, позивач у спірному будинку не проживає і земельними ділянками не користується, оскільки проживає в іншому населеному пункті. За встановлених обставин суд дійшов висновку, що у порядку поділу спільного майна подружжя слід стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розмірі частини вартості спірного майна у сумі 307 865 грн (615 730 грн / 2) та припинити право спільної сумісної власності сторін на спірне майно, залишивши це майно у власності відповідача. Отже, позов підлягає задоволенню повністю. Щодо судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позову позивачем згідно з квитанціями відділення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17.09.2025 сплачено судовий збір у сумі 3081,40 грн. Разом з тим, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір». Згідно з пп.1 п.1 ч.2 Закон України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру з ціною позову 307 865,00 грн, яка подана фізичною особою, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 3 078,65 грн. (1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру ПМПО та не більше 5 розмірів ПМПО). Тобто позивач сплатила судовий збір у більшому розмірі, ніж передбачено законом, надмірно сплачена сума судового збору становить 2,75 грн. Згідно з п. 1 ч. 1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Оскільки позивачем не подано клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору, то суд не вирішує це питання. При цьому, в силу положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем, в установленому розмірі (3 078,65 грн.). На підставі наведеного вище, ст. 60, 69-71 СК України, ст. 364, 370 ЦК України,

Outcome: approved