Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

22.10.2025 [PERSON] через свого представника - адвоката Грабара С.А. звернулася до суду із даною позовною заявою та доданими до неї матеріалами до [PERSON] . Підставою позову є захист позивачем своїх особистих немайнових прав у сфері сімейних відносин шляхом розірвання шлюбу з наступних причин. Протягом останнього часу, а саме більше двох років, шлюбні відносини між сторонами припинилися. Подружжя перестали розуміти та любити один одного, проживати однією сім`єю, вести домашнє господарство, а також з`явилися розбіжності в поглядах на сімейне життя, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання сина, ведення спільного побуту, які призводили до все частіших конфліктних ситуацій. На даний час шлюб носить формальний характер та без фактичних сімейних відносин, а тому подальше сумісне життя, примирення, збереження сім`ї позивач вважає неможливим та таким, що суперечить інтересам подружжя, а в першу чергу інтересах їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] . Предметом позову є розірвання шлюбу, зареєстрованого 13.12.2021 виконавчим комітетом Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, про що складено актовий запис № 22 і видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Як вбачається з отриманої судом 24.10.2025 відповіді органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи № 5-237, наданої у порядку ч. 7 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України) на звернення суду від 24.10.2025 на підставі ч. 6 ст. 187 ЦПК України, місце проживання відповідача зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а. с. 12, 13). Ухвалою від 24.10.2025 позовну заяву судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а. с. 14, 15). Цією ж ухвалою вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відповідачеві встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 24.10.2025, яка у той же день надіслана відповідачеві за його зареєстрованим місцем проживання, 21.11.2025 повернулась до суду без вручення з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 20, 21). 25.11.2025 судом прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, про що постановлено відповідну ухвалу (а. с. 22). Судове засідання призначено на 22.12.2025 (зворот а. с. 22). Копії ухвал про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 24.10.2025 і про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін від 25.11.2025, та судова повістка про виклик до суду в цивільній справі, 26.11.2025 надіслані відповідачеві за його зареєстрованим місцем проживання та отримані ним 12.12.2025 (а. с. 30). 26.11.2025 на офіційному веб-порталі Судової влади України розміщено оголошення про виклик [PERSON] до суду (а. с. 24). Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України). За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про її розгляд. Враховуючи наведене суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). За вказаних обставин, на підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з врахуванням наступного. Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області (а. с. 7) підтверджується, що з 13.12.2021 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, а копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим виконкомом Плосківської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (а. с. 8), що сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 закріплено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 1, 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України (у тексті - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що зазначено в п. «с» ч. 1 ст. 16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок від 18.12.1979, відповідно до якого держави-сторони вживають усіх відповідних заходів для ліквідації дискримінації щодо жінок в усіх питаннях, що стосуються шлюбу та сімейних стосунків, і, зокрема, забезпечують на основі рівності чоловіків і жінок: однакові права та обов`язки під час шлюбу і після його розірвання. Виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України, збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У позовній заяві зазначено, що протягом останніх двох років шлюбні відносини між сторонами припинилися. Подружжя перестали розуміти та любити один одного, проживати однією сім`єю, вести домашнє господарство, а також з`явилися розбіжності в поглядах на сімейне життя, обов`язки з ведення спільного господарства та виховання сина, ведення спільного побуту, які призводили до все частіших конфліктних ситуацій. На даний час шлюб носить формальний характер та без фактичних сімейних відносин, а тому подальше сумісне життя, примирення, збереження сім`ї позивач вважає неможливим та таким, що суперечить інтересам подружжя, а в першу чергу інтересах їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] , тому вважає, що шлюб необхідно розірвати. Беручи до уваги вказані в позовній заяві причини розірвання шлюбу, які відповідачем не спростовані, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої неповнолітньої дитини, що має істотне значення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.06.2019 у справі № 605/434/18 (провадження № 61-3235 св 19), яка кореспондується з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд у даній справі не вживає заходів щодо примирення подружжя, передбаченого ст. 111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки жодна із сторін не заперечила проти розірвання шлюбу; позивач просить не надавати строк на примирення; в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше збереження сім`ї є неможливе, а перебування у шлюбі суперечитиме інтересам подружжя та інтересам їх неповнолітньої дитини, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, зазначивши у позовній заяві, що на даний час спільне проживання з відповідачем стало неможливим, а подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхнього неповнолітнього сина, тому вважає, що шлюб необхідно розірвати. Відповідач своєї думки з даного питання перед судом не висловив. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам неповнолітньої дитини, що має істотне значення, суд приходить до переконання, що даний шлюб необхідно розірвати. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією (а. с. 4). Враховуючи повне задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved