Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

[PERSON] , в особі уповноваженого представника [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення аліментів, у якій просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що 17.09.2025 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15 липня 2010 року в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис №237, було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що відповідач є батьком двох неповнолітніх дітей, які проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні. Добровільної участі в їх матеріальному забезпеченні у належному розмірі відповідач не здійснює, домовленості між сторонами щодо утримання дітей не досягнуто. Виходячи з викладеного, позивач посилаючись на положення ст. 180 СК України, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів. Позиція сторін по справі. Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримує та просить суд задоволити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання з`явився та зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме: просить суд призначити стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 (п`ять) тисяч гривень на одну дитину. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2025 року справу передано на розгляд судді Бедьо В.І. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 03.11.2025 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Фактичні обставини, встановлені судом. 15.07.2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровний Ужгородським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управліня юстиції у Закарпатській області, про що зроблено відповідний актовий запис №237, що стверджується долученими до матеріалів справи копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.07.2010 року. Від даного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Проте, 17.09.2025 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15 липня 2010 року в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис №237, було розірвано, що підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/7145/25. Таким чином, на даний момент малолітні діти проживають разом із матір`ю, яка самостійно займається їхнім фізичним та морально-етичним вихованням, також Позивачка разом з Відповідачем не змогли дійти згоди щодо фінансового забезпечення дітей, внаслідок чого [PERSON] здійснгює оплату більшої чатсини витрат на утримання [PERSON] та [PERSON] . Оцінка суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно достатті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст.141 Сімейного кодексуУкраїни мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексуУкраїни батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2, 3 ст. 181 СК України). Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов`язку утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дітей не досягнуто. Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст.181Сімейного кодексуУкраїни аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про свою дитину. Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першо основою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання навчання і розвито кдитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме:враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - відсутність в матеріалах справи доказів про наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; - відсутність в матеріалах справи доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - відсутність в матеріалах справи доказів про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Також з урахуванням вимог ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 183 СК Українисуд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від доходу її батька. Частиною 5 ст. 183 СК України визначено стягнення аліментів у розмірі: на одну дитину однієї чверті; на двох дітей однієї третини; на трьох і більше дітей половини заробітку ( доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 ЗУ«Про державний бюджет України на 2025 рік» затверджено на 2025 рік прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2025 року - 3196 гривень. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексуУкраїни аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів.Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів). При визначенні способу стягнення аліментів суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у частці від заробітку (доходу) відповідача. Ст. 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Судом встановлено, що, згідно зі свідоцтва про народження малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ,їх батьком є відповідач [PERSON] , який, в порушення ст. 180 СК України, неналежним чином виконує свої обов`язки з утримання дітей до повноліття. Оскільки [PERSON] ухиляється від виконання цього зобов`язання належним чином, даний спір сторонами не вирішений в позасудовому порядку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, кошти на утримання дітей повинні бути стягнуті в судовому порядку в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття. При цьому суд враховує сімейний стан, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів (працездатний, мешкає окремо від позивачки та дітей, іншим стягненням не піддається, може надавати матеріальну допомогу), матері (самостійно утримує двох малолітніх дітей). Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивач за подання позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved