Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просить визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а саме: земельну ділянку площею 3,3091 га, кадастровий номер: 5922089300:04:001:0681; земельну ділянку площею 0,1046 га, кадастровий номер: 5922089300:04:001:1489; земельну ділянку площею 0,0732 га, кадастровий номер: 5922089300:04:001:1182, які розташовані на території Шпотівської сільської ради та належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ №034820, виданого Шпотівською сільською радою 28.03.2002 року. Також позивач просить визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а саме: земельну ділянку площею 2,9480 га, кадастровий номер: 5922089300:04:001:0680; земельну ділянку площею 0,0838 га, кадастровий номер: 5922089300:04:001:1487; земельну ділянку площею 0,0731 га, кадастровий номер: 5922089300:04:001:1186; які розташовані на території Шпотівської сільської ради та належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ №037050, виданого Шпотівською сільською радою 28.03.2002 року. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка до смерті була зареєстрована та постійно проживала разом з ним у [ADDRESS] . Після смерті матері, з метою прийняття спадщини, позивач звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса Конотопського районного нотаріального округу Сусліної Т.С. 29.04.2025 року нотаріусом було відкрито спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 80976440, проте у зв`язку з тим, що у документах, які надані позивачем нотаріусу, була виявлена невідповідність площ земельних ділянок в Державних актах та витягах ДЗК, ідентифікувати майно та видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину нотаріус відмовлено. Іншим щляхом вирішити вказане питання неможливо, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с. 68). Відповідач Дубов`язівська селищна рада Конотопського району Сумської області в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить провести розгляд справи без участі представника, проти позовних вимог не заперечує (а.с.69). Третя особа приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Сусліна Т.С. в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, проти позовних вимог не заперечує, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду (а.с. 72). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно з приписами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч. 1 ст. 5 ЦПК України перебачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України). Особа, яка звернулася до суду з відповідними позовними вимогами повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси особи безпосередньо порушені відповідачем (відповідачами), і які майнові права особи буде захищено та відновлено у разі задоволення позову. Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] в с. Шпотівка Конотопського району Сумської області (а.с. 5). З копії витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 80976440 від 29.04.2025 року вбачається, що приватним нотаріусом Конотопського районного нотаріального округу Сусліною Т.С. проведена реєстрація спадкової справи за № 73997241, спадкодавець [PERSON] (а.с. 6). Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Сумській області № 1087/36-25 від 16.10.2025 року при проведенні робіт щодо встановлення меж земельних ділянок (паїв) в натурі (на місцевості), розробником землевпорядної документації ДП «Сумський регіональний центр державного земельного кадастру» було виявлено в контурах земельних ділянок перетини запроектованих земельних ділянок (паїв) із лісосмугами, земельними ділянками інших землевласників та невідповідність площ земельних ділянок виданим Державним актам. Для усунення виявлених невідповідностей, було прийнято розпорядження голови Конотопської районної державної адміністрації від 18.10.2012 року за № 618-ОД «Про надання дозволу на внесення змін до «Технічної документації по складанню державних актів на право власності на земельні частки (паї) власникам земельних сертифікатів ТОВ «Шпотівське», ТОВ «Право» Шпотівської сільської ради Конотопського району Сумської області», яким передбачалося внесення змін до «Технічної документації по складанню державних актів на право власності на земельні частки (паї) власникам земельних сертифікатів ТОВ «Шпотівське», ТОВ «Право» Шпотівської сільської ради Конотопського району Сумської області». Відповідно до даного розпорядження, Сумською регіональною філією ДП «Центр Державного земельного кадастру», було розроблено «Матеріали доповнення до технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на земельні частки (паї) власникам земельних сертифікатів ТОВ «Шпотівське», ТОВ «Право» Конотопського району Сумської області», в яких було усунено невідповідність координат земельних ділянок згідно виданих правовстановлюючих документів на землю їх фактичному просторовому розміщенню в натурі (на місцевості) та перераховано їх площі (а.с.57). З копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ 0002013292025 від 06.10.2025 року вбачається, що площа земельної ділянки під кадастровим номером 5922089300:04:001:0681 становить 3,3091 га, власник [PERSON] , документ, що посвідчує право власності - Державний акт серії ІІІ-СМ № 034820 від 28.03.2002 року (а.с. 11). Копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ 0002160632025 від 27.10.2025 року підтверджено, що площа земельної ділянки під кадастровим номером 5922089300:04:001:1489 становить 0,1046 га, власник [PERSON] , документ, що посвідчує право власності - Державний акт серії ІІІ-СМ № 034820 від 28.03.2002 року (а.с. 19). З копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ 0002013382025 від 06.10.2025 року підтверджено, що площа земельної ділянки під кадастровим номером 5922089300:04:001:1182 становить 0,0732га, власник [PERSON] , документ, що посвідчує право власності - Державний акт серії ІІІ-СМ № 034820 від 28.03.2002 року (а.с.26). Згідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ 0002013262025 від 06.10.2025 року площа земельної ділянки під кадастровим номером 5922089300:04:001:0680 становить 2,9480 га, власник [PERSON] , документ, що посвідчує право власності - Державний акт серії ІІ-СМ № 037050 від 28.03.2002 року (а.с. 34). З копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ 0002160572025 від 27.10.2025 року вбачається, що площа земельної ділянки під кадастровим номером 5922089300:04:001:1487 становить 0,0838 га, власник [PERSON] , документ, що посвідчує право власності - Державний акт серії ІІ-СМ № 037050 від 28.03.2002 року (а.с. 42). З копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ 0002013342025 від 06.10.2025 року вбачається, що площа земельної ділянки під кадастровим номером 5922089300:04:001:1186 становить 0,0731 га, власник [PERSON] , документ, що посвідчує право власності - Державний акт серії ІІ-СМ № 037050 від 28.03.2002 року (а.с. 50). Відповідно до ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ст. 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Ст. 79 ЗК України передбачено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно зі ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку правовстановлюючого документа на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Також з 01.01.2013 року набув чинності Закон України «Про державний земельний кадастр». Згідно ст.1 Закон України «Про державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Відповідно до ст. 16 Закон України «Про державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Однією із складових відомостей про земельну ділянку, що вносяться до Державного земельного кадастру є кадастровий план земельної ділянки, в якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності) та координати поворотних точок земельної ділянки. Відповідно до ч.1-3 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно з ч.ч.3-5 ст. 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Тобто, для визначення та присвоєння кадастрового номера земельній ділянці в обов`язковому порядку необхідне розроблення документація із землеустрою, яка містить відомості про координати поворотних точок меж земельної ділянки та графічне зображення земельної ділянки. Із зазначеного можна дійти висновку, що відповідно до чинного законодавства, земельна ділянка як об`єкт права власності вважається належним чином сформованою та ідентифікованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру, чому передує обов`язкова розробка технічної документації із землеустрою. При такій розробці межі земельної ділянки визначаються геодезичними методами з прив`язкою не менше двох поворотних точок, і саме такі межі вважають межами земельної ділянки в розумінні ст. 79 ЗК України. За відсутності такого земельна ділянка не є належним чином ідентифікованою (персоніфікованою), а тому не може вважатися річчю з визначеними індивідуалізованими ознаками (ст.184 ЦК України), що в свою чергу унеможливлює визнання права власності на неї в судовому порядку. П. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд звертає увагу, що в даних конкретних правовідносинах визнання права на спадкове майно є винятковим способом захисту, що застосовується, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, враховуючи, що позивач отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом на земельні ділянки в нотаріальній конторі не може, право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності на земельні ділянки не порушує права та законні інтереси інших осіб.

Outcome: approved