Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Представник АТ «Криворізька теплоцентраль» Нофенко Л.В. звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення засобами поштового зв`язку 28.12.2021 (надійшла до суду 07.02.2022), в якій просила суд: стягнути з [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] за період з 01.10.2015 до 31.10.2021 у розмірі основного боргу 48 446 грн. 37 коп., інфляційні втрати 9 949 грн. 66 коп., 3% річних 4 284 грн. 87 коп., а всього 62 680 грн. 91 коп., а також судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з постачання теплової енергії до житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , де споживачем послуг є [PERSON] . Хоча й договір про надання послуг з централізованого опалення за вказаною адресою між АТ «Криворізька теплоцентраль» та споживачами укладено не було, однак послуги фактично надавались, остання цими послугами користувалася, а тому зобов`язана їх оплатити. Крім того, АТ "Криворізька теплоцентраль" як виконавцем послуг 01.10.2021 на своєму офіційному веб-сайті: https://tec.dp.ua розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (типовий індивідуальний договір), який є публічним договором приєднання. Протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору, на адресу позивача від [PERSON] не надходило жодних документів, які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин. Таким чином, з 01.11.2021 між позивачем та [PERSON] як споживачем послуги з постачання теплової енергії, фактично укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Свої зобов`язання з надання послуг з постачання теплової енергії АТ «Криворізька теплоцентраль» протягом періоду з 01.10.2015 до 31.10.2021 сумлінно виконувало, однак, у зв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань, за вказаний період утворилась заборгованість у розмірі 48 446 грн. 37 коп., на яку позивачем нараховані збитки в порядку ст.625 ЦК України, а саме, інфляційні втрати 9 949 грн. 66 коп., 3% річних 4 284 грн. 87 коп.Оскільки споживач добровільно заборгованість не погашає, а звернення підприємства з цього приводу ігнорує, тому за захистом майнових інтересів АТ «Криворізька теплоцентраль» представник вимушена звернутися до суду. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.04.2023, ухваленим при заочному розгляді цивільної справи №214/1096/22 (головуючий суддя Прасолов В.М.), позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за надану послугу з централізованого опалення, інфляційних втрат, 3% річних задоволено повністю. В ході перегляду за заявою [PERSON] ухвалою суду від 25.09.2025 (головуючий суддя Євтушенко О.І.) заочне рішення суду від 17.04.2023 скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 09.10.2025 від представника позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» надійшла заява про залучення до участі у справі як співвідповідача [PERSON] , який з 2008 року є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Представник зазначила, що 28.03.2025 АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] за період з 01.11.2021 до 31.10.2024. У подальшому, з огляду на отримання відомостей про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою та належність [PERSON] квартири на праві власності з 2008 року, коло відповідачів та вимоги було уточнено шляхом їх заявлення лише до [PERSON] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.06.2025 позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] було задоволено повністю. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.09.2025 рішення суду першої інстанції від 23.06.2025 змінене, а саме, відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та змінено в частині розподілу судових витрат; в іншій частині залишено без змін. Відтак, оскільки [PERSON] з 2008 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , де обліковується заборгованість за [ADDRESS] , тому він повинен нести тягар утримання майна, у зв`язку з чим його залучення до участі у справі як співвідповідача є необхідним. Крім того, оскільки відповідач [PERSON] знята з обліку за адресою: [ADDRESS] з 18.06.2020, тому представник позивача вважала за необхідне пред`явлені вимоги змінити шляхом подання позову в уточненій редакції, в якій просила суд: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] за період з 01.10.2015 до 17.06.2020 у розмірі основного боргу 37 616 грн. 50 коп., інфляційні втрати 9 573 грн. 22 коп., 3% річних 4 065 грн. 60 коп.; стягнути з [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] за період з 18.06.2020 до 31.10.2021 у розмірі основного боргу 10 829 грн. 87 коп., інфляційні втрати 376 грн. 44 коп., 3% річних 219 грн. 27 коп.; стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 21.10.2025 за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі як співвідповідача [PERSON] ; прийнято до розгляду позовну заяву в уточненій редакції АТ «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача [PERSON] адвокат Марченко Є.В. подав відзив на позов шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд». Позовні вимоги [PERSON] визнає частково, а саме в частині нарахувань за період з 06.02.2019 до 18.06.2020 у сумі 9 572 грн. 93 коп., в іншій частині не визнає та заперечує проти їх задоволення. Свої заперечення по суті пред`явлених вимог в частині, що не визнаються відповідачем, представник мотивував тим, що позов пред`явлений АТ «Криворізька теплоцентраль» до суду 07.02.2022 за вимогами про стягнення боргу за період з 01.10.2015 до 31.10.2021, тобто з пропуском строку позовної давності, який він просив застосувати за вимогами до 06.02.2019. Також представник зазначив, що [PERSON] (попередні прізвища до укладення шлюбу Мороз, [PERSON] ) дійсно мала зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 18.12.2008 до 18.06.2020. Власником квартири, де обліковується заборгованість, вона не є, а тому не повинна нести тягар утримання майна за боргом, нарахованим після 18.06.2020, що свідчить про безпідставність пред`явлених до неї вимог за період після 18.06.2020. Фактично вона мешкає за адресою: [ADDRESS] , на підтвердження чому надала відповідні докази з місця мешкання. 14.10.2025 від представника позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» Шевченко Ю.С. надійшла відповідь на відзив. Представник зазначила, що у спірних правовідносинах підстави для застосування позовної давності до заявлених АТ «Криворізька теплоцентраль» вимог про стягнення боргу відсутні. При цьому, представник АТ «Криворізька теплоцентраль» акцентувала увагу, що в даному випадку відповідачем не враховано, що 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (КОВІД-19)», відповідно до якого «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (КОВІД-19), строк позовної давності продовжено на строк дії такого карантину. Отже, строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за комунальні послуги в силу приписів п.п.12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було продовжено на строк дії карантину. Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог за період з 01.10.2015 до 31.10.2021 станом на день звернення до суду з позовом 07.02.2022 не сплила, оскільки її перебіг був зупинений до кінця дії карантину 30.06.2023. Що стосується періоду реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] з 18.12.2008 до 18.06.2020, то ця обставина відповідачем визнана, документально підтверджена та є свідченням дійсності наявності у неї зобов`язань з оплати послуг, що надавались АТ «Криворізька теплоцентраль» протягом зазначеного періоду. 17.10.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Марченко Є.В. подав заперечення на відповідь на відзив шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд». Доводи, наведені у запереченнях, є ідентичними з доводами, викладеними у відзиві на позов. Із приводу застосування строку позовної давності в аспекті змін в законодавстві України, представник зауважив, що зміни щодо зупинення перебігу строку позовної давності були внесені в період, коли [PERSON] не мешкала у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , а відтак не була споживачем таких послуг, що не виключає можливість застосування позовної давності до вимог, заявлених за період до з 01.10.2015 до 06.02.2019. 12.11.2025 від відповідача [PERSON] засобами поштового зв`язку надійшла заява про застосування строку позовної давності до заявлених АТ «Криворізька теплоцентраль» вимог за період з 01.10.2015 до 06.02.2019, оскільки позов пред`явлено до суду 07.02.2022. Заперечень проти задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за період після 06.02.2019, відповідач не навів. Правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався. Представник позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» Шевченко Ю.С. правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги в уточненій редакції підтримала, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та представник відповідача-1 адвокат Марченко Є.В. про свою участь в судовому засіданні не заявили, обмежившись викладенням своєї позиції письмово у поданих у справі процесуальних заявах. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/поновлення провадження у справі не вживались. За даних обставин, з урахуванням позиції учасників справи, їх доводів та заперечень, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності учасників справи, оскільки їх участь в судовому засіданні під час розгляду даної категорії справ не є обов`язковою. Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, врахувавши позицію учасників справи, суд доходить висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Судом встановлено, що [PERSON] відповідач-2 у справі, є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 55 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу ВКР№217074 від 01.08.2008, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Рукавіциною Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №5483. За актуальними даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (відповідь №1931849 від 24.10.2025) зміна власника житлового приміщення не відбувалась; право власності зареєстроване за [PERSON] 01.10.2008, запис про право власності №67 у книзі 27П-67. Відповідач [PERSON] (попередні прізвища Мороз, [PERSON] , а.с.52, 53) за даними реєстру Криворізької міської територіальної громади, з 18.12.2008 до 18.06.2020 мала зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (довідка від 22.05.2025 №7948). Із 28.03.2024 вона має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що слідує з інформації з Єдиного державного демографічного реєстру (відповідь №1931898 від 24.10.2025). Як вказувала відповідач, за вказаною адресою вона фактично мешкає з 2015 року, на підтвердження чому надала довідку від 14.05.2025 №94, видану виконкомом Підкамінської селищної ради Львівської області. Відповідно до ст.ст.66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Власність, відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України, зобов`язує; зокрема, за ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» регламентовано обов`язки співвласників багатоквартирного будинку. Так, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Таким чином, тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення та членів його сім`ї, які проживають в цьому приміщенні та є споживачами таких послуг. Відтак, [PERSON] як власник житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з 01.10.2008 несе тягар утримання цього майна, в той час як на [PERSON] обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг, що надавались АТ «Криворізька теплоцентраль», покладається за фактом реєстрації її місця проживання в цьому приміщенні, проте в межах періоду з 18.12.2008 до 18.06.2020. Позаяк, суд вважає за необхідне додатково зазначити, що належність відповідачеві [PERSON] квартири на праві власності зобов`язує, зокрема, по її утриманню та нести відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг незалежно від місця фактичного проживання. Правовий висновок з цього приводу викладений у постанові Верховного Суду України від 21.10.2019 у справі №756/10344/14. Що стосується [PERSON] , то сам по собі факт її мешкання без реєстрації в іншому населеному пункті також не звільняє її від солідарного обов`язку з власником приміщення, де вона зареєстрована, з утримання цього майна шляхом оплати житлово-комунальних послуг. Законом України від 03.12.2020 №1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», який набрав чинності 01.05.2021, до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» внесено зміни, у тому числі й щодо організації договірних відносин між виконавцями житлово-комунальних послуг та споживачами. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (з урахуванням змін), надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено можливість укладання 3-х різних моделей договорів про надання комунальних послуг, яка обирається виключно за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги, а саме: індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії). У той же час, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. АТ "Криворізька теплоцентраль" як виконавцем послуг 01.10.2021 на своєму офіційному веб-сайті: https://tec.dp.ua розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (типовий індивідуальний договір), який є публічним договором приєднання. Протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору, на адресу позивача від споживачів не надходило жодних документів, які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин. Договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між АТ «Криворізька теплоцентраль» та відповідачами не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачам надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відтак, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії не виключає обов`язок відповідачів оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц, від 18.09.2019 у справі №369/3682/16-ц, від 07.02.2024 у справі №372/2236/21, від 20.11.2024 у справі №463/6799/18). Крім того, з 01.11.2021 між позивачем та [PERSON] як споживачем послуги з постачання теплової енергії, фактично укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Факт наявності між [PERSON] та АТ «Криворізька теплоцентраль» договірних відносин також встановлений постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.09.2025 у справі №214/2692/25. Відповідно до п.30 типового індивідуального договору, плата за послугу постачання теплової енергії складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, та методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://tec.dp.ua/plata-za-abonentske-obslugovuvannya/. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Докази звернення відповідачів з претензіями, скаргами щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг АТ «Криворізька теплоцентраль», зміни споживчих властивостей, надання неналежної якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт тощо, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим відповідно до ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в матеріалах справи відсутні. Докази проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості в житловому приміщенні відповідачів відповідно до Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2010 №151, матеріали справи також не містять. Щомісяця, протягом дії опалювальних сезонів з 01.10.2015 до 31.10.2021 включно, позивач нараховував споживачам за адресою: [ADDRESS] плату за надані послуги з теплопостачання, виходячи із встановлених тарифів, показів загальнобудинкового лічильника на тепло, опалювальної площі житлового приміщення 54,10 кв.м., відсутності пільг, субсидії та компенсації, однак споживачі кошти за вказані послуги належним чином не сплачували, внаслідок чого станом на 31.10.2021 виникла заборгованість в розмірі 48 446 грн. 37 коп., зокрема: за період з 01.10.2015 до 17.06.2020 заборгованість складає 37 616 грн. 50 коп., за період з 18.06.2020 до 31.10.2021 10 829 грн. 87 коп. Як слідує з наданих позивачем розрахунків, в межах заявленого періоду відповідачі жодних платежів не здійснили. У відповідності до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Надавши юридичну оцінку наявним розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеним позивачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу, суд встановив, що заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.10.2015 до 31.10.2021 розрахована вірно та складає 48 446 грн. 37 коп., що підтверджується доказами у матеріалах справи. При визначенні розміру нарахувань відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, суд виходить з відомостей, зазначених у розрахунках, з якими погоджується, а відтак розмір інфляційних втрат 9 949 грн. 66 коп., 3% річних 4 284 грн. 87 коп. вважає вірним. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», в той час як відповідачами не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача, власного контррозрахунку не проведено, у зв`язку з чим суд вважає, що наданий позивачем письмовий доказ розрахунок відповідає вимогам ст.95 ЦПК України. Враховуючи, що відповідно до ст.322 ЦК України тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення та членів його сім`ї, які проживають в цьому приміщенні та є споживачами таких послуг у даному випадку на [PERSON] за фактом належності йому житлового приміщення на праві приватної власності, та на [PERSON] до 18.06.2020 на період її реєстрації місця проживання у цьому приміщенні, суд дійшов висновку про доведеність факту неналежного виконання ними умов договору та наявність підстав для стягнення з них заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.10.2015 до 17.06.2020 включно, та окремо з [PERSON] за період з 18.06.2020 до 31.10.2021. Оскільки зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг виникло у зв`язку із користуванням одним об`єктом нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , тому вони мають неподільне зобов`язання зі сплати послуг за централізоване опалення зазначеної квартири, а відтак заборгованість за період з 01.10.2015 до 17.06.2020 підлягає стягненню з відповідачів солідарно. Що стосується доводів відповідачів про пропуск позивачем строку позовної давності за заявленими до них вимогами, суд вважає їх такими, що заслуговують на увагу, однак, вони є частково обґрунтованими з огляду на таке. Так, ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20.09.2011 («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява №14902/04, §570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22.10.1996 («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності, а саме, передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв`язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні: без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Частина 4 статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Частиною 1 статті 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України Про теплопостачання. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку. Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Як встановлено судом, вимоги про стягнення заборгованості з відповідачів заявлено АТ «Криворізька теплоцентраль» за період з 01.10.2015 до 31.10.2021, в той час як позов пред`явлено до суду 07.02.2022. Разом з тим, суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв до 30.06.2023 відповідно до постанови КМУ від 25.04.2023 року №383. Запроваджені в період дії карантину обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливали на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, вводили певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України №530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину. У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом. За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02.04.2020, що не враховано відповідачами. Оскільки, перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 0.10.2015 до 07.02.2019 закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про часткове дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом щодо стягнення заборгованості за період з 02.04.2017 до 31.10.2021. Отже, позивачем не пропущена позовна давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період, починаючи з 02.04.2017, у зв`язку з чим вимоги про стягнення заборгованості, нарахованої з 02.04.2017 до 31.10.2021 (відповідно до меж заявлених вимог) у судовому порядку підлягають задоволенню. Враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідачі у встановлені законом строки не вносили плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» (в уточненій редакції) в межах строку позовної давності, а саме починаючи з 02.04.2017 до 31.10.2021 (відповідно до меж заявлених вимог). Зважаючи на подання відповідачами заяв про застосування позовної давності та пред`явлення АТ «Криворізька теплоцентраль» позову до суду з частковим пропуском строку, суд вважає за необхідне стягнути заборгованість в межах строку позовної давності, а саме, за період з 02.04.2017 до 31.10.2021 (в межах заявлених вимог), відмовивши в задоволенні позовних вимог за період з 01.10.2015 до 01.04.2017 включно. При цьому, стягнення з відповідачів заборгованості на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» має бути здійснене у такому порядку: -солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» за період з 02.04.2017 до 17.06.2020 у розмірі основного боргу 25 897 грн. 07 коп., інфляційні втрати 3 911 грн. 80 коп., 3% річних 2 245 грн. 46 коп., що загалом складає 32 054 грн. 33 коп. -з [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» за період з 18.06.2020 до 31.10.2021 у розмірі основного боргу 10 829 грн. 87 коп., інфляційні втрати 376 грн. 44 коп., 3% річних 219 грн. 27 коп., що загалом складає 11 425 грн. 58 коп. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Аналогічні висновки щодо цього викладені в постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі №703/686/15-ц, та Верховного Суду від 26.04.2022 у справі №726/490/21. У рамках апеляційного перегляду цивільної справи №214/2692/25 за позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення заборгованості було встановлено, що відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю II групи з 26.12.2014 (з 01.02.2023 довічно), підтвердженням чому стали копії посвідчення серії [NUMBER] від 15.01.2025 та довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААД №012624. Таким чином, з урахуванням принципу пропорційності розподілу судових витрат відповідно до фактично задоволених вимог (69,4%), з відповідача [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» слід стягнути судовий збір в розмірі 582 грн. 89 коп. (37% вимог від фактично задоволених). Оскільки відповідач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір у розмірі 992 грн. 49 коп. слід компенсувати АТ «Криворізька теплоцентраль» за рахунок Держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, заявлених до [PERSON] (63% вимог від фактично задоволених).

Outcome: partial