Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

03 листопада 2025 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 13 жовтня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №00-10014961 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 9 660,00 грн, які перерахував на банківську картку № [NUMBER] . Відповідач неналежним чином виконувала грошові зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість по поверненню кредиту у розмірі 20 192,62 грн, з яких: 9 660,00 грн заборгованість по кредиту, 6 507,62 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 4 025,00 грн заборгованість за санкціями (пеня, штрафи). 16 квітня 2025 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 16/04/25. Відповідно до Акту прийому-передачі №2 Реєстру боржників від 16 квітня 2025 року до договору факторингу № 16/04/25, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 13 жовтня 2024 року №00-10014961 у сумі 20 192,62 грн. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, заборгованість не сплачує. В зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №00-10014961 13 жовтня 2024 року у розмірі 16 167,62 грн, а також судові витрати у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Саратського районного суду Одеської області від 03 листопада 2025 року, справу розподіллено судді Миргород В.С. Ухвалою судді від 04 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» у судове засідання не з`явився. В позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , яку повернуто з відміткою пошти «вручено особисто». Відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17, провадження № 14-507цс18, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив не надала, клопотань про відкладення розгляду справи від останньої не надходило. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Зі згоди представника позивача, який заявою не заперечував проти винесення заочного рішення у випадку не надходження до суду відзиву у визначений строк, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи письмову згоду позивача на заочний розгляд справи, з урахуванням положень ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до такого висновку. Встановлено, що 13 жовтня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» уклав з [PERSON] кредитний договір № 00-10014961, за умовами якого ТОВ «Макс Кредит» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у вигляді споживчого кредиту у розмірі 9 660,00 грн, а [PERSON] зобов`язалася протягом 360 днів, повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі процентної ставки 343,10% річних від суми кредиту за весь час користування кредитом, починаючи з першого дня суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит, визначеного п.1.4. договору. Пункт 1.5. Договору встановлено рекомендований розрахунок сукупної вартості кредиту, суми та дати платежів, які здійснюються в аутентичні формі, зазначаються в графіку платежів, що є невід`ємною частиною договору. Пункт 1.6. Договору графік платежів, складається таким чином, що на дату кожного чергового платежу позичальником підлягає повернення чистина наданого в користування тіла кредиту та всі нараховані проценти за користування кредитом. У відповідності до пункту 1.7. Договору проценти за користування кредитом, в розмірі передбаченому п. 1.4. Договору, нараховуються кожного дня користування грошовими коштами, відповідно до суми кредиту, яка фактично знаходиться у користуванні позичальника. Пункт 1.8. Договору, передбачає, що у випадку неповернення будь-якого з платежів, у строки передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, при чому проценти за користування кредитом нараховуються від фактичного залишку суми кредиту. Всі нараховані проценти за користування кредитом мають бути сплачені на дату кожного із наступних чергових платежів. Договір підписано електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 79262, який було направлено відповідачу 13 жовтня 2024 року за допомогою телекомунікаційної системи, натиснувши кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. ТОВ «Макс Кредит» виконав своє грошове зобов`язання та надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 9 660,00 грн, які перерахував на банківську картку № [NUMBER] у АТ «Ощадбанк». Вказана обставина підтверджується випискою по рахунку за період з 13 жовтня2024 року по 18 жовтня 2024 року. Згідно з ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України). Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] неналежним чином виконувала грошове зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість по поверненню кредиту у розмірі 20 192,62 грн, яка складається з: 9 660,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 6 507,62 грн заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 4 025,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). У відповідності до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 16 квітня 2025 року ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 16042025-МК/ЮТІТ КАПІТАЛ відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №00-10014961 від 13 жовтня 2024 року, що підтверджується копією Акту прийому-передачі Реєстру прав вимоги. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно сплатила заборгованість за кредитним договором. Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконала, суд вважає, що з [PERSON] на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» належить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 167,62 грн. Згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Так, договором про надання правової допомоги №10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року підтверджено факт надання адвокатом Соломко О.В., передбачених договором, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ». В обґрунтування розміру судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію договору № 10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року, копію Додаткової угоди № 25770871646 від 11 вересня 2025 року до Договору правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року (далі Додаткова угода до Договору правничої допомоги), Акту прийому-передачі наданих послуг до Договору надання правничої допомоги згідно Договору правничої допомоги (далі Акт прийому-передачі наданих послуг) (Додатки № 16, № 17, №18). Таким чином, враховуючи докази понесених позивачем витрат, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. Також, при зверненні до суду з даним позовом, позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті від 31 жовтня 2025 року № 30155. Враховуючи, що судом позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» судового збору у сумі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved