Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

В жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») звернулося до суду з позовом, який сформовано в системі «Електронний суд», до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування поданого позову позивач вказує, що 09.04.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено кредитний договір №8698335, за умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 9000 грн. строком на 360 днів, із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,95%, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, з комісією за надання кредиту в розмірі 17,25% від суми кредиту, що у грошовому виразі складає 1552,50 грн. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 840583, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу. На виконання умов кредитного договору №8698335 від 09.04.2025 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало зобов`язання та передало відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 9000 грн шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] . Відповідач вимоги за кредитним договором не виконав, в результаті чого має заборгованість в сумі 22788,00 грн., яка складається з 9000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7735,50 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1552,50 грн. заборгованості за комісією, 4500,00 грн. заборгованості за пенею/неустойкою. За таких обставин ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» просило суд стягнути з [PERSON] на свою користь 22788,00 грн. заборгованості за кредитним договором, а також понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 4500,00 грн. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 10.10.2025 року прийнято справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано сторонам по справі подати відзив та відповідь на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просив розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в повному обсязі, оскільки вказані кошти від товариства не отримував. З`ясувавши позицію відповідача, дослідивши подані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.04.2025 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] уклали в електронній формі договір кредитної лінії (надійний) №8698335, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося надати [PERSON] кредит, шляхом перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника, а той у свою чергу повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також комісію за надання кредиту (п.2.1 договору). Умовами договору визначено, що сума кредиту становить 9000,00 грн., строк кредитування 360 днів (до 03.04.2026 року), процентна ставка 0,95% на день, комісія за надання кредиту 17,25% від суми кредиту (що у грошову виразі становить 1552,50 грн.) (п.п. 2.2.1 2.2.4 договору). Відповідно до п.9.5 договору, за порушення кредитодавцем строків надання позичальнику кредиту, визначених договором, позичальник має право стягнути з кредитодавця неустойку у вигляді пені за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, але не більше, ніж 15 відсотків від суми простроченого платежу. Кредитний договір укладений сторонами дистанційно та підписаний [PERSON] електронним підписом (одноразовим ідентифікатором 840583), що підтверджується довідкою про ідентифікацію. У день укладення кредитного договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало кредитні кошти у сумі 9000,00 на указаний [PERSON] картковий рахунок, що підтверджено довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» №КД-000045069 від 22.08.2025 року щодо здійсненої транзакції про перерахування коштів та копією платіжної інструкції № 4f4f83bb-cc59-43dc-b3f6-d8c7f74efcbb. Вказаний факт перерахування грошових коштів на рахунок відповідача підтверджується також письмовими доказами, які витребувані судом у АТ «Райффайзен Банк» у формі виписки про рух коштів за картковим рахунком, спеціальним платіжним засобом до якого є картка № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] за період з 09.04.2025 року по 11.04.2025 року. Відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, не виконував покладені на нього зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим сума заборгованості відповідача за договором №8698335 від 09.04.2025 становить 22788,00 грн. з яких: 9000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 7735,50 грн. - сума заборгованості за процентами, 1552,50 грн. заборгованість за комісією та 4500,00 грн. заборгованість за пенею/неустойкою, що підтверджується поданим ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» розрахунком заборгованості. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України від 3 вересня 2015року №675-VIII «Про електронну комерцію»(далі Закон №675-VIII) електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Зібрані докази вказують на те, що 09.04.2025 року [PERSON] уклав з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в електронній формі відповідний кредитний договір, за умовами якого вказана фінансова компанія перераховувала на рахунок відповідача кредитні кошти у загальному розмірі 9000,00 грн., а той зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами, інші передбачені умовами договору платежі в порядку, визначеному договором. Після закінчення строку кредитування [PERSON] не повернув грошові кошти, не сплатив проценти та комісію за користування ними. З огляду на викладене слід дійти висновку, що [PERSON] не виконав обов`язки за вищевказаним договором кредиту, а тому з нього на користь ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» слід стягнути заборгованість за відповідним договором. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача пені в сумі 4500 грн. суд дійшов таких висновків. 24 лютого 2022року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 рокує Дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувалася та діє дотепер. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Із зазначеного слідує, що законодавець звільнив позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 та такі нарахування підлягають списанню. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги щодо стягнення пені в сумі 4500 грн задоволенню не підлягають, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №8698335 від 09.04.2025 року у розмірі 18288,00 грн., з яких: 9000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 7735,50 грн. - сума заборгованості за процентами та 1552,50 грн. заборгованість за комісією. Відповідач власного розрахунку не надав та не надав суду доказів погашення кредитної заборгованості. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 80,25% (18288:22788х100), з урахуванням приписів п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме судовий збір у сумі 1943,98 грн. (2422,40х80,25%) та витрати на правову допомогу у сумі 3611,25 грн. (4500,00х80,25%). Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку

Outcome: partial