Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач звернувся з позовною заявою до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 161 603 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова». Декілька останніх років відповідач не виконує свої зобов`язання зі сплати заробітної плати в повному обсязі, в зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. Відповідно до Довідки №235/66 від 13.10.2025 року Відповідач має заборгованість перед позивачем по заробітній платі у сумі 161 603 грн. Таким чином, позивач вимушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 27 листопада 2025 року на адресу суду від представника Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» - Гряник О.О. надійшов відзив на позовну заяву в якому представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наступне. Причиною несвоєчасної виплати є факт наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме той факт, що Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» перебувало та перебуває і зараз в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, розірвання контрактів з Російською Федерацією, які складали питому вагу в загальній кількості, великі фінансові збитки. Відповідач просить врахувати ситуацію, яка склалася внаслідок війни, і поставила підприємство на межу виживання та звертає увагу, що на протязі 2019-2025 рр. підприємство працює в одноденному режимі роботи. Наявна заборгованість по заробітній платі перед робітниками підприємства з травня 2021 року та станом на 01.06.2025 року складає понад 482 млн. (без податків) гривень, відсутність обігових коштів, одноденний режим роботи на протязі 2019-2025 років. Окрім того, відповідач доводить до відома суд, що згідно довідки № 235/89 від 18.11.2025 року, сума не виплаченої заробітної плати позивачу становить 159 214,00 грн. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Встановлено, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5-6). Звернувшись до суду, позивач зазначав, що відповідач не в повному обсязі виплачував нараховану заробітну плату, у зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі у розмірі 161 603 грн. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства та колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормою частини 1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення містяться і у частині 1 ст.115 КЗпП України. Проте, відповідач не в повному обсязі виплачував позивачу нараховану заробітну плату. Згідно ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, що визначено ст.116 КЗпП України. Згідно довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» за вих.№235/89 від 18 листопада 2025 року, наданої відповідачем на вимогу суду, [PERSON] не виплачена заробітна плата становить 161 603,00 грн, у т.ч. по місяцям: за травень 2021 року 5839 грн.; за червень 2021 року 5919 грн.; за липень 2021 року 7083 грн.; за серпень 2021 року 6204 грн.; за вересень 2021 року 6045 грн.; за жовтень 2021 року 4276 грн.; за листопад 2021 року 4894 грн.; за грудень 2021 року 5515 грн.; за січень 2022 року 1292 грн.; за лютий 2022 року 2880 грн.; за березень 2022 року 1135 грн.; за січень 2023 року 2935 грн.; за лютий 2023 року 6241 грн.; за березень 2023 року 4681 грн.; за липень 2023 року 4658 грн.; за серпень 2023 року 5022 грн.; за вересень 2023 року 211 грн.; за грудень 2023 року 5032 грн.; за січень 2024 року 5132 грн.; за лютий 2024 року 5146 грн.; за березень 2024 року 5186 грн.; за квітень 2024 року 1288 грн.; за травень 2024 року 5600 грн.; за червень 2024 року 5146 грн.; за липень 2024 року 5635 грн.; за серпень 2024 року 2079 грн.; за жовтень 2024 року 6059 грн.; за січень 2025 року 2389 грн.; за лютий 2025 року 4271 грн.; за березень 2025 року 5330 грн.; за квітень 2025 року 4262 грн.; за травень 2025 року 3280 грн.; за червень 2025 року 5804 грн.; за липень 2025 року 6344 грн.; за серпень 2025 року 5013 грн.; за вересень 2025 року 3777 грн. У довідці, зокрема, зазначено, що 17.11.2025 року [PERSON] виплачено за січень 2025 року у сумі 2389,00 грн. Залишок заборгованості складає 159 214,00 грн. (а.с.32). При цьому, позивачем до матеріалів позовної заяви долучено довідку ДП «ВО ПМЗ ім. О.М.Макарова» №235/66 від 13 жовтня 2025 року за якою [PERSON] належить сума до виплати у розмірі 161 603,00 грн. (а.с.7). Водночас, суд зазначає, що долучена позивачем довідка датована 13 жовтня 2025 року, а надана відповідачем довідка щодо заборгованості по заробітній платі складена станом на 18 листопада 2025 року. Таким чином, суд приймає до уваги довідку Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» за вих.№235/89 від 18 листопада 2025 року, надану відповідачем із актуальною на даний час інформацією стосовно розміру заборгованості перед позивачем та з врахуванням вже сплаченої заборгованості. Також, судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, з урахуванням предмету та підстави позову, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, буде стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, з урахуванням виплати за січень 2025 року у розмірі 2 389,00 грн., залишок заборгованості складає 159 214,00 грн. (а.с.32). Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом не виплачено, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Отже, судом встановлено, що заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем складає 159 214 грн., а тому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до частин 1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та позов задоволено частково, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 193,29 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial