Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

16 вересня 2025 року до Славутицького міського суду Київської області надійшла позовна заява, в якій представник позивача адвокат Кушнеренко Є.Ю. просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який було зареєстровано 08 серпня 2019 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 59. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що кожен із сторін має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Сімейне життя не склалось, з лютого 2025 року шлюбні відносини фактично припинені. Сторони живуть самостійним життям, а шлюб існує формально. Спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Ухвалою суду від 03.12.2025 року, після виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 23.12.2025 року. В призначене судове засідання 23 грудня 2025 року сторони не з`явились. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Кушнеренко Є.Ю. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. До суду надійшла заява, в якій представник позивача просить розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджено розпискою. До суду подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, щодо позовних вимог не заперечувала, на розірвання шлюбу погодилася. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого 08 серпня 2019 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , 08 серпня 2019 року зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис за № 59. Після державної реєстрації шлюбу прізвища: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] ) та доньку [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] ). Як вбачається з інформації Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 15-08/1683 відповідач зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 10.02.2020 року по теперішній час. Як вбачається із змісту позовної заяви, спільне життя у сторін не склалося, шлюбні відносини фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній. На час розгляду справи спірні питання про поділ майна та утримання дитини сторони не мають. Вказані обставини відповідач не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, спірних питань утримання, місця проживання дітей та розподілу спільного майна на час розгляду даної справи у суду відсутні. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка не змінювала прізвище, то суд вважає, що після розірвання шлюбу необхідно залишити прізвище - « [PERSON] ». СУДОВІ ВИТРАТИ. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п.1.3 ч.2 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачем було сплачено судовий збір в повному обсязі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у розмірі 1211 гривні 20 копійок.

Outcome: approved