Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

31.10.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" звернулося до Березівського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 31.10.2025 року визначено суддю Березівського районного суду Одеської області Римар І.А Суд також вважає заначити, що у зв`язку з надмірним навантаженням справами, яке виходить за межі фізичної можливості розгляду кожної справи у розумні строки, оскільки у Березівському районному суді Одеської області наразі працює 2 (два) судді (за штатом 4 (чотири)), та які є водночас слідчими суддями, постійним відключенням електроенергії та повітряними тривогами на території Одеської області, тому суд позбавлений можливості проводити розгляд справи в розумні строки визначені ЦПК України. Ухвалою суду від 12.11.2025 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. На обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача вказав, що 13.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір №4297744, згідно умов якого відповідач отримав 10000.00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1890.00 грн., комісії та інших платежів. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 0.63 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 26.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу, згідно умов якого ТОВ «Мілоан» передає ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі і за кредитним договором №4297744, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до відповідача ТОВ «Коллект центр», відповідно до договору про відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року. Банк виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов договору.Взяті на себе зобов`язання, відповідно до кредитного договору відповідач не виконав, тобто не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість у розмірі 56890.00 грн. Заборгованість складається з наступного: 10000.00 грн. заборгованість за основним зобов`язання (за тілом кредиту); 46390.00 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 500.00 грн. заборгованість по комісії. Також позивач просить стягнути з відповідача сплачені ним при поданні позовної заяви до суду судові витрати в розмірі 2422 грн. 40 коп. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 16000.00 грн. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 03.02.2025 року. У судові засідання 22.12.2025 року представник позивача не з`явився, однак у прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.5 зворотній бік). Відповідач відзив або заперечення на позов ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до суду не надав та в судове засідання 22.12.2025 року не з`явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надсилання на його адресу ухвали про відкриття провадження по справі з зазначенням дати судового засідання та судової повістки про виклик до суду, однак конверт повернувся з відповідною відміткою (а.с.85), а тому на підставі ст.128-130 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України), особа вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». За таких обставин, у зв`язку з воєнним станом на території України, з урахуванням заяви представника позивача про розгляд справи за його відсутності та неявкою відповідача у судове засідання, суд дійшов висновку про розгляд справи за їх відсутності, за наявними в матеріалах справи доказами. Згідно частини першої ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Врахувавши думку представника позивача, викладену ним в його заяві, неявку до суду відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору 13.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір №4297744, згідно умов якого відповідач отримав 10000.00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1890.00 грн., комісії та інших платежів. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 0.63 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с.7-11). 26.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу, згідно умов якого ТОВ «Мілоан» передає ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі і за кредитним договором №4297744, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до відповідача ТОВ «Коллект центр», відповідно до договору про відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року (а.с.15-19, 35-40). Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України зі змінами та доповненнями (далі ЦК України): «За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». Пунктом першим частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. ТОВ «Коллект центр», свої зобов`язання виконало в повному обсязі, а саме надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобов`язань належним чином не виконувала. У відповідності до статті 526 ЦК України: «Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу». Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено: «Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів…». Таким чином, утворилася заборгованість у розмірі 56890.00 грн. Заборгованість складається з наступного: -10000.00 грн. заборгованість за основним зобов`язання (за тілом кредиту); -46390.00 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, -500.00 грн. заборгованість по комісії. Факт наявності заборгованості підтверджуються кредитним договором від 13.10.2021 року та розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.12 зворотній бік-13). З огляду на вищевказане, суд вважає, що позов ТОВ «Коллект центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості необхідно задовольнити та стягнути з останнього на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість у розмірі 56890 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. відповідно до частини задоволених вимог. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16000 грн. 00 коп., суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, за змістом ч. 4 ст.137ЦПК, України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня2020 року у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня2014 року). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial