Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Страхової компанії ТДВ «СГ`Оберіг», [PERSON] в якому просив: - стягнути з ТДВ «СГ» Оберіг» на користь позивача майнову шкоду у розмірі 78879,78 грн, моральну шкоду у розмірі 80000,00 грн; - стягнути з винуватця ДТП [PERSON] на користь позивача суму матеріального збитку в розмірі 27 611,83 грн; моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн; - стягнути з відповідачів на користь позивача суму судового збору в розмірі 6002,25 грн; витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн; реальні збитки у розмірі 23598,70 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26 травня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки Chevrolet Captiva. Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року у справі №753/608/24 винним у вчиненні цього правопорушення визнано водія автомобіля марки ИЖ 271501, номер державної реєстрації [NUMBER] , [PERSON] . Позивач зазначає, що як водій причетного до ДТП транспортного засобу він письмово надав страховику, з яким він уклав договір ОСЦПВ (СГ «ТАС»), повідомлення про ДТП, а також надав відомості про місцезнаходження свого ТЗ та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. 31 травня 2023 року позивач представив свій автомобіль разом з усіма належними документами та фото доказами страховику, що підтверджено листом керівника СГ «ТАС» від 13 листопада 2024 року. Відповідальність заподіювана шкоди [PERSON] згідно полісу ОСЦВП застрахована у ТДВ «СГ«ОБЕРІГ» і 27 червня 2023 року позивач подав онлайн-заяву страховику ТДВ «СГ«ОБЕРІГ» про виплату страхового відшкодування разом з іншими документами, відповідно до переліку. Як зазначає позивач, 28 червня 2023 року він надав свій автомобіль для огляду страховику, який на той час був уже відремонтований власним коштом, так як не був відомий подальший перебіг подій захисту в суді та тривалість часу, на який це могло затягнутись. До того ж, як вказує позивач, автомобіль перебував в оренді та був джерелом прибутку для родини. Позивач пропонував ТДВ «СГ«ОБЕРІГ» звернутися до СГ «ТАС» за актом-оглядом, зробленим 31 травня 2023 pоку відповідно до п. 33.3 ст. 33 Закону №1961-IV або скористатись переліком пошкоджень, зазначених у схемі ДТП, однак такі пропозиції були відкинуті та свідчать про небажання страховика виконувати свої зобов`язання. 03 липня 2023 року позивач замовив автотоварознавче дослідження у ФОП [PERSON] на підставі попереднього огляду та фотознімків, зроблених ним же одразу після ДТП - 05 червня 2023 року 25 липня 2023 року позивач повторно подав заяву до ТДВ «СГ«ОБЕРІГ» про виплату страхового відшкодування включно із матеріалами автотоварознавчого дослідження № 92/23. У відповідь на вказану заяву відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на відсутність протоколу та постанови суду про винуватість саме [PERSON] , а також відсутність можливості здійснення оцінки пошкодженого ТЗ. Позивач зазначає, що 22 жовтня 2024 року він втретє направив заяву до ТДВ «СГ«ОБЕРІГ», в тому числі і постанову Дарницького районного суду м. Києва у справі №753/608/24 від 27 вересня 2024 року, якою визнана вина відповідач-2 у ДТП, що сталася 26 травня 2023 року, внаслідок якого у відповідача-1 настає обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування. Визначаючи суми відшкодування позивач вказує, що розрахункова вартість ремонту автомобіля з врахуванням фізичного зносу складає 38 789,31 грн., а також відповідно до п. 34.3 ст. 34 Закону страховик зобов`язаний відшкодувати вартість проведення експертного авто-товарознавчого дослідження у сумі 9 780,00 грн. Крім цього, відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону відповідач-1 зобов`язаний сплатити пеню та відповідно до ст. 625 ЦК України - суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми. Як зазначає позивач, факт пошкодження ТЗ, затягування із виплатою страхового відшкодування призвели до надмірних переживань та стресу і як наслідок - погіршення стану здоров`я, яке йому не вдалось відновити і по сьогодні, він витратив шалені кошти та час на обстеження, лікування, консультації з адвокатами, судові засідання, тощо, був вимушений особисто взяти участь у понад 17 судових засіданнях, підсумком яких стало 6 судових рішень щодо цього ДТП. Все це беззаперечно позначилось на сімейних стосунках та соціальних відносинах, принизило честь та гідність позивача. Позивач стверджує, що безпідставним затягуванням з виплатою відшкодування і порушенням зобов`язань за договором страхування, необґрунтованою відмовою та невиплатою страхового відшкодування йому була завдана моральна шкода, суму відшкодування якої відповідачем-1 позивач оцінює у 80 000,00 грн., а відповідачем-2 внаслідок вчинення ДТП, безпідставних звинувачень позивача, приниження його честі та гідності впродовж тривалих судових процесів, затягування часу та здійснення перепон для встановлення справедливості - у 10 000,00 грн. Також позивач заявив вимоги про стягнення матеріального збитку з урахуванням 3% річних від та інфляційного збільшення у сумі 27 611,83 грн., стягнення упущеної вигоди, оскільки автомобіль перебував у ремонті впродовж 3 тижнів, не виконував роботу згідно договору оренди і не приносив дохід, що призвело до неодоотримання доходів за цей час у сумі 3 000,00 грн. Наслідком ДТП стало встановлення додаткового обладнання - реєстратора автомобільного, для унеможливлення бездоказовості брутальної поведінки водіїв та патрульних, вартість якого у розмірі 5 565,00 грн. позивач просить стягнути з відповідачів. Також для захисту своїх порушених прав у судовому засіданні 26 лютого 2024 року позивач був вимушений замовити експертне дослідження у судового експерта Семенченка П.О. (Додаток №30), вартість якого становила 10 223,28 грн. та до того ж у справі № 753/2240/25 сплатив судовий збір у розмірі 4 878,72 грн., які також просить стягнути з відповідачів. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2025 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. 22 квітня 2025 року на запит суду у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху. 14 травня 2025 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків з уточненою позовною заявою, в якій позивач просить: - стягнути з ТДВ «СГ» Оберіг» на користь позивача майнову шкоду у розмірі 78 879,78 грн, моральну шкоду у розмірі 80 000,00 грн; - стягнути з винуватця ДТП [PERSON] на користь позивача суму матеріального збитку в розмірі 27 611,83 грн; моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн; - стягнути з відповідачів на користь позивача суму судового збору за подання даного позову в розмірі 2 400,90 грн; витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн; - реальні збитки у розмірі 23 598,70 грн.: а саме: солідарно з відповідачів стягнути 10 223,38 грн вартості автотехнічного дослідження та судового збору в розмірі 4 810,42 грн., а з відповідача-2 упущену вигоду в розмірі 3 000,00 грн та витрати на додаткове обладнання в розмірі 5 565,0 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/7398/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 20 червня 2025 року ТДВ «СГ «Оберіг» подало відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Заперечення відповідача-1 проти позову ґрунтуються на тому, що (1) під час розслідування події, що має ознаки страхового випадку, було встановлено, що пошкоджений транспортний засіб «Chevrolet» д.н.з. [NUMBER] не був збережений у такому стані, в якому він знаходився після ДТП, до моменту огляду представником ТДВ «СГ «Оберіг», що позбавило страховика можливості встановити розмір заподіяної шкоди. Саме повідомлення про подію було направлено відповідачу-1 лише 27 червня 2023 року, проведення процедури огляду було забезпечено та проведено відповідачем-1 вже 28 червня 2023 року, під час якої встановлено, що транспортний засіб «Chevrolet» д.н.з. [NUMBER] відновлено ремонтом, встановити пошкодження, отримані в результаті ДТП, неможливо. Отже, представник ТДВ «СГ «Оберіг» своєчасно, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, здійснив огляд пошкодженого транспортного засобу. Враховуючи невиконання позивачем вимог п. 33.3. ст. 33 Закону, що призвело до неможливості встановити розмір заподіяної шкоди, у ТДВ «СГ «Оберіг» відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування по вказаній події. (2) станом на дату відмови у виплаті страхового відшкодування за патрульною поліцією було попередньо кваліфіковано винуватцем ДТП саме позивача, натомість на відповідача-2 адміністративні матеріали не складались. Відтак, оскільки факт настання відповідальності за ДТП щодо забезпеченого водія не була доведена, а також, враховуючи відновлення ТЗ до моменту його огляду ТДВ «СГ «Оберіг», страховик правомірно відмовив у здійсненні страхового відшкодування. Легітимність такої відмови не зникла і після отримання страховиком постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача-2, оскільки залишився незмінним факт відновлення ТЗ до його огляду саме ТДВ «СГ «Оберіг», як страховиком винуватця ДТП. (3) позивач не надав жодних доказів на підтвердження понесених ним реальних витрат на відновлення автомобіля «Chevrolet» д.н.з. [NUMBER] і відповідач-1 очевидно вважає, що дійсна сума понесених витрат є набагато меншою ніж та, що орієнтовано визначена звітом оцінювача. (4) поданий позивачем звіт № 92/23 від 10 липня 2023 року є неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки ФОП [PERSON] є саме оцінювачем, а не експертом в рамках положень ЦПК України, а відтак на нього не поширюються положення ст. 106 ЦПК України і його звіт не може бути прирівняний до висновку судового експерта; дослідження оцінювачем було проведено станом не на дату ДТП (26 травня 2023 року), а станом на довільну необґрунтовану дату - 19 червня 2023 року, що є грубим порушенням вимог Методики; згідно із Звітом вартість відновлювального ремонту та вартість матеріального збитку визначені із урахуванням податку на додану вартість, право на компенсацію котрого позивач не набув, і це суперечить положенням п. 36.2. ст. 36 Закону і відповідає висновку, викладеному Верховним Судом у постанові від 12 липня 2023 року у справі № 591/1861/22; позивач в порушення п. 5.2. Розділу 5 Методики не викликав відповідача-1 для проведення спільного технічного огляду пошкодженого ТЗ, оцінювачем не надано доказів на підтвердження вартості нормо годин при здійсненні розрахунків. (5) вимоги щодо стягнення штрафних санкцій, є безпідставним та незаконним з огляду на те, що: позивач помилково розраховував базу нарахування, адже сума страхового відшкодування не може бути із врахуванням франшизи та ПДВ; помилково взято початком розрахунку дату отримання першої відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки така була вмотивована та законна; крім пені, законодавець не передбачив інших видів штрафних санкцій, які мають бути застосовані до страховика за не виконання або неналежне виконання ним відповідальності з виплати страхового відшкодування і дія частини другої статті 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди; пеня може бути нарахована тільки у разі несплати страховиком страхового відшкодування, а не за ухвалене рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. (6) норми спеціалізованого законодавства не встановлює зобов`язання страховика у відшкодуванні моральної шкоди потерпілій особі, а подані позивачем консультативні висновки лікарів не дають підстав стверджувати, що захворювання позивача якимось чином стосуються ДТП та її наслідків, а тому такі докази мають бути залишені поза увагою суду; (7) згідно з положеннями Закону, страховик зобов`язаний відшкодовувати матеріальні збитки, які настали внаслідок настання страхового випадку (ДТП), а саме - відновлювальні витрати, необхідні для приведення транспортного засобу у стан, який відповідав доаварійному, з вирахуванням зносу, франшизи та ПДВ, натомість камера відеоспостереження (відеореєстратор / паркувальна камера/ інше обладнання) не входила до штатної комплектації автомобіля на момент ДТП, не була пошкоджена в результаті ДТП, була придбана після ДТП, а отже монтаж зазначеного пристрою є окремою ініціативою власника транспортного засобу та має характер модернізації / покращення авто, а не відновлення після ДТП. Страхове відшкодування не може включати витрати на поліпшення або переобладнання об`єкта страхування, якщо ці витрати не є наслідком настання страхового випадку, і включення до складу вимог вартості монтажу камери, що не має жодного причинно-наслідкового зв`язку з ДТП, є безпідставним та таким, що виходить за межі умов страхового покриття. (8) доданий до матеріалів справи договір оренди автомобіля не підтверджує факту комерційного використання авто з метою отримання прибутку, оскільки: не містить розрахунків очікуваного прибутку, не супроводжується первинними обліковими документами (акти виконаних робіт, податкові накладні тощо), не доведено, що оренда здійснювалася з метою бізнесу, а не для особистого користування. Таким чином, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між подією (ДТП) і начебто неотриманим прибутком. (9) умовами договору страхування та чинним законодавством не передбачено обов`язку страховика відшкодовувати витрати, понесені особою у зв`язку з розглядом справи про адміністративне правопорушення, навіть якщо такі витрати були пов`язані із захистом потерпілої сторони. Страховик не є стороною адміністративного провадження, не ініціює і не впливає на розгляд відповідної справи, а тому не може нести відповідальності за витрати, понесені однією зі сторін у цьому провадженні. Згідно з умовами відшкодування за договором страхування, страховик не покриває такі витрати, як: судовий збір у справах адміністративного характеру; витрати на проведення судової (або приватної) експертизи, не ініційованої страховиком; витрати на правову допомогу, включно з гонорарами адвокатів або представників у судовому процесі, оскільки ці витрати не пов`язані з прямим відновленням шкоди (збитків), завданої майну чи здоров`ю внаслідок страхового випадку; не підпадають під визначення реальних збитків, передбачених договором; є добровільними витратами позивача, пов`язаними з особистою правовою позицією у справі. 23 червня 2025 року [PERSON] подав відповідь на відзив на позовну заяву, у якій повторно зауважив, що виконав зобов`язання за договором страхування у СГ «ТАС» та письмово надав страховику, з яким укладено договір ОСЦПВ повідомлення про ДТП, відомості про місцезнаходження свого ТЗ та пошкодженого майна, протягом п`яти днів представив свій автомобіль разом з усіма належними документами страховику. Зазначив, що ТДВ «СГ«ОБЕРІГ» не було позбавлене можливості протягом десяти робочих днів направити уповноваженого представника до місцезнаходження пошкодженого майна для огляду, натомість страховик не поцікавився та не виявив бажання виконувати свої зобов`язання знаючи, що особи звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (ТЗ) у такому стані, в якому воно знаходилося після ДТП, у разі якщо огляд не відбувся не з їхньої вини. Наголосив, що жодним чином не чинив перепон та не перешкоджав страховику, а ремонт автомобіля розпочав лише на 21 день після ДТП. Позивач також вважає, що факт неотримання ТДВ «СГ«ОБЕРІГ» повідомлень про настання події не знімає з нього відповідальності по виконанню зобов`язань за договорами ОСЦПВ, представнику страховика наданий перелік зовнішніх пошкоджень, зазначений у схемі ДТП працівниками поліції та детальні фотознімки, прихованих пошкоджень автомобіль не мав, на точному розрахунку позивач не наполягав. Згідно з позицією позивача ст. 33.3 Закону не регламентує проведення огляду виключно експертом, це може бути уповноважений представник: працівник, аварійний комісар або експерт, а відповідно до ст. 34.4 Закону потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди, без узгодження із страховиком особи, дати та місця і Законом також не регламентовано, яку саме кваліфікацію (експерта, оцінювача) повинен мати фахівець. Наполягає, що розмір матеріального збитку підтверджено належним засобом доказування, а сааме звітом про оцінку майна, який відповідає вимогам Закону «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних ТЗ Щодо початку перебігу строків виплати, позивач вказує, що заяву про виплату страхового відшкодування відповідач-1 отримав 27 червня 2023 року, мав би сплатити страхове відшкодування через 90 днів з дня отримання заяви, отже, починаючи з 26 вересня 2023 року почався період прострочення. Застосування у цих правовідносинах ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач вбачає як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. У обґрунтування вимог щодо упущеної вигоди позивач вказував, що його автомобіль перебував у ремонті впродовж 3 тижнів, не виконував роботу згідно з договором оренди. Встановлення додаткового обладнання, експертне дослідження для захисту своїх прав в апеляційному суді у справі №753/9617/23 та Дарницькому районному суді м. Києва у справі №753/608/24, сплачений судовий збір за справу 753/2240/25 у Дарницькому районному суді м. Києва позивач відносить до витрат, які б він не робив за звичайних обставин та вони були необхідні для відновлення його порушених прав. Окремо наголошує, що його вимоги про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються саме на безпідставному затягуванні з виплатою відшкодування і порушенням зобов`язань за договором страхування і в цьому випадку він має право на відшкодування моральної шкоди, що підтверджується висновками, викладеним у постанові Верховного Суду у справі № 465/4287/15 від 11 грудня 2019 року). У запереченні на відповідь на відзив відповідач-1 вказує, що (1) позивач повідомив про страховий випадок АТ «СГ «ТАС», а не ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» і таке повідомлення не може жодним чином впливати на права та обов`язки ТДВ «СГ «ОБЕРІГ»; (2) 28 червня 2023 року представник ТДВ «СГ «Оберіг» провів огляд транспортного засобу марки «Chevrolet» д.н.з. [NUMBER] , на якому було виявлено, що транспортний засіб було відновлено до його фактичного огляду, що підтвердив сам позивач у акті огляду від 28 червня 2023 року; (3) ТДВ «СГ «Оберіг» було позбавлено можливості встановити розмір заподіяної шкоди, враховуючи невиконання позивачем п. 33.3. ст. 33 Закону, що є підставо для відмови у виплаті страхового відшкодування; (4) відповідач-1 міг би встановити дійсні пошкодження, завдані транспортному засобу внаслідок ДТП 26 травня 2023 року, лише виключно під час особистого огляду, склавши при цьому протокол огляду пошкодженого транспортного засобу, отже саме позивач перешкодив відповідачу-1 провести належний огляд пошкодженого транспортного засобу, не виконав свій прямий обов`язок, визначений п. 33.3. ст. 33 Закону, тож саме перепони з боку позивача у вигляді надання для огляду уже відновленого транспортного засобу, позбавили відповідача-1 можливості встановити причини, обставини настання ДТП та розмір заподіяної шкоди, що є самостійною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування; (5) позивач як потерпілий наділявся правом самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди та проводити відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу виключно у разі ненаправлення відповідачем-1 свого представника для огляду ТЗ. Однак, саме позивач не виконав своїх зобов`язань та передчасно здійснив ремонт пошкодженого транспортного засобу, всупереч прямим обов`язком встановленим Законом. 10 липня 2025 року [PERSON] подав відповідь на вказані вище заперечення відповідача-1, зазначивши, що в момент надання автомобіля відповідачу-1 були надані докази з переліком пошкоджень: схема місця ДТП, фотознімки пошкоджень, відповідач-1 не був позбавлений можливості звернутись до страховика СГ «ТАС» за матеріалами обстеження і права відповідача-1 в можливості переконатись в дійсних пошкодженнях порушені не були, оскільки позивач особисто представив свій автомобіль страховику та всі належні документи і докази. Твердження відповідача-1 стосовно передчасно здійсненого ремонту є абсурдними, оскільки ремонт автомобіля розпочався на четвертому тижні після ДТП, а тому відповідач-1 не був позбавлений можливості його оглянути у встановлені Законом строки відповідно до п. 2 ст. 33.4 Закону №1961 -IV за умови належного виконання ним своїх зобов`язань. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач-2 не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтями 174, 178 ЦПК України та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Як встановив суд, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] автомобіль марки «Chevrlolet Captiva», д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску з ідентифікаційним номером транспортного засобу № [NUMBER] належить [PERSON] . 26 травня 2025 року об 11 год 15 хв по вул. Урлівська у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Chevrlolet Captiva», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «ИЖ-271501», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. У той же день дня працівниками патрульної поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 044627 за ст. 124 КУпАП України відносно водія [PERSON] . Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року у справі № 753/9617/23 закрито провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Київського апеляційного суду від 17 липня 2024 року вказану постанову Дарницького районного суду міста Києва залишено без змін. 27 грудня 2023 року щодо водія транспортного засобу «ИЖ-271501», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] за обставинами дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26 травня 2025 року, було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 724730 за ст. 124 КУпАП. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Постанова суду набрала законної сили 07 жовтня 2024 року. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Матеріали справи свідчать, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ИЖ-271501», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] на дату настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів засобів №ЕР-214429690. Розмір франшизи за цим полісом складає 2 500,00 грн. Як слідує з відповіді ПАТ «Страхова група «ТАС» за вих. № 2458 від 13 листопада 2024 року, [PERSON] 26 травня 2023 року зателефонував до Контакт-центру АТ СГ «ТАС» щодо дорожньо-транспортно пригоди за участю автомобілів Chevrlolet Captiva», д.н.з. [NUMBER] , та «ИЖ-271501». д.н.з. [NUMBER] , а 31 травня 2025 року звернувся до АТ СГ «ТАС» із письмовим повідомленням про вказану дорожньо-транспортну пригоду. 31 травня 2025 року представниками АТ СГ «ТАС» було проведено огляд належного позивачу транспортного засобу, за результатами якого складно Акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість). Відповідно до Звіту про оцінку № 92/23 авто товарознавчого дослідження транспортного засобу від 10 липня 2023 року, виготовленого СПД [PERSON] на замовлення позивача, вартість ремонту легкового автомобіля «Chevrlolet Captiva», д.н.з. [NUMBER] , після ушкодження складає: 38 789,31 грн (в тому числі ПДВ - 4 858,09 грн), матеріальний збиток, завданий власнику цього КТЗ складає 22 757,60 грн. (в тому числі ПДВ - 2186,14 грн). 28 липня 2023 року ТДВ «СГ «Оберіг» відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи відмову тим, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ИЖ-271501», д.н.з. [NUMBER] , не виникла відповідно до закону, оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно нього не складався, а також відсутня постанова суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Також відповідач-1 послався на те, що в ході розслідування вказаної події, що має ознаки страхового випадку, було встановлено, що пошкоджений транспортний засіб «Chevrlolet Captiva», д.н.з. [NUMBER] , не був збережений у такому стані, в якому він знаходився після ДТП, до моменту огляду представником ТДВ «СГ «Оберіг», що відповідно до пп. 37.1.3. п. 37.1. ст. 37 Закону є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. 24 жовтня 2024 року [PERSON] повторно звернувся до ТДВ «СГ «Оберіг» із заявою, в якій просив врахувати нові обставини та відновити розгляд його Заяви на виплату страхового відшкодування, долучивши до неї копії протоколу від 27 грудня 2023 року ААД № 724730, постанови Київського апеляційного суду від 17 липня 2024 року та постанови Дарницького районного суду міст Києва від 27 вересня 2024 року. У відповідь на вказану заяву ТДВ «СГ «Оберіг» зазначило про відсутність правових підстав для перегляду рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, пославшись на невиконання потерпілим своїх обов`язків, визначених Законом, що призвело до неможливості страховика встановити розмір заподіяної шкоди. Щодо страхового відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (стаття 1188 ЦК України). Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як визначено статтею 29 цього Закону на страховика покладено обов`язок відшкодовувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Водночас, відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України). Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20. Як слідує із наданого позивачем Звіту про оцінку № 92/23 авто товарознавчого дослідження транспортного засобу від 10 липня 2023 року, розмір матеріального збитку з урахуванням зносу, завданого власнику автомобіля «Chevrlolet Captiva», д.н.з. [NUMBER] складає 22 757,60 грн. (в тому числі ПДВ - 2186,14 грн). Доказів обставин здійснення ремонту автомобіля платником ПДВ або понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ позивач не надав. Отже, розмір матеріального збитку без урахування ПДВ та за вирахуванням франшизи, який підлягає стягненню з відповідача-1, становить 18 071,46 грн. (22757,60 - 2186,14 - 2500). У разі недостатності суми страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди обов`язок відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди (за обставинами цієї прави - фактично понесеними витратами на ремонт ТЗ) і страховою виплатою покладається на винуватця ДТП. Відповідно до підпункту 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону, на яку посилався відповідач-1 відмовляючи у виплаті страхового відшкодування, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к виклала правовий висновок про те, що потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. У підпункті 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру. У цій справі факт настання страхового випадку сторонами не спростовується і підтверджується копією адміністративних матеріалів, складених як щодо [PERSON] , так і щодо винуватця у ДТП [PERSON] , та постановою суду про притягнення його до адміністративної відповідальності. [PERSON] надсилав відповідачу-1 заяву про виплату страхового відшкодування та додаткові документи. Під час розгляду справи відповдіач-1 не скористався своїм правом заявити клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, не обґрунтував належними доказами неможливість встановити обставини ДТП або розмір заподіяної шкоди, не спростував у встановленому порядку обґрунтованість наданого позивачем Звіту про оцінку, зокрема шляхом надання рецензії на вказаний Звіт відповідно до статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 758/2874/16-ц. Оцінюючи обставини цієї справи, суд враховує, що належний позивачу транспортний засіб оглядався АТ СГ «ТАС», ТДВ «СГ «Оберіг», заученим позивачем оцінювачем, фотографії цього ДТП надавалися сторонами під час розгляду справ про адміністративні правопорушення щодо [PERSON] та [PERSON] , досліджувалися судами, які надавали їм оцінку у своїх рішеннях. Як унормовано пунктом 3.5. розділу ІІІ Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз. Можливість визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, допускається також і пунктом 5.1 розділу V Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Мін`юсту та Фонду держмайна від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Відповідач-1 не надав доказів, що він витребовував у позивача, АТ СГ «ТАС», ФОП [PERSON] , у Дарницького районного суду міста Києва матеріали, необхідні для визначення розміру збитку, замовляв проведення відповідного експертного дослідження (оцінки) і неможливості його проведення або визначення іншого розміру збитку, ніж вказано у поданому позивачем Звіті. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач-1 формально підійшов до вирішення питання про здійснення страхового відшкодування та безпідставно відмовив у його виплаті, не обґрунтувавши неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру. При цьому суд зауважує, що відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону страховик (1) може здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі шкоди, оціненої страховиком, якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, а також (2) має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Таким чином суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача-1, що позивач не зберіг пошкоджений транспортний засіб у такому стані, в якому він знаходився після ДТП, що позбавило страхову компанію можливості встановити факт ДТП, причини та обставини її настання та розмір заподіяної шкоди. Доводи відповідача-1 щодо неповідомлення його про проведення оцінки з визначення матеріального збитку, суд відхиляє, оскільки відповідач-1 не був позбавлений можливості під час розгляду справи спростувати висновки звіту, наданого позивачем (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 листопада 2019 року по справі № 344/9572/16-ц). Суд також враховує, що згідно із п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, виклик заінтересованих осіб для технічного огляду КТЗ здійснюється у разі потреби і не є обов`язковим у кожному випадку проведення оцінки. Зміст наданого позивачем Звіту свідчить, що він складений на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика) та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінювач несе встановлену законом відповідальність за складання неправдивого звіту і відповідач не довів, що оцінювач здійснив неправильні розрахунки чи включив до переліку пошкоджень такі, які не відносяться до ДТП за участі позивача і відповідача-2. Відповідач-1 в силу частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України не надав доказів на противагу поданого Звіту, не спростував визначений розмір матеріального збитку та не довів, що такий розмір визначено неправильно. Пунктом 36.5. статті 36 Закону передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За змістом пункту 36.2. цієї статті страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Враховуючи, що заяву про виплату страхового відшкодування, до якої були долучені документи, що підтверджують наявність підстав для здійснення виплати, подані позивачем до ТДВ «СГ «Оберіг» 24 жовтня 2024 року, відповідач-1 повинен був виплати страхове відшкодування у строк до 22 січня 2025 року. З огляду на викладене, суд вважає частково обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 пені за період з 23 січня 2025 року по 01 травня 2025 року (в межах заявлених позивачем вимог) у розмірі 1 475,92 грн. Згідно з статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення». Вказаний підхід є усталеним у судовій практиці Верховного Суду. Враховуючи викладене з відповідача-1 на користь позивача за період з 23 січня 2025 року по 01 травня 2025 року також підлягає стягненню 547,24 грн. інфляційних втрат та 147,05 грн. 3% процентів річних. Відтак з відповідача-1 належить стягнути на користь позивача 20 241,67 грн. (18071,46 + 1475,92 + 547,24 + 147,05). Щодо моральної шкоди. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода, зокрема полягає: 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті. Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Позовну вимогу про відшкодування відповідачем-1 моральної шкоди [PERSON] мотивував необґрунтованою відмовою у виплаті страхового відшкодування та його невиплатою, що, за твердженнями позивача, призвело до надмірних переживань та стресу, вимагало додаткових зусиль і часу на відновлення порушених прав, що вплинуло на сімейні стосунки та соціальні відносини, принизило його честь та гідність. Вимоги щодо стягнення компенсації моральної шкоди з відповідача-2 мотивовані вчиненням ним ДТП та пошкодженням ТЗ, безпідставними звинуваченнями позивача, приниженням його честі і гідності впродовж тривалих судових процесів та здійсненням перепон для встановлення справедливості. Суд враховує, що висновок щодо можливості відшкодування моральної шкоди страховиком, викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 із змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Дослідивши обставини справи, пояснення учасників справи, викладені у заявах по суті спору, суд вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно моральну (немайнову) шкоду у зв`язку із пошкодженням відповідачем-2 належного позивачеві автомобіля, яка полягає у порушенні звичного для позивача укладу життя, переживаннях і стресі, виникненні потреби докласти додаткових зусиль для захисту порушеного права у суді. Розмір відшкодування моральної шкоди визначено позивачем у сумі 10 000 грн. Також внаслідок необґрунтованої відмови відповідача-1 у виплаті належного позивачу страхового відшкодування, на думку суду позивачу було заподіяно моральну (немайнову) шкоду у зв`язку із такою протиправною поведінкою відповідача-2 щодо нього, яка полягає у порушенні звичного для позивача укладу життя, переживаннях і стресі, виникненні потреби докласти додаткових зусиль для захисту порушеного права у суді. Розмір відшкодування моральної шкоди визначено позивачем у сумі 80 000 грн. Суд при цьому відхиляє надані позивачем консультативні висновки лікарів щодо захворювань позивача, оскільки позивачем не доведено причинного зв`язку між ДТП та її наслідками і такими захворюваннями. При визначенні розміру відшкодування суд враховує, що такий розмір має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. У контексті обставин цієї справи та поведінки всіх учасників цих правовідносин, враховуючи характер, тривалість та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, час, необхідний для відновлення його порушених прав і докладені до цього зусилля, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з урахуванням встановлених судом обставин цієї справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають частковому задоволенню щодо відповідача-1 у сумі 2 000,00 грн., а щодо відповідача-2 у сумі 3 000 грн. Щодо реальних збитків. Позивач також заявив вимоги про стягнення з відповідачів реальних збитків, які він визначає як: - упущену вигоду у розмірі 3 000 грн., оскільки автомобіль позивача перебував у ремонті впродовж 3 тижнів, не виконував роботу згідно з договором оренди і не приносив дохід; - втрату товарного вигляду ТЗ, яка має бути відшкодована особою, яка задала шкоду у загальному порядку у розмірі 22 757,60 грн. та нараховані на цю суму 3% річних і інфляційних втрат; - вартість встановлення додаткового обладнання - реєстратора автомобільного для унеможливлення бездоказовості брутальної поведінки водіїв та патрульних у розмірі 5565,00 грн. - вартість експертного дослідження судового експерта Семенченка П.О. для захисту порушених прав у судовому засіданні 26 лютого 2024 року вартістю 10223,28 грн. - суму судового збору, сплачену у справі № 753/2240/25 у розмірі 4810,42 грн. Як свідчать матеріали справи, 01 квітня 2023 року [PERSON] і ПП «Агентство охорони «Гарант» уклали договір оренди належного позивачу транспортного засобу «Chevrlolet Captiva», д.н.з. [NUMBER] , для службових поїздок. Розмір орендної плати за договором становить 3800 грн. на місяць. Також позивач надав наказ приватного підприємства від 03 квітня 2023 року про затвердження норм витрат палива для автотранспорту та звітність щодо них. У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належній поведінці учасників правовідносин. Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на позивача обов`язок також довести реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання (подібні за змістом висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18, постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Всупереч наведеним вимогам процесуального законодавства щодо доказування, позивач не надав доказів фактичної передачі ТЗ орендодавцю за актом приймання-передачі відповідно до п. 2.1.1. договору і така передача викликає сумнів з огляду на те, що орендованим транспортним засобом у момент ДТП керував сам позивач; доказів сплати йому орендної плати за період оренди; доказів тривалості неможливості використання орендодавцем ТЗ і будь-яких його звернень з цього питання до позивача, як і відмови сплачувати орендну плату за час неможливості такого використання; доказів проведення ремонту ТЗ і строку проведення такого ремонту, що позбавляє суд можливості перевірити обґрунтованість заявленої до стягнення суми у пущеної вигоди. Позивач також і не надав обґрунтований розрахунок такої суми. Крім цього позивач не довів, що характер пошкоджень транспортного засобу виключав можливість його використання для цілей оренди. За таких обставин вимоги про стягнення з відповідача-2 упущеної вигоди не підлягають задоволенню. Суд вважає також безпідставними вимоги про стягнення з відповідача-2 розрахункової вартості матеріального збитку внаслідок втрати товарного вигляду ТЗ у розмірі 22 757,60 грн., оскільки згідно із наданими Звітом про оцінку № 92/23 авто товарознавчого дослідження транспортного засобу від 10 липня 2023 року, розмір втрати товарної вартості (ВТВ) для досліджуваного КТЗ складає 0,00 грн. (розділ 5 Звіту). Вказана сума (22 757,60 грн.) у Звіті визначена як вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача з урахуванням зносу (включаючи ПДВ), обов`язок про сплаті якої законодавством покладено на страховика. На відповідача-2 у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди покладається обов`язок сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Водночас таких вимог до відповідача-2 позивач не заявляв, як і не обґрунтовував свій позов такими обставинами і, відповідно, не надавав докази для обґрунтування таких обставин (фактичного розміру шкоди та фактично понесених ним витрат на проведення відновлювального ремонту ТЗ). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Не підлягають також задоволенню вимоги про стягнення вартості додаткового обладнання - реєстратора автомобільного у розмірі 5 565,00 грн., скільки такі витрати не є наслідком і не буди зумовлені пошкодженням автомобіля у ДТП, не є пов`язаними з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, така камера не входила до штатної комплектації автомобіля на момент настання страхового випадку, не була пошкоджена в результаті ДТП, а була придбана після ДТП. Таким чином понесені позивачем витрати на придбання цього обладнання не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з пошкодженням транспортного засобу у ДТП, а тому не підлягають стягненню з відповідача-2. Щодо вимог про відшкодування відповідачами вартості експертного дослідження судового експерта Семенченка П.О. для захисту порушених прав позивача у судовому засіданні 26 лютого 2024 року вартістю 10 223,28 грн. суд зазначає, що Висновок експерта за результатами проведення автотехнічного дослідження № ВЕД-08/24 від 04 березня 2024 року не був взятий до уваги судом апеляційної інстанції у справі № 753/9617/23, з огляду на його недоліки, і не враховувався місцевим судом під час розгляду справи № 753/608/24, а отже витрати, понесені на його складання не були обов`язковими для позивача. Крім цього суд зауважує, що відповдіач-1 не є стороною провадження у справі про адміністративні правопорушення, не впливає на розгляд відповідної справи, а тому не може нести відповідальності за витрати, понесені однією зі сторін у цьому провадженні. Нормами спеціального Закону також не передбачено обов`язку страховика відшкодовувати витрати, понесені особою у зв`язку з розглядом справи про адміністративне правопорушення. Суд також вважає, що відсутні підстави для відшкодування суми судового збору, сплаченого позивачем у справі № 753/2240/25 у розмірі 4 810,42 грн., оскільки відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судовий збір є складовою судових витрат і обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права. Статтями 141, 142 ЦК України передбачені правила розподілу судових витрат між сторонами, відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановив суд, у справі № 753/2240/25 суд частково задовольнив позовні вимоги [PERSON] та стягнув з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1,4 %) у сумі 68,30 грн. Отже суд у справі № 753/2240/25 вже вирішив питання щодо розподілу судового збору і відсутні правові підстави повторного вирішення його повернення чи стягнення у цій справі. Крім цього, суд зауважує, що відповідач-1 також не був учасником справи № 753/2240/25, а тому покладення на нього будь-яких витрат є безпідставним. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідачів реальних збитків не підлягають задоволенню. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню 20 241,67 грн. страхового відшкодування та 2 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а з відподіача-2 - 3 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьою статті 2 ЦПК України). Позивач просив стягнути з відповідачів суму судового збору за подання позову у розмірі 2 400,90 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, на відповідачів покладаються витрати позивача по сплаті судового збору та інші судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. З урахуванням того, що оскільки відповідно до частини першої стаття 544 ЦК України солідарні боржники відповідають у рівних частках, зміст позовних вимог свідчить, що розмір майнових вимог до відповідача-1 становить 166 396,63 грн., а до відповідача-2 - 53 693,68 грн. Враховуючи, що позовні вимоги до відповідачів задоволені частково витрати по сплаті судового збору покладаються на них пропорційно задоволеним до них вимогам, а саме: на відповідача-1 у розмірі 13,37% (22 241,67/166 396,63х100) належних до сплати з нього сум у розмірі 294,26 грн. ((2 200,9х13,37/100); на відповідача-2 у розмірі 5,59% (3 000/53 693,68х100) належних до сплати сум у розмірі 123,03 грн. ((2200,9х5,59/100). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із положень ч. 1 ст. 137 ЦПК України, відповідно до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21). Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. позивач надав до суду Договір про надання правничої (правової) допомоги від 22 серпня 2023 року, укладений з адвокатом Стеблевським А.О., додаток № 1 від 22 серпня 2021 року до цього Договору, яким сторони погоди вартість правничої (правової) допомоги у розмірі 20 000 грн., квитанції на оплату послуг, Акт надання правничої (правової) допомоги (детальний опис) від 05 лютого 2025 року, відповідно до якого адвокат надав, а клієнт прийняв такі послуги: (1) зустріч з клієнтом та підписання договору про надання правничої (правової) допомоги, тривалістю 2 год., вартістю 3 000 грн.; (2) вивчення наданих клієнтом документів, підбір нормативно-правових актів, вивчення найбільш оптимального плану для виконання предмету договору, тривалістю 4 год., вартістю 2 000 грн.; (3) підготовка та направлення адвокатського запиту до МВС та Департаменту патрульної поліції тривалістю 1,5 год., вартістю 1 000 грн.; (4) консультація з клієнтом, погодження плану заходів щодо захисту у судовому засіданні у Київському апеляційному суду по справі № 753/9617/23, тривалістю 2 год.. вартістю 1 500 грн. (5) здійснення виїзду до Київського апеляційного суду у справі № 753/9617/23 тривалістю 5 год., вартістю 4 000 грн.; (6) підготовка та направлення запитів до страхових компаній, тривалістю 2 год. вартістю 1 500 грн.; (7) підготовка проекту позовної заяви про стягнення суми страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди, тривалістю 4 год., вартістю 4 000 грн. (8) проведення зустрічі з клієнтом, підписання позовної заяви, збір документів для подання до суду, обговорення стратегії захисту, тривалістю 1,5 год., вартістю 3 000 грн. Розглянувши виконані адвокатом роботи по наданню правничої допомоги позивачу у цій справі, з урахуванням наведених відповідачем заперечень, суд вважає, що послуги, зазначені у пунктах 2, 3, 4, 5 вказаного вище акту не стосуються надання правової допомоги безпосередньо у цій справі, зазначені у пункті 1 Акту - мають організаційний характер, за своєю природою не належать до правової допомоги як окрема послуги, а тому такі витрати на думку суду не підлягають відшкодуванню у цій справі. З огляду на складність і категорію справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, їх необхідність у цьому випадку, суд вважає, що за обставинами цієї справи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 500 грн. (зазначені у пунктах 6, 7, 8 Акту ) відповідатимуть наведеним вище критеріям та є обґрунтованими, а тому підлягають стягненню з відповідачів пропорційно задоволеним до них вимогам, а саме: з відповідача-1 у розмірі 1 164,50 грн. (8500х13,37/100); на відповідача-2 у розмірі 475,15 грн. (8500х5,59/100).

Outcome: partial