Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

09.09.2025 року до Перечинського районного суду Закарпатської області надійшла позовна заява [PERSON] , подана в особі представника адвоката Кульчицького Р.Р., до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] посилається на наступні обставини: 13.09.2022 заочним рішенням Перечинського районного суду у справі № 304/1119/22 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та вказаним рішенням розірваний шлюб, зареєстрований 01.09.2009 року у виконкомі Т.Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №11, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено шлюбне прізвище « [PERSON] ». [INFO] від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , а [INFO] народилась дочка - [PERSON] та відповідно до свідоцтв про народження дітей, які видані виконкомом Туричківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, в графі «батько» записано [PERSON] , а в графі «мати» записано - [PERSON] . Згідно витягу реєстру територіальної громади № 2025/008084032 від 18.06.2025 року, [PERSON] , [INFO] (РНОКНІ [NUMBER] ), з 03.08.2021 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу реєстру територіальної громади № 2024/014617382 від 04.12.2024 року, [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), з 03.08.2021 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки ЛКК № 186 від 26.09.2023 року слідує, що [PERSON] , [INFO] має захворювання: «Н 47.2: H 52.2: 1 50.0; Атрофія зорового нерва. Астигматизм. Збіжна співдружня косоокість». 04.09.2025 директором Ужгородського ліцею «Інтелект» видана довідка за № 377, з якої вбачається, що [PERSON] дійсно навчався у Ужгородському ліцеї «Інтелект» з 01 вересня 2022. У червні 2025 року він вибув з ліцею у зв`язку із закінченням 9 класу. Згідно довідки № 376 від 04.09.2025 року виданої директором Ужгородського ліцею «Інтелект» вбачається, що [PERSON] , з 01 вересня 2022 року по теперішній час навчається у вказаному закладі освіти. 06 червня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Ужгороді, про що 36.06.2024 зроблено відповідний актовий запис № 387, та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 06 червня 2024 року. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини - [PERSON] . Згідно довідки № 593 від 12.06.2024 року, виданої ТзОВ «Управління житлом», [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із чоловіком [PERSON] , сином [PERSON] , дочкою [PERSON] . Позивачка зазначає, що рішенням Перечинського районного суду від 27.12.2022 у справі 304/1847/22 стягнуто з [PERSON] . аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 (три тисячі) гривень на кожну дитину. Згідно довідки про неотримання аліментів №10809 від 18.07.2025, виданої Великоберезнянським відділом державної виконавчої служби в Ужгородському районі вбачається, що [PERSON] дійсно не отримала аліменти з [PERSON] , у період з 01.01.2025 по 30.06.2025 згідно з виконавчим листом № 304/1847/22, який видано 31.01.2023 Перечинським районним судом, на утримання дітей сина - [PERSON] . [INFO] , та дочки [PERSON] . [INFO] . Згідно розрахунку заборгованості по аліментах № 70929625 від 03 липня 2025 року вбачається, що заборгованість [PERSON] , згідно з виконавчим листом № 304/1847/22, який видано 31.01.2023 року Перечинським районним судом, на утримання двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , станом на 01.07.2025 року становить 194 709,68 гривень. Згідно вироків Перечинського районного суду від 30 травня 2023 року у справі № 304/951/23, від 27 грудня 2023 року у справі № 304/2612/23, від 03 грудня 2024 року у справі № 304/3034/24 [PERSON] (відповідач) був визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України і йому призначено покарання у виді громадських робіт. Згідно довідки № 357 від 08.05.2026, виданої старостою Тур`я-Пасіцького старостинського округу, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Своєю заявою від 03 вересня 2025 року [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] . Та як зазначає позивачка, оскільки відповідач, починаючи за дати розлучення і до теперішнього часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме не піклується добровільно про матеріальний стан дітей, що підтверджується наявною заборгованістю зі сплати аліментів, та вироками судів за ухилення від сплати аліментів, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, як батько не проявляє ніякого зацікавлення до своїх дітей, не цікавиться станом здоров`я своїх дітей, ніяким чином не проявляє батьківської уваги та не піклується про них, не приймає участі у їх вихованні, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, та не бере матеріальної участі у їх вихованні, мати самостійно повністю забезпечує всі необхідні потреби у фізичному та духовному розвитку своїх дітей, тому позивач [PERSON] звертається до суду з даним позовом, в якому просить: 1) позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] ; 2) зобов`язати орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] . Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі № 304/2010/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Зобов`язано третю особу Службу у справах дітей Ужгородської міської ради надати суду Висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору про доцільність або недоцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відібраних на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.Також запропоновано третій особі у десятиденний строк з дня вручення копії ухвали,надати письмові пояснення з приводу поданого [PERSON] позову (а.с.54-55). Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 10 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду (а.с.65-66). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник в особі адвоката Кульчицького Р.Р. підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просять позов задовольнити за наведеними у позовній заяві підставами та обґрунтуваннями. Позивач [PERSON] просить судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на неї. Відповідач [PERSON] в судовому засідання заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, проти задоволення їх за підставами та обґрунтуваннями, викладеними у позовній заяві не заперечує та просить такі задовольнити. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився, проте на адресу суду 18.12.2025 року подано клопотання, відповідно до якого уповноважений представник органу опіки та піклування Баняс Д.В. просить розглянути справу без їх участі та на виконання ухвали суду від 27.10.2025 року направлено на адресу суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , в якому вважають доцільним, в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивачки [PERSON] та її представника в особі адвоката Кульчицького Р.Р., пояснення та позицію відповідача [PERSON] , письмову заяву від 18.12.2025 року та позицію третьої особи представника органу опіки та піклування Ужгородської міської ради, викладеної у висновку №1985/17/01-13 від 17.12.2025 року, повно і всебічно дослідивши матеріали справи № 304/2010/25, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами даної справи, суд вважає, що заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що заочним рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 13 вересня 2022 року (справа №304/1119/22), яке набрало законної сили, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Та шлюб, зареєстрований 01 вересня 2009 року у виконкомі Т.Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 11, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено шлюбне прізвище « [PERSON] » та копія вказаного судового рішення є в матеріалах справи (а.с.34-36). Як вбачається з вищевказаного судового рішення та наявних в матеріалах справи документів, від шлюбу у сторін народився [INFO] син [PERSON] , та [INFO] народилася дочка [PERSON] . З наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Туричківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №08 вбачається, що [INFO] , в с.Турички Перечинського району Закарпатської області народився [PERSON] , що підтверджується копією вказаного свідоцтва, яка є в матеріалах справи (а.с.15) та відповідно до вказаного свідоцтва, батьком дитини записаний « [PERSON] », а матір`ю записана - « [PERSON] » (а.с.15). Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Туричківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №05, та копія вказаного свідоцтва є в матеріалах справи (а.с.18) в селі Турички Перечинського району Закарпатської області [INFO] народилась [PERSON] , та відповідно до вказаного свідоцтва батьком дитини записаний « [PERSON] », а матір`ю дитини записана - « [PERSON] » (а.с.18). Згідно витягу реєстру Тур`є-Реметівської територіальної громади (номер витягу №2025/008084032) від 18.06.2025 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] (РНОКНІ [NUMBER] ) з 03.08.2021 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Згідно витягу реєстру Тур`є-Реметівської територіальної громади (номер витягу № 2024/014617382) від 04.12.2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) з 03.08.2021 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Як вбачається з довідки ЛКК №186 від 26.09.2023 року, виданої КНП «Ужгородська міська дитяча клінічна лікарня», [PERSON] , [INFO] , освідчена як інвалід з дитинства має наступний діагноз: «Н 47.2; H 52.2; Н 50.0; Атрофія зорового нерва. Астигматизм. Збіжна співдружня косоокість» (а.с.21). З довідки, виданої директором Ужгородського ліцею «Інтелект» за вих.№ 377 від 04.09.2025 року вбачається, що [PERSON] дійсно навчався у Ужгородському ліцеї «Інтелект» з 01 вересня 2022 року. У червні 2025 року вибув у зв`язку із закінченням 9 класу (а.с.23). Довідкою начальника Великоберезнянського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою Закарпатської обласної ради за вих. № 40 від 13.11.2025 року підтверджується, що мати ліцеїста [PERSON] спілкується з педагогами, які навчають та виховують сина, цікавиться освітнім процесом дитини. Батько ліцеїста - [PERSON] контакту із закладом освіти, де навчається дитина, не підтримує, із педагогами не спілкується, не бере участі у вихованні дитини. Згідно довідки № 376 від 04.09.2025 року, виданої директором Ужгородського ліцею «Інтелект» вбачається, що [PERSON] , з 01 вересня 2022 року по теперішній час навчається у вказаному закладі освіти (а.с.22). Відповідно до довідки №524 від 11.11.2025 року, виданої директором Ужгородського ліцею «Інтелект» слідує, що батько колишнього учня [PERSON] , - [PERSON] впродовж двох років не спілкувався з класним керівником, вчителями, не телефонував, не забирав дитину зі школи та не відвідував батьківські збори. З довідки №525 від 11.11.2025, виданої директором Ужгородського ліцею «Інтелект» адміністрацією вказаного ліцею підтверджується факт того, що батько учениці 8-В класу [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] не спілкується з класним керівником, вчителями, не телефонує, не забирає дитину зі школи та не відвідує батьківські збори. Як вбачається з довідки №357 від 08.05.2024, виданої старостою Тур`я-Пасіцького старостинського округу, [PERSON] , [INFO] , відповідач у справі, проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). З наданого свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06.06.2024 року вбачається, що 06 червня 2024 року між [PERSON] , позивачкою у справі, та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді ЗМУ МЮ, про що 06 червня 2024 року складено відповідний актовий запис № 387. Та після реєстрації шлюбу дружини присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.26). Згідно довідки № 599 від 12.06.2024 року, виданої ТОВ «Управління житлом» вбачається, що [PERSON] проживає разом із сім`єю без реєстрації (згідно заяви власника) за адресою: [ADDRESS] разом із чоловіком [PERSON] , сином [PERSON] , дочкою [PERSON] (а.с.24), що також підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою ТОВ «Управління житлом» за № 598 від 12.06.2024 року, яка є в матеріалах справи (а.с.25). Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 грудня 2022 року у справі 304/1847/22, яке набрало законної сили, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, в розмірі по 3000 (три тисячі) гривень на кожну дитину щомісяця, починаючи з 18.10.2022 року і до досягнення дітьми повноліття, з індексацією суми аліментів, відповідно до Закону (30-33). Згідно довідки про неотримання аліментів, виданої Великоберезнянським відділом державної виконавчої служби в Ужгородському районі за № 10809 від 18.07.2025 року вбачається, що [PERSON] дійсно не отримала аліменти з [PERSON] , у період з 01.01.2025 по 30.06.2025, згідно з виконавчим листом №304/1847/22, який видано 31.01.2023 року Перечинським районним судом, на утримання дітей сина - [PERSON] . [INFO] , та дочки [PERSON] . [INFO] (а.с.27). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, складеного головним державним виконавцем Великоберезнянського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Пекар Іваном за вих. № 70929625 від 03 липня 2025 року вбачається, що заборгованість боржника [PERSON] , згідно виконавчого листа № 304/184/22, виданого 31.01.2023 Перечинським районним судом Закарпатської області, на утримання дітей сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , станом на 01.07.2025 року становить 194 709,68 гривень (а.с.28-29). Вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 30 травня 2023 року, який набрав законної сили (справа № 304/951/23) [PERSON] , [INFO] визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та [PERSON] призначено покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин, та копія вказаного вироку є в матеріалах цієї цивільної справи (а.с.37-40). З вказаного вироку, за встановлених органом досудового розслідування обставин, які не оспорюються обвинуваченим [PERSON] , потерпілими та їх законним представником матері [PERSON] , вбачається, що обвинувачений [PERSON] , будучи обізнаним про аліментні зобов`язання згідно з рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 грудня 2022 року про стягнення на користь [PERSON] , аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття, та попередженим про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання малолітніх дітей, а саме у період з жовтня 2022 року по квітень 2023 року, офіційно не працював та протягом семи місяців не вжив жодних заходів для усунення негативних наслідків, спричинених його діями, ігноруючи покладені на нього обов`язки, що станом на 01 травня 2023 призвело до виникнення заборгованості у сумі 38709,68 грн, за що передбачена кримінальна відповідальність за ч.1 ст.164 КК України (а.с.37-40). Крім того, вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 грудня 2023 року, який набрав законної сили (справа №304/2612/23) [PERSON] , [INFO] визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та [PERSON] призначено покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин, та копія даного вироку є в матеріалах цієї справи (а.с.41-44). Зі змісту вказаного вироку вбачається, що за встановлених органом досудового розслідування обставин, які не оспорюються обвинуваченим [PERSON] , потерпілими та їх законним представником матері [PERSON] , вбачається, що обвинувачений [PERSON] , будучи обізнаним про аліментні зобов`язання згідно з рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 грудня 2022 року про стягнення на користь [PERSON] , аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття, та попередженим про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання малолітніх дітей, а саме у період з червня 2023 року по жовтень 2023 року, офіційно не працював та протягом семи місяців не вжив жодних заходів для усунення негативних наслідків, спричинених його діями, ігноруючи покладені на нього обов`язки, що станом на 30 жовтня 2023 року призвело до виникнення заборгованості у сумі 30 000 грн., за що передбачена кримінальна відповідальність за ч.1 ст.164 КК України (а.с.41-44). Окрім того, вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року, який набрав законної сили (справа №304/3034/24) [PERSON] , [INFO] визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та [PERSON] призначено покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин, та копія даного вироку є в матеріалах цієї справи (а.с.45-47). З вказаного вироку слідує, що [PERSON] вчинив злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду котів на утримання дітей (аліментів), які зобов`язаний сплачувати за відповідно до рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 грудня 2022 року, на користь [PERSON] на утримання дітей: сина [PERSON] та доньки [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття, з індексацією суми аліментів відповідно до закону. Однак, будучи обізнаним щодо наявності рішення суду про стягнення з нього аліментів та обов`язку виконувати це рішення, будучи фізично здоровим, маючи змогу заробляти гроші та сплачувати аліменти, так як у зазначений період на лікуванні та в центрі зайнятості не перебував, офіційно не працевлаштувався, у встановленому законом порядку особою з інвалідністю не визнаний, тобто не було жодних обставин, які б свідчили про поважність причини чи вимушеність несплати, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання наслідків, з метою невиконання зазначеного рішення суду, [PERSON] з листопада 2023 року по жовтень 2024, протягом дванадцяти місяців не вжив жодних заходів для усунення негативних наслідків, спричинених його діями, чим допустив заборгованість у сплаті аліментів на утримання дітей. Відповідно до розрахунку заборгованості з аліментів, наданого Великоберезнянським міжрайонним відділом Державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 70929625 від 12.11.2024, у обвинуваченого [PERSON] виникла заборгованість в сумі 72000 грн., тобто на суму заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів (а.с.45-47). Згідно доданої до позову власноручної заяви від 03.09.2025 року відповідача [PERSON] , відповідач зазначає, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.48-49) та зміст і волевиявлення вказаної заяви відповідачем [PERSON] підтверджено безпосередньо в судовому засіданні під час розгляду даної справи. Згідно наданого Висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому Ужгородської міської ради за №1985/17/01-13 від 17.12.2025 року вбачається, що до органу опіки та піклування із заявою про надання висновку стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , звернулася [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 387 від 06.06.2024 року. Громадянка [PERSON] , [INFO] , перебувала у зареєстрованому шлюбі з громадянином [PERSON] , [INFO] та від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 27 грудня 2022 року рішенням Перечинського районного суду у справі 304/1847/22 прийнято рішення стягнути з [PERSON] , аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] . Згідно з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів від 17.11.2025 року № 70929625 борг по сплаті аліментів станом на 01.11.2025 року складає 217 959,60 грн. 13 вересня 2022 року заочним рішенням Перечинського районного суду справі № 304/1119/22 шлюб між батьками дітей розірвано. Зі слів матері, починаючи з дати розлучення і до теперішнього часу батько дітей, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків, а саме: не піклується про матеріальний стан дітей, що підтверджується заборгованістю, також вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 27.12.2023 року (справа № 304/2612/23) від сплати аліментів, про фізичний та духовний розвиток дітей загалом не піклується, як батько не проявляє ніякого зацікавлення до своїх дітей, станом їх здоров?я не цікавиться, ніяким чином не проявляє батьківської уваги, не піклується про них, також не приймає участі у їх вихованні, не надає доступу до культурних, інших духовних цінностей. Мати самостійно повністю забезпечує всі необхідні потреби у фізичному та духовному розвитку дітей (а.с.88). Як зазначено у Висновку, в ході проробленої роботи встановлено, що [PERSON] , [INFO] проживає однією сім?єю разом зі своїм чоловіком, [PERSON] , [INFO] та своїми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] , спільних дітей в подружжя немає. Квартира є орендована проживають за адресою: [ADDRESS] . Все це підтверджується Актом обстеження умов проживання від 13.11.2025 року. Акт обстеження умов проживання, проведеного працівниками служби у справах дітей Ужгородської міської ради 13.11.2025 року за адресою: [ADDRESS] , вказує на те, що умови проживання у квартирі задовільні. Квартира складається з двох житлових кімнат, кухні, коридору та ванної-кімнати. Квартиру облаштовано комунальними зручностями (світло, вода, газ), сучасними меблями та побутовою технікою. Для виховання та розвитку дітей в квартирі створено належні умови. У дітей є окрема кімната, яка облаштована спальним місцем, місцем для навчання. Діти забезпечена одягом та взуттям по сезону, шкільним приладдям та продуктами харчування. Стосунки і традиції в сім?ї - традиційні, доброзичливі. Відповідно до Акту оцінки потреб 13.11.2025 року № 707, складеного працівником Ужгородського міського центру соціальних служб департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради на [PERSON] , знаходиться на належному рівні.По місцю проживання [PERSON] , [INFO] характеризується позитивно, що підтверджується довідкою з місця проживання, виданою 12.06.2024 року ТОВ «Управління житлом». Неповнолітній [PERSON] , [INFO] навчається у Великоберезнянському ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою Закарпатської обласної ради та неповнолітня [PERSON] , [INFO] навчається у 8-В класі Ужгородського ліцею «Інтелект». Також встановлено, що батько дітей [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Згідно листа Служби у справах дітей Тур?є-Реметівської сільської ради Ужгородського району від 20.11.2025 року №516/01-19 працівниками служби у справах дітей здійснено візит 20.11.2025 року за адресою: [ADDRESS] . Під час обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] повідомив, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно своїх дітей [PERSON] та [PERSON] . Питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] розглядалось на засіданнях Комісії з питань захисту прав дитини, які відбулися 18.11.2025 року та 09 грудня 2025 року. На даних засіданнях було заслухано матір дітей, яка зазначила, що на протязі тривалого періоду часу батько дітей фактично самоусунувся від їх виконання. Життям та долею дітей не переймається. На даному засіданні членами комісії взято до уваги ті обставини, що батько дітей взагалі не піклується про них і не переймається їх долею, вихованням та утриманням. Про дітей самостійно турбується мати, а відтак позбавлення батьківських прав батька змінить ситуацію в бік поліпшення піклування про дітей, що, як наслідок, буде сприяти захисту інших прав дітей. Зважаючи на зазначене вище, члени комісії одноголосно прийняли рішення щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дітей. Батько дітей, [PERSON] , на засідання Комісії не з?явився. Попередньо йому було надіслано відповідне запрошення 03.12.2025 року за № 1324/17/01-20 за фактичною адресою його місця проживання: [ADDRESS] . Встановлено, шо вищенаведені обставини, як зазначається у Висновку, свідчать в свою чергу про свідоме нехтування своїми батьківськими обов?язками щодо виховання і утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , так як він не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток як складову виховання. Виконавчий комітет, як орган опіки та піклування Ужгородської міської ради вважає за доцільне, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, дослідивши наявні матеріали, беручи до уваги рекомендації Комісії з питань захисту прав дитини від 09 грудня 2025 року, діючи в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , виконавчий комітет, як орган опіки та піклування Ужгородської міської ради вважає за доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.88-89). Зазначений висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та наданими суду доказами. За нормативно-правовим обґрунтуванням висновку суду, слід зазначити наступне. Відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим, враховуючи те, що факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] підтверджується зібраними у справі доказами, які досліджені в судовому засіданні та відповідачем не оспорюються. Статтею 166 частинами 1,2 СК України передбачено правові наслідки позбавлення батьківських прав. Зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з статтею 168 частина 1 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Статтею 169 СК України передбачено поновлення батьківських прав у судовому порядку. Отже, позбавлення відповідача батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме систематичне нехтування батьком [PERSON] , відповідачем у справі, своїми батьківськими обов`язками щодо участі у вихованні своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також матеріальному забезпеченні своїх дітей, їх духовному зростанні, взагалі будь-якої участі у житті цих дітей, що повністю узгоджується з зібраними у справі письмовими доказами та поясненнями осіб, які беруть участь у справі, а тому суд вважає, що до відповідача [PERSON] слід застосувати таких крайній захід як позбавлення батьківських прав, що, на думку суду, є єдиним можливим засобом забезпечення дітям спокійного життя та гармонічного виховання, як того вимагає стаття 150 СК України, тому суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення [PERSON] батьківських прав, що в свою чергу слугуватиме захисту прав дітей у вирішенні всіх їх життєвих питань, прав, гарантованих державою соціальний захист як дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до ст.ст. 8,11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя тощо. Відповідно до ст.ст.25, 27, 29 Конвенції про Права дитини, ратифікованої Постановою ВР від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці визнають права дитини, яка віддана компетентними органами на піклування з метою догляду за нею, її захисту або фізичного чи психічного лікування, на періодичну оцінку лікування, наданого дитині, і всіх інших умов, пов`язаних з таким піклуванням про дитину. Держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на: розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об`єднаних Націй; виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної; підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. У відповідності до приписів статті 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК), тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, оскільки ці обставини зумовлені не її (його) волею. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 24.04.2019 року №331/5427/17. Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Кожен із зазначених факторів мав місце по відношенню до дітей відповідача, який самоусунувся від виховання та утримання двох неповнолітніх дітей: сина та доньки, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Відповідач у поданій до суду заяві визнає зазначені обставини, та з якої вбачається, що виконувати батьківські обов`язки і у подальшому відповідач [PERSON] бажання не має. Така поведінка батька є винною по відношенню до своїх дітей. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у відповідача [PERSON] у вихованні своїх дітей, судом не встановлено. Також судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що [PERSON] намагався виконувати батьківські обов`язки, має чисельну заборгованість по сплаті присуджених відповідачеві [PERSON] аліментів на утримання його двох дітей. Відповідач вкрай формально ставиться до необхідності виконання обов`язку щодо утримання дітей, та сплати аліментів. З огляду на наведені обставини, суд визнає поведінку відповідача [PERSON] ухилянням від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, що згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України, є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим, враховуючи те, що факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх неповнолітніх дітей підтверджується викладеними у позові обґрунтуваннями та відповідачем [PERSON] безпосередньо в судовому засіданні підтверджено та останнім наведені у позові обставини не оспорюються. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, відповідно до приписів статті 150 СК України батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до положень п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не піклуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визначених норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. В судовому засіданні, в присутності законних представників [PERSON] та [PERSON] , судом також була вислухана думка неповнолітніх дітей, відповідно до приписів ст.171 СК України, з метою забезпечення найкращих інтересів неповнолітніх дітей та яка оцінена судом разом з іншими доказами, Неповнолітній [PERSON] , [INFO] пояснив суду, що батько [PERSON] ставиться до нього байдуже, не допомагає матеріально, по телефону з ним не спілкується, його життям, успіхами у навчанні батько взагалі не цікавиться, протягом чотирьох останніх років батька не бачив. Також [PERSON] вказує, що на теперішній час він навчається у Великоберезнянському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, обрана спеціальність йому подобається. За весь час навчання батько [PERSON] жодного разу не навідався до нього у ліцей, не поцікавився його успіхами, умовами проживання, матеріальними потребами. Неповнолітній [PERSON] підтримав позовні вимоги та згоден з позицією його матері та вважає, що батько повинен бути позбавлений батьківських прав відносно нього. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] пояснила в судовому засіданні, що її батько [PERSON] тривалий час з нею не спілкується, матеріально їм не допомагає, ніякі подарунки їй не робить, з днем її народження не вітає, успіхами у навчанні батько не цікавиться, зі школи не забирає та батьківські збори у шкільному закладі де вона навчається, не відвідує. Неповнолітня [PERSON] підтримала в судовому засіданні позовні вимоги матері [PERSON] , згідна з її позицією та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неї, [PERSON] . Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не піклується про своїх неповнолітніх дітей, у відповідача відсутній будь-який інтерес до розвитку своїх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , також встановлено, що відповідач [PERSON] не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться успіхами у їх навчанні, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом дітей, що негативно впливає на їх фізичний та духовний розвиток, та не піклується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомленні, а отже відповідач безвідповідально ставиться до питання виховання своїх двох неповнолітніх дітей. На теперішній час неповнолітні діти відповідача, а саме [PERSON] та [PERSON] фактично проживають за адресою місця проживання матері [PERSON] , позивачки у справі, за адресою: [ADDRESS] , та перебувають на її утриманні, та вказані обставини відповідачем [PERSON] не оспорюються. Досліджені у судовому засіданні докази підтверджують посилання позивача на те, що відповідач [PERSON] ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті своїх неповнолітніх дітей. Протягом розгляду справи відповідач для себе належних висновків не зробив, реальних кроків щодо виховання та утримання своїх неповнолітніх дітей не вчинив. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні [PERSON] його дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , судом не встановлено. На переконання суду, позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його двох неповнолітніх дітей не зашкодить інтересам цих дітей, їх подальшому вихованню та утриманню. Згідно з наданими позивачем та третьою особою доказами, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , 2009 року народження, та [PERSON] , 2011 року народження, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про їх розвиток, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не піклується про стан їх фізичного та духовного здоров`я, хоча б мав це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , взагалі не проявляє до дітей батьківської турботи, байдуже ставиться до їх виховання, про фізичний і духовний розвиток дітей не піклується, тривалий час не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, за місцем фактичного проживання дітей не відвідує, хоча має реальну можливість виконувати свої батьківські обов`язки стосовно своїх неповнолітніх дітей. Така поведінка відповідача відносно п`ятьох неповнолітніх дітей свідчить про свідоме нехтування відповідачем [PERSON] своїми батьківськими обов`язками. На підставі вищевикладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей [PERSON] , 2009 року народження, та [PERSON] , 2011 року народження, що повністю відповідає інтересам цих дітей. Суд керується, в тому числі, правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21),від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21). Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків для відповідача, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав після виправлення та усвідомлення відповідального батьківства. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України). Отже, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] заперечень на позов та належних і допустимих доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, покладених на нього ст.150 СК України, відносно своїх неповнолітніх дітей. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини даної справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, відзив на позов останнім не подано, заявлені до нього позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] визнав повністю, що відповідно до положень ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, а тому суд вважає заявлений [PERSON] позов є таким, що підлягає задоволенню, оскільки позивачем підтверджено а відповідачем не спростовано факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на нього ст.150 СК України, відносно своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2011 року народження. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] , відповідач у справі, повністю ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання власних дітей [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується дослідженими у повному обсязі в судовому засіданні наведеними вище доказами, які є належними та допустимими, тому суд вважає необхідним, виключно в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2011 року народження, позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно вказаних дітей. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте, питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судом не вирішується, оскільки судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1211,30 грн., які понесені позивачем при пред`явленні позову до суду, згідно квитанції №69 від 04.09.2025 року (а.с.54), позивачка просить покласти саме на неї. Та в судовому засіданні позивач [PERSON] просила не вирішувати питання щодо стягнення на її користь з відповідача судових витрат у даній справі, у тому числі судового збору, сплаченого нею при пред`явленні позову до суду, тому питання відшкодування судових витрат судом не вирішується. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved