Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] звернулася до суду з вище зазначеною заявою, в якій просить встановити факт її проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , у період з листопада 2003 року по день його смерті, за адресою: [ADDRESS] . Заяву мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , та на земельну ділянку площею 0,0649 га для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) за вище вказаною адресою. За звернення до Снігурівської державної нотаріальної контори Миколаївської області заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим. Зазначає, що з 2003 року вона проживала із [PERSON] однією сім"єю, як чоловік та дружина, за адресою: [ADDRESS] . Шлюб вони не реєстрували, оскільки фактично проживали як одна сім"я і в цьому не було потреби. Протягом всього спільного життя вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку, в якому проживали та який спільно купували, також купували меблі та інші предмети домашнього побуту, фактично виконували права та обов"язки подружжя. Встановлення даного факту заявниці потрібно для реалізації своїх спадкових прав. В судовому засіданні заявниця вимоги заяви підтримала, посилаючись на обставини викладені у заяві, вважає викладені вимоги належним чином обґрунтованими, а тому є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. також пояснила, що інші докази на підтвердження спільного проживання як чоловіка та дружини з [PERSON] відсутні. Представник заінтересованої особи Снігурівської міської ради в судове засідання не з"явився, про причини неявкине повідомив. Суд, заслухавши пояснення заявниці, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] в м. Снігурівка Баштанського району Миколаївської області помер [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] , виданим 09 квітня 2024 року (а.с. 5). Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, розташованого по [ADDRESS] , що належить спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 07 листопада 2003 року (а.с. 7-8), а також на земельну ділянку площею 0,0649 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) , які розташована по [ADDRESS] , що що належить спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 265369 виданого 17 листопада 2011 року (а.с. 9). За звернення заявниці до Снігурівської державної нотаріальної контори Миколаївської області для оформлення спадкових прав за законом після смерті [PERSON] , 10 листопада 2025 року завідуючою нотаріальною конторою надано письмове роз`яснення про те, що вона може бути закликана до спадкоємства у порядку ст. 1264 ЦК України, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім"єю не менш як п"ять років до часу відкриття спадщини, у зв"язку з цим рекомендовано звернутись до суду для встановлення зазначеного факту (а.с. 10). На запит суду, Снігурівською державною нотаріальною конторою Миколаївської області надано фотокопію спадкової справи після смерті [PERSON] №171/2024, заведеної 14 серпня 2024 року за заявою [PERSON] . Інші спадкоємці за матеріалами спадкової справи відсутні. Згідно довідки адміністратора Центру надання адміністративних послуг від 05 серпня 2024 року, [PERSON] знятий з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , [INFO] , як померлий [INFO] . Разом з ним на день смерті за вказаною адресою ніхто не був зареєстрований (а.с. 28-35). Виконавчим комітетом Снігурівської міської ради видано довідку про фактичне місце проживання (не проживання) громадян на території Снігурівської міської територіальної громади від 24 листопада 2025 року №1626/01-300 про те, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживала до дня смерті [INFO] разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). На підтвердження вище зазначеного, заявницею також надано акт про фактичне місце проживання (не проживання) громадян на території Снігурівської міської територіальної громади від 21 листопада 2025 року, складеного комісією у складі начальника загального відділу Снігурівської міської ради Зайцевої А., головного спеціаліста загального відділу Снігурівської міської ради Козак О., провідного спеціаліста загального відділу Снігурівської міської ради Халявки Ю. зі слів сусідів (а.с. 11). Згідно повідомлення Снігурівського відділу реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області від 05 грудня 2025 року № 504/23.4-31, в архіві відділу відсутній актовий запис про шлюб [PERSON] . Перевірку проведено за первинним та поновленим актовим записам про шлюб з 2017 року по теперішній час. Перевірку також проведено за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актового запису не виявлено (а.с. 21). За інформацією повного витягу з Державного реєстру цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00055174307 сформованого 05 грудня 2025 року, вбачається що [PERSON] з 31 жовтня 1987 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано 02 серпня 1999 року (а.с. 22-24). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає по сусідству разом з заявницею. [PERSON] та [PERSON] проживали разом приблизно з 2003 року, як чоловік та дружина, вели спільне господарство. Також свідок [PERSON] суду показала, що є знайомою заявниці. [PERSON] та [PERSON] проживали як одна сім`я, вели спільний бюджет та спільне господарство. Також стверджує, що [PERSON] та [PERSON] спільно проводили дозвілля. також на дала суду для огляду фотознімок на якому, як стверджує свідок, спільно зафіксовані заявниця та [PERSON] під час святкування свята. Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно зі ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. При застосуванні ст. 74 Сімейного кодексу України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. За приписами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі N 554/8023/15-ц (провадження N 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Великою Палатою Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц зазначено, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. У Постанові Верховного Суду від 03 листопада 2022 року у справі №361/4744/19 зазначено, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Іншими доказами проживання однією сім`єю може бути народження спільних дітей; спільне придбання рухомого та нерухомого майна; укладення чоловіком/жінкою договорів дарування, страхування, медичного та туристичного обслуговування, тощо на користь іншого; наявність спільних рахунків у банківських установах; спільна участь у питанні життєзабезпечення сім`ї, в оплаті комунальних послуг, купівлі продуктів харчування та інших необхідних товарів, техніки, здійснення ремонту, спільне проведення дозвілля; наявність спільних фотографій, дописів та іншої інформації в соціальних мережах та інших веб-сайтах; догляд один за одним під час хвороб, в тому числі понесення витрат на лікування, на організацію та проведення похорон, доглядом за місцем поховання, тощо. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати в сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 року в справі № 369/16486/18. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів, є обов`язком суду при їх оцінці. Згідно ст.1264 ЦК України у четвергу чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Під час судового розгляду заявницею не доведено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання більше 20 років, а саме з 2003 року її та [PERSON] як жінки та чоловіка, тобто наявність сім`ї, зокрема, що заявниця з [PERSON] постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщення, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин з [PERSON] . Крім того заявницею не надано суду переконливих доказів проживання з [PERSON] однією сім`єю, як-то сплата комунальних платежів, одна й та ж адреса реєстрації місця проживання, спільне придбання будь-якого майна, тому суд вважає дану обставину не доведеною. Самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 204/6931/20. Натомість, на підтвердження спільного проживання заявниця покладається виключно на покази свідків у судовому засіданні та на акт про фактичне місце проживання від 21 листопада 2025 року, який також складений на підставі свідчень сусідів, тобто в ньому фактично викладені пояснення свідків. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, встановив, що заявницею не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю, тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Outcome: dismissed