Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

03 листопада 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 22.06.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №25506-06/2024, відповідно до умов якого відповідачу надано фінансовий кредит в розмірі 4 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами кредитного договору. 24 вересня 2024 року ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу №24092024, згідно з яким ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», зокрема і за кредитним договором №25506-06/2024 від 22.06.2024 року. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 15 100 грн, з яких: 4 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5 700 грн. заборгованість за відсотками, 5 400 грн. заборгованість за неустойкою. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 листопада 2025 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Відповідач своїм правом на подачу відзиву у встановлені судом строки, згідно ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 листопада 2025 року, не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 22.06.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором укладено договір про надання фінансового кредиту №25506-06/2024, відповідно до якого [PERSON] надається кредит у розмірі 4 000 грн. на строк 120 днів, а [PERSON] зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі згідно з погодженим графіком платежів, денна процентна ставка складає 1,50%, за порушення графіку платежів товариство нараховує неустойку у виді штрафу в розмірі 100% від суми простроченої заборгованості. Відповідно до п.1.6 договору, кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок відповідача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Сума кредиту перераховується Товариством протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Пунктом 7.6 Договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства, розміщених на Веб-сайті Товариства. ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та 22.06.2024 року надало відповідачу кредит у розмірі 4 000 грн. на його банківську картку, що підтверджується наявним в матеріалах справи листом №3426_250416092218 від 16.04.2025 року. Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно п.4.1 п.п.4.1.4 договору про надання фінансового кредиту №25506-06/2024, товариство має право без згоди клієнта відступити право вимоги за даним Договором третій особі, в зв`язку, з чим відбудеться заміна сторони кредитодавця за цим Договором, але з обов`язком повідомленням Клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення. 24 вересня 2024 року ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу №24092024, згідно з яким ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», зокрема і за кредитним договором №25506-06/2024 від 22.06.2024 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з реєстру боржників до Договору факторингу №24092024 від 24 вересня 2024 року. 16 жовтня 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направило [PERSON] досудову вимогу з проханням негайно виконати зобов`язання та погасити існуючу заборгованість в розмірі 15 100 грн., однак останній не вчинив ніяких дій щодо погашення існуючої заборгованості. Усупереч умовам Кредитного договору відповідач не виконав своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості за кредитним договором, таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню в судовому порядку 4 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, та 5 700 грн. заборгованість за відсотками. Зазначені обставини підтверджуються: копією договору про надання фінансового кредиту №25506-06/2024 разом із додатками до нього; копією паспорту споживчого кредиту; копією довідки про ідентифікацію; копією листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 16.04.2025 року про перерахування коштів на платіжну картку; розрахунком заборгованості за кредитним договором; копією договору факторингу №24092024 та витягом з реєстру боржників; досудовою вимогою №23926299 від 16.10.2025 року. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача неустойки за невиконання зобов`язань за договором, суд дійшов таких висновків. Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, оскільки нарахування позивачем неустойки в сумі 5 400 грн. здійснювалось під час дії воєнного стану, таке нарахування не відповідає вимогам закону. При виборі й застосуванні норми права до зазначених правовідносин суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі №161/11703/22. Ураховуючи викладене, оскільки відповідач не сплатив заборгованість за кредитним договором, необхідно задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 9 700 грн. 00 коп., з яких: 4 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5 700 грн. заборгованість за відсотками. Вирішуючи питання про розподіл судового збору, суд відповідно до ст.141 ЦПК України враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 15 100 грн., а підлягає задоволенню в сумі 9 700 грн., що складає 64,24% (9 700 х 100 : 15 100). Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 556 грн. 15 коп. судового збору (2422,4 х 64,24%). Щодо стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial