Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] вказав, що в період 2019 - 2023 років, відповідач [PERSON] на підставі усного договору позики отримала від нього під боргову розписку меблі (столи, крісла) на загальну суму 22091 долар США, що еквівалентно 899987,34 грн. і зобов`язалася повернути їх до кінця 2024 року, що підтверджується розпискою від 03.07.2024, власноручно написаною відповідачем, копія якої додається до позовної заяви, а оригінал знаходиться у позивача. Позивач вказав, що на момент подачі позовної заяви, згідно офіційного курсу НБУ 1 долар США становить 41,527 гривень, а тому сума боргу за розпискою в розмірі 22091 доларів США становить 917372,9 грн. (22091x41,527 = 917372 грн.). Позивач вказав, що за своєю сутністю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Незважаючи на досягнуту домовленість відповідач до теперішнього часу взяті на себе зобов`язання не виконала, що в подальшому спричинило порушення прав та виникнення збитків для позивача. Позивач вказав, що неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути борг та намагався вирішити конфлікт. Проте, відповідач злісно та безвідповідально намагалася уникнути повного виконання покладених на неї зобов`язань. Постійно уникала позивача та ухилялася від сплати боргу. Із вказаних підстав позивач просить стягнути із відповідача в його користь 917372 гривень. 17.06.2025 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог в якій вказав, що просить стягнути із відповідача 877397 гривень, оскільки частина коштів відповідачем була повернута, що не було враховано позивачем. Відповідач [PERSON] , подала відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступне. Відповідач вказала, що сумнівним є твердження позивача про наявність між сторонами відносин позики, оскільки в дійсності відповідач, як суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець, згідно усного договору поставки, отримувала від позивача матеріальні цінності на протязі зазначеного періоду, які реалізовувала у спеціалізованому магазині, здійснюючи підприємницьку діяльність. Відповідач вказала, що заперечує наявність боргу в сумі 899987,34 грн., оскільки після 03.07.2024 здійснила перерахунок на картковий рахунок позивача коштів на загальну суму 30125,65 гривень, повернувши позивачу вказану суму коштів. Крім цього, відповідач вказала, що після 03.07.2004 переказала на картковий рахунок дружини позивача [PERSON] коштів на загальну суму 10050,26 грн. Відповідач вказала, що між сторонами наявні правовідносини поставки, а не позики коштів і позивач не звертався до відповідача з вимогою про припинення чи розірвання зобов`язання. Крім цього, відповідач зауважила, що при розрахунку суми боргу, позивач виходив із курсу гривні до іноземних валют станом на 16.03.2025 (1 долар США 41527 грн.), в той час, як позовна заява підписана 17.03.2025 і на вказану дату курс становив: 1 долар США 41,5098 грн. Із вказаних підстав відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивачем подано відповідь на відзив у якому позивач вказав, що між сторонами наявні відносини позики, що доводиться наданою відповідачем розпискою, яка взяла на себе зобов`язання повернути кошти позивачу у встановлений у розписці строк. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити у повному обсязі. Позивач пояснив, що між ним та відповідачем була досягнута домовленість про те, що наявні у позивача меблі (столи та крісла) відповідач погодилась продати та повернути позивачу суму коштів, розмір якої був погоджений між сторонами у справі. Такі відносини тривали із 2109 року. Позивач пояснив, що в подальшому відповідач перестала належним чином виконувати взяті на себе обов`язки та не повертала кошти за отримані меблі, в зв`язку із чим відповідачем 03.07.2024 було надано розписку згідно якої вона зобов`язалась до кінця 2024 року повернути кошти в сумі 22091 долар США. Відповідач в судове засіданні не з`явилась з невідомих на те суду причин, про день та час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Суд дослідивши та оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення учасників справи вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи із наступного. За результатами розгляду справи по суті судом встановлено наступні обставини справи. Згідно наявної у справі розписки від 03.07.2024, [PERSON] позичила меблі на суму 22091 долар США від [PERSON] . Зобов`язалась віддати кошти до кінця 2024. Згідно даних НБУ станом на 17.03.2025 (Дата подання позовної заяви) курс гривні по відношенню до долара США становив наступне співвідношення: 1 долар США 41,5098 гривень. Згідно наданих, як позивачем так і відповідачем виписок по рахунках АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідачем повернуто позивачу коштів на загальну суму 39975 гривень. Для вирішення спору по суті є необхідним встановити дійсну природу правовідносин, які склались між сторонами з урахуванням поданих доказів та наданих пояснень. Із наданої позивачем письмової розписки від 03.07.2024 вбачається, що відповідач отримала від позивача меблі на суму 22091 долар США, без зазначення їх кількості, характеристик, моделей, призначення, тощо. Однак, вказала, що зобов`язується повернути кошти до кінця 2024 року. У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечила щодо отримання меблів від позивача, не висловила жодних заперечень щодо вказаної у розписці суми в розмірі 22091 доларів США. Також, відповідач у відзиві на позовну заяву вказала, що є суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем та займається роздрібною торгівлею меблями. У судовому засіданні позивач пояснив, що між ним та відповідачем була досягнута домовленість про те, що наявні у позивача меблі (столи та крісла) відповідач погодилась продати та повернути позивачу суму коштів, розмір якої був погоджений між сторонами у справі. Такі відносини тривали із 2109 року. Також, позивач пояснив, що в подальшому відповідач перестала належним чином виконувати взяті на себе обов`язки та не повертала кошти за отримані меблі, в зв`язку із чим відповідачем 03.07.2024 було надано розписку згідно якої вона зобов`язалась до кінця 2024 року повернути кошти в сумі 22091 долар США. Отже, суд вважає, позивачем доведено факт отримання відповідачем меблів від позивача на суму 22091 долар США. У наданій розписці від 03.07.2024, яка видавалась відповідачем позивачу, не зазначається яку угоду сторони мали на меті укласти між собою і з даного приводу в ході розгляду справи сторони доходять різних висновків щодо того, які правовідносини існують між сторонами. Зокрема, позивач стверджує про наявність між сторонами договору позики грошей, в той час, як відповідач наполягає на існуванні відносин поставки. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб. Виходячи із наведеного суд вважає, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст. 1046 ЦК України, оскільки позивачем не доведено факту передачі відповідачу грошових коштів у позику. Також, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ст. 712 ЦК України, які регулюють відносини поставки, оскільки за договором поставки продавцем (постачальником) є особа яка здійснює підприємницьку діяльність, в той час, як позивач не є особою, яка здійснює підприємницьку діяльність. Виходячи із встановлених обставин справ суд вважає, що між сторонами існують відносини комісії, які врегульовані положеннями ст. 1011 ЦК України, відповідно до яких за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Отже, у дані справі відповідач, як фізична особа-підприємець, яка здійснює роздрібну торгівлю меблями, отримали від позивача меблі для продажу на суму 22091 долар США та зобов`язалась до 03.07.2024 повернути позивачу вказану суму грошей. На виконання укладеного між сторонами правочину комісії відповідач повернула позивачу кошти в сумі 39975 гривень, що доводиться інформаціє про перерахунок коштів, яка надана АТ КБ «ПриватБанк». Щодо сплати решти суми коштів, які відповідач зобов`язалась повернути позивачу в строк до кінця 2024 року, відповідачем не подано доказів про їх сплату в користь позивача та не надано жодних пояснень щодо причин несплати решти заборгованої суми коштів. Відповідно до положень ст. 610 ЦПК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положень ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Отже, суд вважає, що позивачем доведено факт невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання щодо повернення коштів у встановлені строки, тобто до кінця 2024, а тому позовні вимоги щодо стягнення із відповідача в користь позивача несплачених коштів підлягають до задоволення. Щодо суми яка підлягає стягненню суд зазначає наступне. Суд погоджується із запереченням відповідача про те, що позивачем невірно розраховується сума боргу виходячи із курсу гривні до долара США станом 16.03.2025, оскільки позовна заява подана позивачем, згідно штампу укрпошти на конверті, 17.03.2025, а тому слід виходити із курсів валют на вказану дату, тобто 17.03.2025, що становить: 1 долар США 41,5098 гривень. Отже, 22091 долар США станом на 17.03.2025, еквівалентно 916992,99 гривень. Враховуючи те, що відповідачем повернуто позивачу кошти в сумі 39975 гривень, а тому із відповідача в користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 877017,99 гривень (Розрахунок: 916992,99 грн. 39975 грн. = 877017,99 грн. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволені частково, а тому з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення сума судового збору в розмірі 8770,18 гривень, відповідно до задоволеного судом розміру позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial