Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] . В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що 23 квітня 2024 року між сторонами у справі зареєстровано шлюб, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Однак, у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, відсутністю взаєморозуміння та постійними сварками шлюбні відносини з відповідачем фактично припинено з 30 травня 2025 року, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] . Ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області від 01.12.2025 вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] надав суду заяву, в якій вказав, що він не заперечує проти задоволення позову, просив розірвати шлюб з [PERSON] /а.с. 17/. З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі 23 квітня 2024 року зареєстрували шлюб у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 271, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] /а.с. 6/. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини /а.с. 3/. Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння та постійні сварки. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені з 30 травня 2025 року, відновлювати їх позивачка та відповідач наміру і бажання не мають, що підтверджується доводами позовної заяви та наданою відповідачем суду заявою про це. Спільне господарство сторони не ведуть. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлені судом обставини свідчать, що подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також інтересам їхньої малолітньої дитини, яка повинна виховуватись в атмосфері доброзичливості, комфорту та любові, а тому, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішення судом питання про прізвище, яке бажає мати той з подружжя, який змінював його під час державної реєстрації шлюбу, залежить від зазначення відповідних вимог у поданих до суду заяві або позові. Питання про вибір прізвища не зазначено у позовних вимогах, позивачкою будь-яких заяв щодо зміни прізвища після розірвання шлюбу також не подано, тому воно не було предметом судового розгляду. Враховуючи те, що позов задоволено, у матеріалах справи наявні докази сплати позивачкою судового збору /а.с. 9/, то відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] понесені нею судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду в розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved