Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

У провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя в якому позивач просила: - визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] - здійснити поділ квартири [ADDRESS] , визнавши за [PERSON] право власності на частку квартири [ADDRESS] ), залишивши іншу частку зазначеного об`єкта нерухомого майна у власності [PERSON] ; - визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у розмірі 343 000,00 грн, отримані [PERSON] за продаж гаражного боксу № [NUMBER] (загальною площею 20,6 кв.м., який розташований в [ADDRESS] ); - здійснити поділ грошових коштів у розмірі 343 000,00 грн, отримані [PERSON] за продаж гаражного боксу № [NUMBER] (загальною площею 20,6 кв.м., який розташований в [ADDRESS] ), стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 171 500,00 грн, що становить частки у вищевказаній грошовій сумі; - визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у розмірі 433 469,01 грн, отримані [PERSON] за продаж автомобіля моделі BMW 52ОІ серії 2000 року (синього кольору, державний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] ); - здійснити поділ грошових коштів у розмірі 433 469,01 грн, отримані [PERSON] за продаж автомобіля моделі BMW 52ОІ серії 2000 року (синього кольору, державний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] ), стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 216 734,50 грн, що становить частки у вищевказаній грошовій сумі; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 15 140,00 грн. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 року позов задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на частку квартири [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 8578,75 грн. В іншій частині позову, відмовлено. 20.09.2025 через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення, в якій остання просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з [PERSON] , витрати на професійну правничу допомогу по справі № 761/4816/24 у розмірі 60 000 грн. Мотивуючи подану заяву, зазначає, що між Адвокатським об`єднанням «ВЕРНИДУБОВ ТА ПАРТНЕРИ» та [PERSON] був укладений договір про надання правничої допомоги б/н від 24 квітня 2023 року. Відповідно до умов п. 4.1 та п. 4.2 Договору Клієнт взяв на себе зобов`язання оплати Адвокатському об`єднанню гонорару та фактичних витрат, понесених при виконанні зобов`язань за Договором. 17.09.2025 між Адвокатським об`єднанням та Клієнтом підписано Акт приймання передачі наданих послуг, за яким вартість наданих послуг у межах вказаного спору склала 60 000 грн. У зв`язку з виконанням відповідних вимог ЦПК України та на підставі підписаного між Адвокатським об`єднанням та [PERSON] . Акту приймання-передачі наданих послуг б/н від 17.09.2025, вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі № 761/4816/24 у розмірі 60 000 грн. 09.10.2025 на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду дану заяву було передано для розгляду судді Букіній О.М. Заяв чи заперечень від відповідача на подану заяву про ухвалення додаткового рішення до суду не подано. Дослідивши матеріали справи та подану заяву, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. Так, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва по справі № 761/4816/24 ухвалено 16 вересня 2025 року. 20.09.2025 через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла заява [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , про ухвалення додаткового рішення, в якій остання просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з [PERSON] , витрати на професійну правничу допомогу по справі № 761/4816/24 у розмірі 60 000 грн. При цьому, позовній заяві представником позивача зазначалося про попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, яків позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У пунктах 29, 30 постанови Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. Як вбачається з матеріалів заяви 24 квітня 2023 року між Адвокатським об`єднанням «ВЕРНИДУБОВ ТА ПАРТНЕРИ» та [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги. Відповідно до пункту 1.2 клієнт доручає, а Об`єднання приймає зобов`язання надавати юридичну допомогу, здійснювати захист, представництво та надавати інші види правової допомоги, в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, перед усіма та будь-якими третіми особами, органами державної влади, судовими, правоохоронними, фіскальними органами, органами праці, виконавчої служби та приватними виконавцями, службами в справах дітей, службами соціального захисту тощо, державній міграційній та прикордонній службах, центрах надання адміністративних послуг, органах реєстрації цивільного стану, Посольствах, Консульствах, державних архівах, перед установами, організаціями, службовими та посадовими особами, а Клієнт прийняв на себе зобов`язання здійснити повну та своєчасну оплату наданої правової допомоги та фактичних витрат необхідних для виконання цього Договору. Пунктом 3.3.1 договору визначено, що клієнт прийняв на себе забов`язання здійснити повну та своєчасну оплату правової допомоги та витрат необхідних для виконання цього Договору. Відповідно до пункту 4.1 та 4.2 договору за правову допомогу Клієнт сплачує АДВОКАТСЬКОМУ ОБ`ЄДНАННЮ гонорар. В ціну Договору також включаються фактичні витрати, понесені АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ при виконанні зобов`язань за Договором. З Акта приймання-передачі наданих послуг від 17 вересня 2025 року за договором про надання правової допомоги від 24 квітня 2023 року вбачається, що позивачу було надано наступну правничу допомогу: аналіз отриманої від [PERSON] інформації і документів, які стосуються набутого майна в період перебування у шлюбних відносинах з [PERSON] ; підбір нормативно-правової бази, аналіз судової практики в подібних судових спорах щодо поділу майна подружжя; пошук та аналіз постанов Верховного Суду України та Європейського суду, у яких містяться актуальні та релевантні правові висновки щодо застосування норм права, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах; надання правової інформації, консультацій і роз`яснень [PERSON] щодо можливих варіантів дій, обрання стратегії правового захисту для поділу спільного сумісного майна подружжя; виготовлення та направлення запиту до КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» з метою отримання документів/доказів для долучення їх до позовної заяви; проведення трьох оцінок об`єктів рухомого та нерухомого майна, що стали предметом поділу у справі; виїзд адвоката до Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва для складання Акту фактичного проживання відповідача, залучення свідків; написання та направлення клопотання про витребування доказів по справі; написання позовної заяви від імені [PERSON] з додатками (детальний опис фактичних обставин, обґрунтування позиції у взаємозв`язку з наявними доказами, формування висновків на основі правових норм); формування позову та додатків до нього (паперовий друк та посвідчення адвокатом копій документів) Подання позовної заяви з додатками на дві відомі адреси місць реєстрації та проживання Відповідача та до Суду; особиста участь представника (адвоката) Дяченко В.Д. у судових засіданнях у справі № 761/4816/24 у приміщенні Солом`янського районного суду м. Києва, із урахуванням часу прибуття до/з суду та очікування судових засідань. Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг, на виконання умов Договору б/н від 24 квітня 2023 року Адвокатським об`єднанням було надано, а [PERSON] прийнято послуги (правову допомогу) на загальну суму 60 000 (шістдесят) тисяч гривень. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Відповідно до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст.27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. У випадку встановлення договором фіксованого розміру гонорару, не обов`язково зазначати витрачений адвокатом час в детальному описі робіт чи в акті (ВС ВП, справа №922/1964/21 від 16.06.2022 р.) Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. З урахуванням предмета позову, складності та обсягу справи, положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, а також обсягу фактично наданих правничих послуг, характеру виконаної адвокатом роботи, беручи до уваги те, що рішенням суду від 16.09.2025 за позовом [PERSON] до [PERSON] задоволено частково, а саме у розмірі 34,53% від загальної ціни позову (866 540,5 / 2 509 550,02 х 100% =34,53%), суд дійшов висновку про часткове відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 20 718, 00 грн - (60 000 х 34,53% / 100% = 20 718, 00 грн). На підставі викладеного та

Outcome: partial