Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» звернулось до Богунського районного суду м. Житомира із вказаною позовною заявою, відповідно до змісту якої, просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» заборгованість за кредитним договором №426 від 01.11.2023 по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 57 750,00 грн за період з 01.11.2023 по 26.09.2024, що нараховані відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом (1277,5% річних), а також судові витрати у розмірі 3 028,00 грн та 10 000,00 грн витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 426 в електронному вигляді, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 5 000 гривень, строком на 365 днів (до 31.10.2024), шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних). Кредитний договір підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Оскільки відповідачка не повернула своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості за зобов`язанням, у неї виникла заборгованість, яка станом на 26.09.2024 становить 57 750 грн та складається з заборгованості за нарахованими процентами по кредиту. Ухвалою судді Богунського районного суду м.Житомира цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛТ КРЕДИТ" до [PERSON] про стягнення заборгованості, - передано на розгляд до Корольовського районного суду м. Житомира. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 02.01.2025 на адресу Корольовського районного суду м.Житомира від представника відповідача [PERSON] - адвоката Рудзея Юрія Володимировича надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог товариства у повному обсязі. В обґрунтування поданого відзиву вказує, що заборгованість за відсотками, нарахованими після 18.05.2024 не може бути стягнута з огляду на положення п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з 18.05.2024 має редакцію, згідно якої військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), - проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. [PERSON] є дружиною військовослужбовця Збройних сил України, призваного за мобілізацією - [PERSON] , що підтверджується копією військового квитка, копією довідки про проходження військової служби, копією свідоцтва про шлюб. Отже, підстави для стягнення відсотків за користування кредитом з 18.05.2024 по строк закінчення дії кредитного договору, відсутні (сума 32 375,00 грн). 20.01.2025 на адресу Корольовського районного суду м.Житомира від представника позивача Руденка Костянтина Васильовича надійшли пояснення, в яких останній зазначає, що не погоджується з твердженням відповідачки про те, що на неї з 18.05.2024, як на дружину військовослужбовця, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, згідно запису у військовому квитку, [PERSON] з 01.02.2023 зарахований на військову службу за контрактом у Військову частину [NUMBER] , тобто є військовослужбовцем за контрактом з 01.02.2023. Таким чином, чоловік відповідачки проходить військову службу за контрактом, а не по мобілізації. Відповідачем було надано до суду лише довідку про те, що [PERSON] перебуває на службі у військовій частині [NUMBER] за контрактом та копія військового квитка, на підставі яких не може бути надана пільга, передбачена пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки документів, що підтверджують безпосередню участь чоловіка відповідача у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України не надано. Отже, відповідачка не має права на пільгу, передбачену п.15. ст.14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо звільнення з сплати процентів за користування кредитом. 04.02.2025 на адресу Корольовського районного суду м.Житомира від представника відповідача відповідача [PERSON] - адвоката Рудзея Юрія Володимировича надійшли додаткові пояснення, в яких він вказує, що умовою, з якою законодавець пов`язує заборону нарахування відсотків, є призов за мобілізацією. Звертає увагу суду на формулювання Закону «БУЛИ ПРИЗВАНІ ЗА МОБІЛІЗАЦІЄЮ», а не ті, що проходять певний вид військової служби. Слово «були» чітко вказує, що списання відсотків пов`язане з конкретною подією - призовом за мобілізацією. Іншою умовою є те, що станом на дату розгляду справи чоловік відповідачки є діючим військовослужбовцем, що також підтверджується поданими раніше доказами. [PERSON] є дружиною військовослужбовця Збройних сил України, який був призваний за мобілізацією - [PERSON] . Вказана обставина підтверджується відміткою про призов за мобілізацією у військовому квитку. Отже, з відповідачки не можуть бути стягнуті відсотки за користування кредитом з 18.05.2024 в сумі 32 375,00 грн. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що що 01.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» та [PERSON] (далі - позичальник) було укладено кредитний договір №426 в інформаційно-телекомунікаційній системі на сайті https:/kltcredit/com.ua відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Вищевказаний договір було підписано [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора 519316. Кредит надано на наступних умовах: - товариство надає позичальнику грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені договором (п.1.1); - строк надання кредиту 365 днів (до 31.10.2024) (п.1.3); - товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб № [NUMBER] , що належить позичальнику. Переказ здійснюється через платіжний сервіс FONDY (ТОВ «ФК «Елаєнс») (п.1.7); - процентна ставка за користування кредитом в розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування, є фіксованою (п.1.2); - нарахування процентів за кредитним договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у пункту 1.1. Кредитного договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 8 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п.4.2). У відповідності до договору про надання кредиту № 426 від 01.11.2023, сторони погодили графік платежів щомісячно, починаючи з 01.12.2023 по 31.10.2024 включно, в сумі по 5 250 грн процентів за користування кредитом шляхом здійснення 12 платежів, та платіж 31.10.2024 в сумі 5 000 грн суми кредиту та процентів в сумі 875 грн (всього 5 875 грн). Всього загальна вартість кредиту складає 68 875 грн, з неї: проценти 63 875 грн, тіло кредиту 5 000 грн. Відповідно до квитанції № 677003406 від 01.11.2023, сформованої платіжним сервісом FONDY, вказаною датою Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» перераховано на картку № [NUMBER] 5 000 грн за договором № 426 від 01.11.2023 на умовах фінансового кредиту. Факт належності [PERSON] картки з номером [NUMBER] , зарахування на неї переказу 01.11.2023 в сумі 5 000 грн та використання кредитних коштів підтверджується відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-250806/82247-БТ від 13.08.2025 та доданою до відповіді випискою про рух коштів по вказаній картці. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідачки [PERSON] перед позивачем за договором №426 станом на 26.09.2024 становить 62 750 грн та складається з наступного: 5 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 57 750 грн - сума заборгованості за процентами. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.1 ст.633 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України). Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно п.6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Правовий висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладений у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа №524/5556/19 (провадження №61-16243св20). До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19) та від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20). З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що договір про надання кредиту №426 від 01.11.2023 укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» та [PERSON] з дотриманням вимог законодавства, підписано відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, та при його укладенні погоджено всі істотні умови кредитування. При цьому, факт отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджується квитанцією № 677003406 від 01.11.2023, відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-250806/82247-БТ від 13.08.2025, випискою по банківському рахунку відповідача. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 26.09.2024 у [PERSON] була наявна заборгованість за процентами в сумі 57 750 грн. Відповідачка, не заперечуючи факт укладення з нею договору, вказує на безпідставність стягнення заборгованості за нарахованими процентами в сумі 32 375,00 грн за період з 18.05.2024 по 26.09.2024 в силу положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно з пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній станом на 18 травня 2021 року) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. У подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-IX від 11.04.2024, до вищевказаної норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було внесено зміни, і він набув такої редакції: «Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля" (норма набула чинності з 18.05.2024). У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №199/3051/14 (провадження №61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. У відповідності до пункту 5 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України. Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України. Таким чином, статус військовослужбовця надається громадянину, який проходить військову службу відповідно до чинного законодавства України. Такого статусу особа набуває з часу початку проходження нею військової служби, визначеного законодавством. Наведена позиція узгоджується із викладеними в постановах Житомирського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року в справі №278/1902/25, від 17.03.2025 в справі № 289/1083/24, від 15.09.2025 в справі № 277/1303/24, від 22.09.2025 в справі №289/381/25, тощо. У даній справі встановлено, що 05.09.2014 між відповідачкою [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) та [PERSON] було укладено шлюб (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ). [PERSON] був призваний у Збройні Сили України під час мобілізації 10.06.2022, а з 01.02.2023 перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] за контрактом, що підтверджується військовим квитком серії [NUMBER] та довідкою № 310 від 26.11.2024, виданою командиром військової частини [NUMBER] . Відтак, [PERSON] має статус військовослужбовця Збройних Сил України, а відповідачка [PERSON] - статус дружини військовослужбовця. Отже, нарахування відповідачці, як дружині військовослужбовця [PERSON] , процентів за кредитним договором №426 від 01.11.2023, з 18.05.2024 є таким, що суперечитиме приписам ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Разом з тим, за період з 18.05.2024 по 26.09.2024 [PERSON] було нараховано процентів за користування кредитними коштами в сумі 23 100 грн (132 дні х 175 грн (3,5% від 5 000 грн)), а не 32 375 грн, як вказує у відзиві представник відповідачки. Отже, до стягнення з відповідачки підлягає сума нарахованих процентів за кредитним договором в розмірі 34 650 грн (57 750 грн 23 100 грн) за період з 01.11.2023 по 17.05.2024. Враховуючи наведене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» підлягає частковому задоволенню в сумі 34 650 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 816,80 грн (34 650 грн/57 750 грн * 3 028 грн) підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки. Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. У відзиві на позову заяву представник відповідача - адвокат Рудзей Юрій Володимирович просив відмовити у стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Вказав, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано до суду: договір №16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16.09.2024, акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання юридичних послуг, витяг з реєстру №1 до Акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 23.09.2024 на суму 10000,00 грн. Вважає, що обсяг наданих послуг адвокатом в суді не відповідає критерію реальності таких витрат, оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, представник позивача в судовому засіданні участі не приймав, не надано звіту про надання правової допомоги та/або детального опису робіт, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача можуть підлягати витрати на правничу допомогу в розмірі, що не перевищує 2000 грн. На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» до позовної заяви додано: - копію договору №16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16.09.2024, підписаного Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» та адвокатом Руденком К.В.; - копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2412 - копію довіреності від 17.09.2024; - копію акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 23.09.2024 до договору №16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16.09.2024; - копію витягу з реєстру № 1 від 23.09.2024 до акту приймання-передачі наданих послуг № 1 до договору №16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16.09.2024; - копію платіжної інструкції № 554 від 27.09.2024 про сплату ТОВ «КЛТ Кредит» на користь [PERSON] 100 000 гривень за правничу допомогу згідно договору №16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16.09.2024. Відповідно до п.3.1, 3.4 вказаного договору, вартість послуг виконавця (адвоката) складається з: 10 000 грн - складання позовної заяви по стягнення заборгованості; 3 000 грн - складання відповіді на відзив, заперечення, додаткові пояснення; 1000 грн - складання заяв та клопотань. Вартість послуг сплачується на банківський рахунок виконавця. Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг № 1 від 23.09.2024 до договору №16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16.09.2024 та витягом з реєстру № 1 від 23.09.2024 до акту приймання-передачі наданих послуг № 1 до договору №16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16.09.2024, адвокатом надано послуги з підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості зі [PERSON] за кредитним договором № 426 та клопотання про витребування доказів загальною вартістю 10 000 грн. У відповідності до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) від 5 липня 2012 року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до ч.2 ст.137ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи наведені приписи, категорію справи, розгляд якої проведено в порядку спрощеного позовного провадження без фіксації судового/судових засідань за допомогою технічних засобів, обсягу наданих позивачем доказів, поданих заяв по суті справи та клопотання про витребування доказів, з огляду на часткове задоволення позову, cуд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн, що є достатнім та справедливим.

Outcome: partial