Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом [PERSON] , третя особа: Обухвська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання незаконним та скасування рішення про зняття з реєстрації її місця проживання. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] - адвокат Роговська А.О. вказує, що 24.02.1996 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області шлюб було розірвано. Під час перебування у шлюбі подружжя набуло у спільну сумісну власність будинок за адресою: [ADDRESS] . В період часу з 02.04.2008 по 14.03.2023 позивач була зареєстрована за вищевказаною адресою. [PERSON] , звернувшись самостійно до Обухівської селищної ради, зняв з реєстрації позивача, незважаючи на той факт, що житло набуте під час перебування у шлюбі. У зв`язку з чим позивач просить визнати рішення Сектору реєстрації Обухівської селищної ради про зняття з реєстрації місця проживання незаконним та скасувати його. Представник відповідача адвокат Заєць П.Л. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позовних вимог, вказував, що маючи зареєстроване місце проживання і нерухоме майно у власності позов [PERSON] не направлений на захист порушених її прав та, що [PERSON] є одноособовим власником даного домоволодіння, тому порушення з боку [PERSON] та Обухівської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області відсутні, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якому заперечувала проти викладених у відзиві підстав, просила задовольнити позовні вимоги. Представник позивача - адвокат Роговська А.О. в судовому засіданні просила позов задовольнити, надала пояснення щодо позовних вимог. Представник відповідача адвокат Заєць П.Л. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, надав пояснення, пославшись на відзив та пояснення від 18.12.2025. Представник Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, заяв не подавав. Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що непередбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.02.1996, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №359614767, вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності вказаний власником майна: будинок за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності, виданого Кіровською селищною радою від 09.07.2002 року, тобто в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] , що визнається стороною відповідача. Отже, судом встановлено, що домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] , набуте подружжям [PERSON] та [PERSON] в період їх шлюбу та відповідно з часу його набуття у власність, належало їм на праві спільної сумісної власності, без визначення часток кожного із співвласників. Хоча [PERSON] й був титульним власником будинку, але він був достеменно обізнаний з тим, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, адже воно було набуте в період їх шлюбу. Факт спільності сумісного майна подружжя є очевидним, закріпленим у нормах закону. Доказів на спростування презумпції спільності власності подружжя відповідачем [PERSON] надано суду не було. Як слідує з відповіді Обухівської селищної ради від 22.09.2023 року №1427/02-17, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 02.04.2008 по 14.03.2023. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 22 КпШС України чинного на час набуття [PERSON] у власність будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Також, за загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норм ст. 22 КпШС України та статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Відповідно до ст.18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: 1) за заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі такою особою, її законним представником або представником; 2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. Згідно з ч.3-4 ст. 18 Закону, зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) особи за заявою співвласника житла в порядку, передбаченому пунктом 2 частини першої цієї статті, здійснюється за згодою іншого співвласника житла, яка надається особисто або через представника. Разом із заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), що подається у паперовій формі, така особа подає паспортний документ особи, а також у випадках та порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України, - військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). Відповідно до ч.12 ст. 18 Закону, зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) співвласника житла за заявою іншого співвласника цього житла не здійснюється. Аналогічні норми містить Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений Постановою КМУ країни №265від 07.02.2022 (надалі Порядок) Так, згідно п. 1 Порядку, цей Порядок зокрема визначає механізм зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання, а також встановлює форми необхідних для цього документів. Згідно п. 3 Порядку, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради. Згідно зі ст. 2 Закону, орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи. Відповідно до п.50 Порядку, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, серед іншого, на підставі: заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6. Згідно з п.61 Порядку, у разі звернення до органу реєстрації (у тому числічерез центр надання адміністративних послуг) разом із заявою власника житла про зняття особи (осіб) із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) власник житла подає: 1) документ, що посвідчує особу (у разі особистого звернення); 2) документ, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається. При цьому, згідно п. 63 Порядку, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи за заявою співвласника житла в порядку, передбаченомупунктом 61 цього Порядку, здійснюється за згодою іншого співвласника житла, яка надається особисто або через представника та підтверджується підписом такого співвласника або його представника у заяві. Положення п. 56 Порядку забороняють зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) співвласника житла за заявою іншого співвласника такого житла. Відповідно до п. 69 Порядку, посадова особа органу реєстрації або адміністратор центру надання адміністративних послуг перевіряє належність паспортного документа особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та наявність документів, необхідних для зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), про що зазначена посадова особа робить відповідний запис у заяві. Посадова особа органу реєстрації у день звернення особи: приймає рішення про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання або про відмову у знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи. Датою зняття з реєстрації місця проживання осіб, які подавали документи через центр надання адміністративних послуг, представника спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, є дата отримання органом реєстрації відповідних документів. Пункт 87 Порядку визначає підстави для відмови органом реєстрації в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого місця проживання (перебування). За матеріалами даної справи встановлено, що 14.03.2023 [PERSON] , звернувся до Сектору реєстрації Обухівської селищної ради, з заявою щодо зняття з зареєстрованого місця проживання: [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] повідомив органу реєстрації місця проживання відомості про себе, як єдиного власника домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , надавши реєстратору документ, що посвідчував право власності на житло. Недобросовісність поведінки [PERSON] , яка полягала в неповідомленні обставин щодо належності вказаного житла йому та [PERSON] як співвласникам, призвело до прийняття реєстратором рішення про зняття з зареєстрованого місця проживання співвласника житла [PERSON] , без її згоди як співвласника, чим було порушено ст. 18 Закону, та п.п. 56, 63 Порядку. Оскільки Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містив відомості лише щодо титульного власника вказаного житлового будинку [PERSON] , діючи в межах повноважень визначених п. 69 Порядку, та перевірячи документи визначені п. 61 Порядку, не встановивши підстав визначених п. 87 Порядку для відмови в задоволенні вказаної заяви [PERSON] , ґрунтуючись на тому, що кожна особа діє добросовісно, адміністратор прийняла рішення про зняття із задекларованого місця проживання співвласника житла [PERSON] . Вказане рішення адміністратора Сектору реєстрації Обухівської селищної ради хоч і прийняте з дотриманням процедури визначеної п. 61, 69, 87 Порядку, але є таким, що порушує вимоги ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», п. 56, 63 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого Постановою КМ України № 265 від 07.02.2022, при цьому це рішення порушує цивільне право позивача [PERSON] на користування житлом, а також права власності на житло, співвласником якого вона є. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», скасування рішення про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється відповідно до вимог, встановлених для скасування відомостей про задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) особи статтею 17 цього Закону та в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, згідно з ч.1 ст. 17 Закону, у разі проведення реєстраційних дій з порушенням вимог, встановлених законом, відомості про задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) особи визнаються недійсними та скасовуються органом реєстрації. Відповідно до п. 91-92 Порядку, відомості про задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування)/зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи скасовуються органом реєстрації у разі проведення реєстраційних дій з порушенням вимог, встановлених законом. У разі виявлення реєстраційних дій проведених з порушенням вимог, встановлених законом, керівник органу реєстрації проводить перевірку підстав для декларування/реєстрації/зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, за її результатами складає висновок та приймає рішення про скасування декларування/реєстрації/зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи. Згідно абз. 2 п. 93 Порядку, у разі скасування відомостей про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи місце проживання (перебування) такої особи вважається таким, що задеклароване/зареєстроване за попередньою адресою житла. Після скасування органом реєстрації відомостей про задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування)/зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи у реєстрі територіальної громади актуалізуються відповідні відомості про місце проживання особи. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення Сектору реєстрації Обухівської селищної ради від 14.03.2023 року про зняття з зареєстрованого місця проживання за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] є таким, що прийняте з порушенням вимог, встановлених законом, зокрема ч.3, 12 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». Посилання представника відповідача на постанову ВП ВС у справі № 367/2027/16-ц від 12.11.2025 є помилковим, оскільки стосується інших правовідносин, а саме про виселення. Крім того, посилання сторони відповідача на встановлені обставини рішенням суду по справі № 175/4728/23 про неналежне поводження позивача також не знайшли свого підтвердження саме зі змісту цього рішення суду та також не спростовують вимог позивача. Посилання представника відповідача щодо того, що [PERSON] має нову реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , не спростовує того, що зняття позивача з реєстрації за заявою відповідача потребувало погодження позивача, яке нею не надавалось, та таким чином рішення про зняття позивача з реєстрації місця проживання за вказаною вище адресою 14.03.2023 року є незаконним. Судові витрати, відповідно до ст.141 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: approved