Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом та вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] працював у ПАТ «Сумихімпром» слюсарем ремонтником у Цеху по виробництву сірчаної кислоти №4 (СКЦ-4). Він був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України згідно наказу №192 від 09.04.2024. При звільненні відповідач не виплатив [PERSON] заборгованість по заробітній платі, розмір невиплаченої заборгованості по заробітній платі становить 19594,30 грн. Таким чином, порушені права [PERSON] підлягають захисту шляхом стягнення з АТ «СУМИХІМПРОМ» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 19594,30 грн. Просить суд стягнути АТ «СУМИХІМПРОМ» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 19594,30 грн. Представник відповідача АТ «СУМИХІМПРОМ» надав до суду відзив на позов, в якому просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь заборгованості по заробітній платі в розмірі 19594,30 грн. відмовити, у зв`язку з пропуском строків на звернення з позовною заявою. Згідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. З позовної заяви [PERSON] вбачається, що він був звільнений АТ «СУМХІМПРОМ» 09.04.2025, отже встановлений 3-х місячний строк на звернення з позовною заявою про стягнення заробітної плати, сплинув 09.07.2025. Позивач звернувся до суду 05.11.2025, тобто через 4 місяці після спливу встановленого ст. 233 КЗпП України строку. Як вбачається з позовної заяви, відповідно до наказу (розпорядження) ПАТ «СУМИХІМПРОМ» від 09.04.2025 № 192 [PERSON] був звільнений за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України), про що свідчить запис в трудовій книжці. [PERSON] 09.04.2025 під підпис, було вручено письмове повідомлення про нараховану, але не виплачену заробітну плату, в якому повідомлено, що станом на 09.04.2025 заборгованість Відповідача перед Позивачем по заробітній платі складає 19594,30 грн. Отже, з урахуванням вимог ст. 116 КЗпП України, 09 квітня 2025 року Позивач мав дізнатися про порушення його прав на отримання належних для виплати сум, як звільненому працівнику. В той же час з позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі, Позивач звернувся лише 05 листопада 2025 року, тобто після спливу тримісячного строку, визначеного ч. 1 ст. 233 ЦПК України. Як вбачається із позовної заяви, клопотання про поновлення строку та обґрунтування причин пропуску цього строку Позивачем суду не надані (а.с.16-17). Представник позивача подав до суду клопотання про поновлення строку для звернення до суду з позовом АТ «СУМИХІМПРОМ» про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 19594,30 грн., в якому зазначив, що позивач був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно наказу №192 від 09.04.2024 року, що підтверджується лише записом у трудовій книжці, при цьому позивач у день звільнення не отримував копію наказу, на підставі якого його було звільнено, крім того не отримував інформації про нараховані суми заробітної плати. До серпня 2025 року позивач не одноразово звертався до АТ «СУМИХІМПРОМ» про виплату заробітної плати, або хоча б надання інформації про нараховані суми заробітної плати, на що отримував обіцянки виплатити найближчим часом. Лише на початку вересня 2025 року позивач отримав розрахунковий листок та трудову книжку крім того отримав довідку, яка не містила жодних реквізитів відповідача в якій була зазначена дата звільнення. Крім того, на адвокатський запит від 26.09.2025 року щодо надання: копії наказу №192 від 09.04.2024 року про звільнення [PERSON] ; довідки про доходи [PERSON] , АТ «СУМИХІМПРОМ» відповіді не надало. Зазначені обставини свідчать про пропущення позивачем строку звернення до суду з поважних причин, оскільки підстав не довіряти відповідачу що він виплатить нараховану заробітну плату у позивача не було з огляду на те, що він працював у відповідача весь строк своєї трудової діяльності, починаючи з 28.11.1994 року, що підтверджується записами у трудовій книжці. Доказів протилежного відповідачем не надано (а.с.20-21). Представник відповідача надав до суду заперечення на клопотання, в якому зазначив, що до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. [PERSON] 09.04.2024 під підпис, було вручено письмове повідомлення про нараховану, але не виплачену заробітну плату, в якому повідомлено, що станом на 09.04.2024 заборгованість Відповідача перед Позивачем по заробітній платі складає 19594,30 грн. Крім того, 09.04.2024 Позивачу, під підпис, було вручено копію наказу (розпорядження) ПАТ «СУМИХІМПРОМ» від 09.04.2024 № 192 та трудову книжку, про що свідчить його підпис в особовій картці № [NUMBER] . Що стосується ненадання відповіді на адвокатський запит від 26.09.2025, то Відповідачем 30.09.2025 за Вих. № 1311/85 на адресу представника Позивача - адвоката Яковенко Є.М. було направлено відповідь на адвокатський запит, у задоволенні якого, було відмовлено у зв`язку із відсутністю даних щодо згоди [PERSON] на надання адвокату дозволу для отримання, збереження чи розповсюдження конфіденційної інформації стосовно [PERSON] . Отже, зазначені у клопотанні доводи Позивача щодо поважності причин пропуску строку для звернення до суду з позовною заявою є не обґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Враховуючи, що трудову книжку, копії наказу та письмового повідомлення, були вручені Відповідачем, Позивачу в момент його звільнення з підприємства 09.04.2024, перебували в його розпорядженні, а тому Позивач мав можливість на свій розсуд надати їх на доказ своїх позовних вимог до суду. Отже, з урахуванням вимог ст. 116 КЗпП України, 09.04.2024 Позивач мав дізнатися і знав про порушення своїх прав на отримання належних йому для виплати сум як звільненому працівнику. Проте, з позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі, Позивач звернувся лише 05.11.2025, минуло більше одного року, тобто після спливу строків, визначених ст.ст. 233, 234 КзПП України (а.с.24-26). Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01.01.2002 по 09.04.2024 [PERSON] перебував у трудових відносинах з АТ «СУМИХІМПРОМ», 09.04.2024 він звільнився з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗпП України, що підтверджується відповідним записом в копії трудової книжки (а.с. 4). Згідно розрахункового листа Акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ», копія якого наявна в матеріалах справи, заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 19594,30 грн. (а.с.7). 09.04.2024 [PERSON] було повідомлено про те, що сума, яка належить до виплати при звільненні з 09.04.2024 за власним бажанням, ст.38 КЗпП України складає: по заробітній платі кінцевий розрахунок за квітень 19594,30 грн. (а.с.8). У відповідності до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Так, в день звільнення позивачу АТ «СУМИХІМПРОМ» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.\Частину першу статті 233 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2025 від 11.12.2025\ Відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказів на спростування доводів позивача (зокрема відсутності заборгованості по заробітній платі чи наявність у меншому розмірі) відповідачем не надано. Крім того, 11 грудня 2025 року Велика палата Конституційного Суду України ухвалила Рішення №1-р/2025 у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо перевірки конституційності положень частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України. Предметом розгляду була норма, яка передбачала можливість звернення працівника до суду з вимогою про вирішення трудового спору у тримісячний строк з моменту, коли він дізнався або мав дізнатися про порушення свого права. Велика палата проаналізувала наслідки застосування цього строку у справах щодо стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат. За результатами розгляду Суд дійшов висновку, що встановлення тримісячного строку для звернення до суду у таких категоріях справ суперечить Конституції України. На думку Суду, зазначене обмеження звужує зміст і обсяг гарантованих статтею 43 Конституції України прав працівника на своєчасне одержання винагороди за працю, а також обмежує можливість реалізувати право на судовий захист, гарантоване статтею 55. У зв`язку з цим Конституційний Суд України постановив, що положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у частині, яка стосується строку звернення працівника до суду з вимогами по виплату заробітної плати та інших належних йому суд, є неконституційним та втрачає чинність із дня ухвалення цього рішення. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та необхідність стягнення з АТ «СУМИХІМПРОМ» на користь позивача заборгованості по заробітній платі у розмірі 19594,30 грн. Оскільки позивачі у справах про стягнення заробітної плати відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, на підставі ч. 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за вимогу про стягнення заробітної плати.

Outcome: approved