Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

19.08.2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, в якій позивачка просить суд: визнати легковий автомобіль марки Volkswagen Polo, рік випуску 2018, державний номер [NUMBER] , кузов седан-B, колір білий, паливо бензин, об`єм двигуна 1598 см2, об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на легковий автомобіль марки Volkswagen Polo, рік випуску 2018, державний номер [NUMBER] , кузов седан-B, колір білий, паливо бензин, об`єм двигуна 1598 см2; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля, що підлягає поділу у розмірі 221045,17 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказує, що з 4 червня 1994 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі народилися двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі, 31.12.2018 сторнами було придбано легковий автомобіль марки Volkswagen Polo, рік випуску 2018, державний номер [NUMBER] , кузов седан-B, колір білий, паливо бензин, об`єм двигуна 1598 см2 (далі - Автомобіль) за 340000 грн. Позивачка вваажає, що даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний під час шлюбу за спільні сімейні кошти. На даний час, позивачка з молодшим сином [PERSON] , [INFO] проживає за межами України, а саме у Латвії для безпеки себе та сина у зв`язку із військовою агресією РФ проти України та постійними обстрілами РФ території України. Шлюб між сторонами формально поки що не розірвано, однак фактично сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Зважаючи на вказані обставини, позивачка вважає за необхідне здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме вказаного автомобіля у зв`язку із тим, що згоди щодо розподілу спільного автомобіля дійти не вдалось. Фактичне місцезнаходження автомобіля позивачці невідоме, також позивачці не відомо, чи зберігається станом на момент подання позову право власності на автомобіль за відповідачем або автомобіль було відчужено без відома позивачки. Відповідно до інформації, що міститься на порталі Єдиного державного реєстру декларацій за кодом декларації 31aff2a0-4e4b-4da4-9dd4-39ec9624bc36, поданої 27.01.2022 року позивачці відомо, що відповідач, як декларант зазначив даний автомобіль як цінне рухоме майно, що перебуває у його власності, а також вказав себе власником зазначеного в позові автомобіля. Оскільки автомобіль технічно і юридично не може бути поділений без втрати своєї цілісності та функціонального призначення, він вважається неподільною річчю. Позивачка вважає за необхідне визначити вартість автомобіля за діючими на момент подання позову ринковими цінами. Для розрахунку ринкової вартості автомобіля було використано портал AUTO.RIA™ (auto.ria.com), а також портал RST.UA™ (m.rst.ua). Згідно із калькулятором розрахунку вартості автомобіля, що міститься на порталі AUTO.RIA™ (auto.ria.com), за введеними параметрами: тип транспорту: легкові, область: Миколаївська, марка: Volkswagen, модель: Polo, покоління: VI, модифікація: усі модифікації, рік випуску: від 2018 до 2018, тип кузова: седан, пробіг: невідомо, паливо: бензин, об`єм двигуна 1598 см2, тип КПП: усі типи КПП, привод: усі типи привода, колір: білий. Середня ціна, сформована на основі проданих 218 авто становить 12067,00 доларів, що відповідно до курсу Національного банку України станом на дату подання позову становить 503017,72 грн. Відповідно до пошуку на порталі RST.UA™ (m.rst.ua) за зазначеними вище параметрами авто, середня ціна даного автомобіля становить 9143,80 доларів, що відповідно до курсу Національного банку України станом на дату подання позову становить 381162,96 грн. Тобто, виходячи із середнього арифметичного із поданих вище розрахунків, вартість автомобіля, що підлягає поділу, на час розгляду справи становить 442090,34 грн. Позивачка в позові підтверджує свою згоду на отримання грошової компенсації у розмірі 1/2 частини вартості автомобіля замість своєї частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, яка має бути стягнута з відповідача. Відповідно до проведеного вище розрахунку, вартість автомобіля, що підлягає поділу, на час розгляду справи на думку позивачки становить 442090,34 грн, тобто 1/2 від даної суми становить 221045,17 грн. Оскільки об`єктом поділу є неподільна річ, виникає необхідність визнати право власності на автомобіль за відповідачем, за яким він зареєстрований та зобов`язати відповідача сплатити грошову компенсацію замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на даний автомобіль. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 20.08.2025 року матеріали справи передано на розгляд судді. Ухвалою судді від 22.08.2025 року позовну заяву було залишено без руху. 02.09.2025 року позивачкою було усунуті недоліки позовної заяви. Ухвалою судді від 03.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження та призначено проведення підготовчого засідання. 24.09.2025 року представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву в якому зазначено що позивач вважає позовну заяву безпідставною та необгрунтованою, просить в задоволенні позову відмовити. В обгрунтування заперечень представник відповідача вказує на обраний позивачкою неефективний спосіб захисту, який не призведе до поновлення тих прав позивачки, які вона вважає порушеними, та прагне захистити шляхом подання даного позову. Також представник відповідача наголошує, що заявлена позивачкою вартість автомобіля, що підлягає поділу у розмірі 442090,34 грн не відповідачє дійсності, оскільки, відповідно до Звіту №276-25 про незалежну оцінку майна з визначення ринкової вартості автомобіля Volkswagen Polo реєстраційний номер [NUMBER] , ринкова вартість автомобіля на дату оцінки 03.09.2025 року становить 339884,99 грн. Таким чином, компенсація вартості автомобіля, що підлягає поділу у розмірі 221045,17 грн, не відповідає дійсності. Крім того, представник відповідача просить стягнути з позивачки витрати на проведення експертизи у розмірі 8000,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн. 30.09.2025 року представником позивачки подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що з відзиву відповідача не вбачається заперечень щодо спільності набутого у шлюбі автомобіля та необхідності його, натомість існує спір про ціну обєкта спільної власності подружжя, у зв`язку з чим, на думку представника позивачки відсутні підстави для відмови в позові. Щодо заявлених відповідачем витрат на правову допомогу у розмірі 20 тисяч гривень сторона позивача не вбачає підстав для відшкодування витрат відповідача на правову допомогу адвоката у заявленому розмірі, оскільки такий не відповідає принципам розумності та обгрунтованості та не підтверджується відповідними докзами. Щодо відшкодування вартості за проведення експертизи у розмірі 8000 грн, представником позивачки зауважено, що по-перше адвокатом відповідача не надано висновок експертизи, а надано звіт про незалежну оцінку. У додатках до звіту оцінки прикладено договір на надання вказаних послуг в якому зазначено ціну послуг - 3500,00 гривень, але при цьому надано квитанцію про сплату у розмірі 8000,00 гривень, натомість призначення платежу зазначено "визначення розміру збитків по автомобілю внаслідок ДТП". Отже суму витрат на проведення оцінки жодним чином не підтверджено (відсутні належні та допустимі докази по справі). 30.09.2025 року представником відповідача подано до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що відповідно до Звіту №288-25 про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля Volkswagtn Polo реєстраційний номер [NUMBER] на дату ДТП 04.03.2022 року, такий становить 176874,69 грн, з врахуванням ПДВ в запчастинах. Таким чином, витрати на відновлення авто, придбаного в шлюбі, за загальним правилом підлягають поділу при розлученні, адже таке авто є спільною сумісною власністю подружжя, яка ділиться порівну. Також представник відповідавча вказує, що подружжя може домовитись про продаж авто та поділ виручених коштів, один з подружжя може викупити частку іншого, або ж один з подружжя може залишити авто собі, а іншому сплатити грошову компенсацію. Витрати на відновлення автомобіля розглядаються як збільшення вартості спільного майна і, відповідно, впливають на вартість частки, яку отримає кожен з подружжя. Збільшення вартості автомобіля при розлученні можливе, якщо один із подружжя вклав значні кошти в покращення транспортного засобу, що істотно збільшило його вартість. В такому разі, другий з подружжя може отримати меншу частку автомобіля або ж право власності на автомобіль взагалі не підлягає поділу. Суд має враховувати як вартість самого майна, так і вартість вкладених коштів, порівнюючи вартість до та після поліпшень. Таким чином, представник відповідача просить суд, у випадку задоволення позовних вимог, врахувати вартість матеріальних збитків, заподіяного в результаті ДТП власникові спірного автомобіля на дату ДТП 04.03.2022 року в сумі 176874,69 гривень та зменшити компенсацію вартості автомобіля, що підлягає поділу. 05.11.2025 року представник позивачки надав до суду пояснення по справі в яких зазначив, що суд не має приймати до уваги копію боргової розписки, згідно якої відповідач начебто отримував у борг грошові кошти та за рахунок яких здійснив ніби-то поліпшення спільного майна подружжя, оскільки даний доказ подано поза межами строку встановленого ухвалою суду та діючого процесуального закону, та поданий доказ, а саме копія боргової розписки не є належним та зазначена розписка є нікчемною та не є підтвердженням правочину займу, за своєю суттю це не є сам правочин тому що він не містить суттєвих умов передбачених для такого виду правочинів та не було отримано згоду дружини на укладення договору позики, який виходить за межі дрібного побутового і стосується цінного майна, що перебуває в їх спільній сумісній власності, зокрема, грошових коштів, сума яких не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. 05.11.2025 року представник позивачки [PERSON] - адвокат Лобіков Д.В. подав до суду заяву про відвід судді Саламатіна О.В. від розгляду даної справи, оскільки надання суддею неправомірної переваги стороні відповідача по даній справі, а саме прийняття заяв по суті та задоволення клопотань поза межами строку встановленого судом для поданя доказів та без належного клопотання про поновлення такого строку попри наявності заперечень іншої сторони, а також дискримінація особи з фізичними вадами під час розгляду справи, є іншими обставинами, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 06.11.2025 року заяву представника позивачки про відвід судді Центрального районного суду міста Миколаєва Саламатіна О.В. від розгляду справи, залишено без задоволення. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 06.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання 23.12.2025 року учасники справи, які повідомлені судом належними чином про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися. 22.12.2025 року представник позивачки [PERSON] - адвокат Лобіков Д.В. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 23.12.2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Когін А.В. подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням позиції представників сторін та на підставі статтей 223 та 247 ЦПК України справа розглядається за відсутності учасників справи та без фіксування процесу за допомогою технічних засобів. Суд, враховуючи пояснення надані учасниками справи в судовому засіданні 08.12.2025 року, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 04 червня 1994 року Миколаївським міським відділом реєстрації одружень, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №447, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище " [PERSON] ". В шлюбі у сторін народилися спільні діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.01.2011 року та копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.04.1996 року. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 16.08.2018 року, автомобіль Volkswagen Polo, 2018 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , зареєстрований на праві власності за відповідачем [PERSON] . Згідно копії Звіту №276-25 про незалежну оцінку майна з визначення ринкової вартості автомобіля Volkswagen Polo реєстраційний номер [NUMBER] , дата оцінки 03.09.2025 року, ринкова вартість автомобіля Volkswagen Polo реєстраційний номер [NUMBER] на дату оцінки 03.09.2025 року становить 339884,99 грн. Звіту копії Звіту №288-25 про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля Volkswagtn Polo реєстраційний номер [NUMBER] від 12.09.2025 року, на дату ДТП 04.03.2022 року, такий становить 176874,69 грн, з врахуванням ПДВ в запчастинах. Як вбачається з Розписки від 01.08.2022 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] гроші в сумі 4000 доларів США для відновлення свого автомобіля Фольксваген, державний номер [NUMBER] . Зобов`язався повернути вказану суму до 01.09.2023 року. Також на розписці міститься запис від 27.08.2023 року про те, що гроші [PERSON] в сумі 4000 доларів США повернуті повністю. Претензії до [PERSON] відсутні. В судовому засіданні 08.12.2025 року представник відповідача позов не визнав, зазначив про його недоведеність, обрання позивачкою неналежного способу захисту та необхідність врахування поліпшень спірного майна, яке вніс відповідач шляхом ремонту пошкодженого автомобіля. Також представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що в березні 2022 року з вини працівників поліції сталася дтп та спірний автомобіль отримав пошкодження. З урахуванням воєнного стану, належне оформлення дтп не здійснювалося та відповідачем було лише зроблені фотознімки пошкодженого автомобіля. При цьому, відповідач протягом року самостійно придбавав необхідні запасні частини та ремонтував автомобіль "в гаражах", та навіть самостійно виконував окремі роботи. Жодні документи на підтвердження сум понесених витрат на ремонт автомобіля не збереглися. Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Отже, обов`язок доказування, що майно подружжя було придбано за особисті кошти одного із подружжя, покладається саме на того з подружжя, який заперечує факт придбання майна за спільні кошти. При цьому згідно з частин 1, 2 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Частинами 1-2 статті 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі №501/2211/18 (провадження №61-19084св20), від 07 квітня 2021 року у справі №757/64512/16-ц (провадження №61-11187св20), від 18 травня 2021 року у справі №725/3818/19 (провадження №61-11831св20). Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні, замість своєї частки у майні, грошової компенсації, співвласник звертається до суду з позовом на підставі статті 364 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) вказано, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 58)). У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20(провадження № 14-182цс21). Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу 2 частини 1 статті 71 СК України). Тобто, суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто, цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18(пункт 63)). Зважаючи на те, що метою позивачки є поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме майна, яке є неподільною річчю - автомобіля, а відтак вимоги про стягнення на користь позивачки відповідної грошової компенсації за частку у власності на спірний автомобіль слід розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідачу (залишення у власності в цілому) та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. У випадку неможливості встановлення дійсної (ринкової) вартості майна (транспортного засобу), визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15. В даній справі судом встановлено, що спірний автомобіль автомобіль Volkswagen Polo, 2018 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , та який зареєстрований на праві власності за відповідачем [PERSON] , було набуто сторонами 31.12.2018 року, в шлюбі та за спільні кошти подружжя. Верховний Суд у постанові по справі №546/912/16-ц від 24 січня 2020 року зазначив, що статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Отже, у разі придбання майна в період шлюбу, але за особисті кошти таке майно не може вважатись спільним майном подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за чиї кошти воно придбане. Та якщо заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує. За такого, оскільки спірне майно легковий автомобіль Volkswagen Polo, 2018 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , було набуте сторонами під час перебування в шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання за кожним із співвласників права власності на 1/2 частину. Відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, належних та допустимих доказів на підтвердження вартості спірного автомобіля в заявленій нею сумі 442090,34 грн, суду не надала. Так, судом при визначенні вартості спірного транспортного засобу, не приймається до уваги долучена до позовної заяви роздруківка калькулятору розрахунку вартості автомобіля, що міститься на порталі AUTO.RIA™ (auto.ria.com), за введеними параметрами: тип транспорту: легкові, область: Миколаївська, марка: Volkswagen, модель: Polo, покоління: VI, модифікація: усі модифікації, рік випуску: від 2018 до 2018, тип кузова: седан, пробіг: невідомо, паливо: бензин, об`єм двигуна 1598 см2, тип КПП: усі типи КПП, привод: усі типи привода, колір: білий, згідно з якою середня ціна, сформована на основі проданих 218 авто становить 12067,00 доларів, оскільки вказаний розрахунок здійснено за загальними (звуженими) початковими параметрами та він не враховує особливості технічного стану безпосередньо автомобіля Volkswagen Polo, 2018 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . При цьому, хоча позивачкою і зазначено в позовній заяві про те, що відповідно до пошуку на порталі RST.UA™ (m.rst.ua) за зазначеними вище параметрами авто, середня ціна даного автомобіля становить 9143,80 доларів, до позовної заяви доказів на підтвердження вказаного не надала, що підтверджується Актом від 20.08.2025 року, згідно з яким серед додатків до позовної заяви відсутній, крім іншого, "Скріншот з порталу RST.UA щодо вартості авто". А отже, відповідачкою не доведено свої вимоги щодо вартості спірного транспортного засобу в сумі 442090,34 грн та необхідності стягнення на її користь половини вартості зазначеного транспортного засобу в сумі 221045,17 грн. Натомість, при визначенні розміру компенсації вартості 1/2 частки автомобіля, суд приймає наданий відповідачем Звіт №276-25 про незалежну оцінку майна з визначення ринкової вартості автомобіля Volkswagen Polo реєстраційний номер [NUMBER] , дата оцінки 03.09.2025 року, згіно з яким ринкова вартість автомобіля Volkswagen Polo реєстраційний номер [NUMBER] на дату оцінки 03.09.2025 року становить 339884,99 грн. Відповідно, розмір компенсації вартості 1/2 його частини становить 169942,00 грн. При цьому, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо необхідності врахування коштів витрачених ним на ремонт спірного транспортного засобу у сумі 176874,69 грн та відповідно зменшення компенсації вартості автомобіля, що підлягає поділу, оскільки відповідачем не надано суду жодного доказу як на підтвердження купівлі ним запасних частин (комплектуючих) які були використані при ремонті спірного автомобіля, так і доказів щодо вартості та оплати відповідачем виконаних робіт з ремонту спірного автомобіля. Судом не приймається як підтвердження суми понесених відповідачем витрат на ремонт автомобіля розписка від 01.08.2022 року, оскільки така не доводить того факту, що відповідачем саме ці кошти та повністю були витрачені на ремонт автомобіля. Таким чином, відповідачем не доведено ні розмір реально витрачених коштів на ремонт автомобля, ні того, що такі кошти були витрачені саме за рахунок особистого майна відповідача. Також на переконання суду, наслідки пошкодження спірного автомобіля у період перебування такого у особистому коритуванні відповідача та внаслідок його дій, не можуть покладатися на позивачку. З урахуванням наведеного вище, оскільки судом встановлено, що спірне майно легковий автомобіль Volkswagen Polo, 2018 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , було набуте сторонами під час перебування в шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за такого позов підлягає частковому задоволенню та автомобіль підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом припинення права спільної сумісної власності [PERSON] на 1/2 частину легкового автомобіля Volkswagen Polo, 2018 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вартості 1/2 частини легкового автомобіля Volkswagen Polo, 2018 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , в сумі 169942,00 грн. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що позивачкою було сплачено 2210,45 грн судового збору, що підтверджується квитанцією про сплату №9290-1393-1949-2761 від 19.08.2025 року. При цьому, частинами першою та другою статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховучи, часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені останньою судові витрати (пропорційно розміру задоволених вимог), а саме 1699,42 грн судового збору, сплата якого підтверджується квитанцією про сплату №9290-1393-1949-2761 від 19.08.2025 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial