Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» звернулось до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики №54153 від 08.02.2019 у розмірі 25104,50 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2423,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що між ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» (23.06.2025 назву було змінено на ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ») та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики №54153 від 08.02.2019 в електронній формі. На підставі зазначеного вище договору позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5000 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 0,01 % в день, розмір комісії складає 1,9%, підвищена комісійна винагорода у випадку прострочення терміну платежу становить 3%. У зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань, заборгованість відповідача за кредитним договоромстаном на дату подання позову складає 25104,50 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за позикою, 21104,50 грн. - заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. 28.10.2025 судом постановлено ухвалу, якою позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу без його участі, зазначив, що проти винесення судом заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі, відзиву на позов відповідач у встановленому законом порядку суду не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, який про причини неявки не повідомив, згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення у даній справі, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.02.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено Договір позики №54153 в електронній формі. За договором позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору (п.1.1. Договору). Відповідно до п. 1.1.1. Договору сторони домовились, що сума позики - 5000,00 грн. Згідно п. 1.1.2. Договору плата за користування позикою встановлюється у вигляді процентів та складає 0,01% в день від поточного залишку позики, та комісії - 1,4% в день від початкового розміру позики відповідно до п.1.1.1. Договору. Нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою (п.1.1.3. Договору). Нарахування комісії за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою (п.1.1.4. Договору). Згідно п. 1.1.5. Договору строк повернення позики (термін платежу) 09.03.2019. Положеннями п. 2.1. Договору передбачено, що строк дії договору до повного виконання позичальником зобов`язань за договором. Згідно п. 5.3. Договору у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожен день прострочення. Також відповідачем підписано Паспорт позики, який містить загальні умови щодо позики. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту. Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Згідно ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» належним чином виконало свої зобов`язання за договором позики №54153 від 08.02.2019, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн., що підтверджується інформацією ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» вих.№ 54153 від 01.09.2025 (дата проведення платежу - 08.02.2019, платник коштів ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», отримувач коштів [PERSON] , сума 5000,00 грн., номер операції 130407603, номер банківської картки отримувача коштів [NUMBER] ). Строк повернення грошових коштів за кредитним договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти та комісію за користування коштами не сплачує. Щодо розміру заборгованості за договором позики, що підлягає стягненню та правових підстав стягнення заборгованості за цим договором слід вказати наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. З наданого розрахунку заборгованості за договором позики №54153 від 08.02.2019 за період з 08.02.2019 по 01.08.2025 вбачається, що заборгованість відповідача складає 25104,50 грн., з яких: сума простроченої позики 5000,00 грн., сума прострочених процентів -74,50 грн., комісії 20030,00 грн. Доказів виконання умов договору та погашення заборгованості повністю або частково відповідачем до суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією №1824 від 14.10.2025 про сплату судового збору в сумі 2423,00 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 2422,40 грн. Щодо вимоги про стягнення правничої допомоги. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. підтверджуються: договором від 09.07.2025 про надання правничої допомоги адвокатом Рудзеєм Ю.В.; довіреністю від 09.07.2025, за якою ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» уповноважує адвоката Рудзея Ю.В. представляти їх інтереси у всіх судових органах України; актом №54153 наданих послуг правничої допомоги від 01.09.2025 з підписами сторін, з детальним описом наданих послуг, за яким вартість юридичних послуг становить 5000,00 грн. В пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 750/2055/20 (провадження № 14-16723св20) зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. В постанові Верховного Суду від 22.12.2020 у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок про те, що згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, відповідач не звернувся з клопотанням про зменшення заявлених позивачем до відшкодування витрат на правничу допомогу, не спростував їх розмір та не довів неспівмірність цих витрат критеріям, встановленим у частині четвертої статті 137 ЦПК України, що унеможливлює вирішення судом з власної ініціативи питання про зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582св20) та від 02.10.2024 у справі № 434/9485/13-ц (провадження № 61-9407св24). Враховуючи вищезазначене, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved