Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Юрченка В.В. звернулась до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , з 2005 року по 17 жовтня 2021 року у житловому будинку [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] право власності на 69/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Позов обгрунтований таким. [INFO] у [PERSON] (далі за текстом - Позивач) помер чоловік - [PERSON] , після якого залишилася спадщина у вигляді 69/100 (шістдесят дев`ять сотих) частин житлового будинку [ADDRESS] , який належав померлому на підставі рішення Московського районного народного суду по справі № 142 та Ухвали Московського районного суду м. Харкова від 30.04.1999р. по справі № 2-142. Власником інших 31/100 часток житлового будинку [ADDRESS] є сама Позивачка, на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 17.12.2005р. На момент смерті чоловіка Позивач проживала з ним разом по [ADDRESS] , однак вони були зареєстровані за різними адресами: покійний [PERSON] - по [ADDRESS] , а [PERSON] в [ADDRESS] . Протягом шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, [PERSON] не звернулась, оскільки фактично проживала разом з чоловіком та вважала, що вона прийняла спадщину в силу приписів ст.1268 ЦК України. 09.04.2025р. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Олійник Л.М. із заявою про вступ до спадщини та видачу їй свідоцтва, однак Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.04.2025р. за вих. № 90/02-31 їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва у зв`язку з тим, що нею пропущено 6-й місячний строк для подання відповідної заяви, а докази постійного проживання за однією адреси в матеріалах спадкової справи відсутні. Ухвалою суду від 12.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 08.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник, підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити. Позивачка пояснила, що постійно проживала зв своїм чоловіком померлим [PERSON] з моменту реєстрації шлюбу, просто були прописані за різними адресами, про це можуть підтвердити також свідки. У судове засідання відповідач не з`явилася, до суду подав відзив, у якому представник відповідача зазначив, що позов не визнає та не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути без її участі. Відзив обгрунтований тим, що позивачка не довела факту спільного проживання разом із померлим. А щодо позовної вимоги про визнання права власності в порядку спадкування зазначали, що ця вимога є передчасною, позаяк немає доказів перешкод в оформленні такого права. У судовому засіданні були допитаний свідок [PERSON] . Заслухавши пояснення та доводи позивача і його представника, узявши до уваги невизнання відповідачем позову та пояснення допитаного в судовому засіданні свідка, досліджених письмових доказів, суд дійшов наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). За загальним правилом, визначеним статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін. Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частинапершастатті76 ЦПК України). Відповідно до статті89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] помер чоловік - [PERSON] , після якого залишилася спадщина у вигляді 69/100 (шістдесят дев`ять сотих) частин житлового будинку [ADDRESS] , який належав померлому на підставі рішення Московського районного народного суду по справі № 142 та Ухвали Московського районного суду м. Харкова від 30.04.1999р. по справі № 2-142. Власником інших 31/100 часток житлового будинку [ADDRESS] є сама Позивачка, на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 17.12.2005р. На момент смерті чоловіка Позивач проживала з ним разом по [ADDRESS] , однак вони були зареєстровані за різними адресами: покійний [PERSON] - по [ADDRESS] , а [PERSON] в [ADDRESS] . Протягом шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, [PERSON] не звернулась, оскільки фактично проживала разом з чоловіком та вважала, що вона прийняла спадщину в силу приписів ст.1268 ЦК України. 09.04.2025р. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Олійник Л.М. із заявою про вступ до спадщини та видачу їй свідоцтва, однак Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.04.2025р. за вих. № 90/02-31 їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва у зв`язку з тим, що нею пропущено 6-й місячний строк для подання відповідної заяви, а докази постійного проживання за однією адреси в матеріалах спадкової справи відсутні. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою позивачки та проживає у сусідньому з нею будинку по [ADDRESS] , і з того часу як вона переїхала у свій будинок (2012 рік), вона бачила що позивачка постійно мешкала зі своїм померлим чоловіком [PERSON] у будинку [ADDRESS] , де проживає і зараз після смерті свого чоловіка. Показання свідка узгоджуються із поясненнями позивачки та доказами, що містяться в матеріалах справи. Крім того, факт постійного проживання підтверджується актом про фактичне місце проживання позивачки з померлим чоловіком за адресою [ADDRESS] (а.с. 23), копіями квитанцій про сплату комунальних послуг (а.с. 24-25), висновком щодо ненасильницької смерті (а.с. 26), які узгоджуються між собою та не суперечать іншим доказам у справі. Відповідно до ч. 1-2 статті 315 ЦПК Україниу судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина Третя Статті 1268 ЦК України Вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частинитретьоїстатті1268 ЦК Українивикладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року в справі № 569/15147/17; від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц; від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статт і33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року в справі № 175/4514/20. Ураховуючи фактичні обставини справи, які були підтверджені в судовому засідання як письмовими доказами, так і показаннями допитаного в судовому засіданні свідка, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання факту постійного проживання позивачки разом із померлим за період з 2005 року по [INFO] . У частині заявленої вимоги про визнання права власності на спадкове майно, суд ураховує наступне. Частиною першою статті 1280 ЦК України встановлено якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Згідно із частинами першої другої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Статтею 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до статті 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить у порядку спадкування до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, видається свідоцтво про право на спадщину. Статтею 68 Закону України «Про нотаріат» регламентовано, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Тобто, відповідно до Закону України «Про нотаріат» оформлення спадкових прав з видачею свідоцтва про право на спадщину здійснюють нотаріуси. Як було встановлено судом, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Олійник Л.М. із заявою про вступ до спадщини та видачу їй свідоцтва, однак Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.04.2025р. за вих. № 90/02-31 їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва у зв`язку з тим, що нею пропущено 6-й місячний строк для подання відповідної заяви, а докази постійного проживання за однією адреси в матеріалах спадкової справи відсутні. Наразі суд дійшов висновку, що вимога позивача про встановлення факту постійного проживання позивача зі своїм чоловіком до дня його смерті є доведеною та підлягає задоволенню, що є підставою для звернення позивача до нотаріуса для оформлення спадкових прав. Суд звертає увагу позивача, що суди розглядають спори з приводу захисту спадкових прав у разі їх порушення, оспорення чи/та невизнання (ч.1 ст.4 ЦПК України) і оформлення спадщини через визнання права власності судом допускається, але тільки за умови, якщо це право не можна захистити в нотаріальному порядку. Уданій справі доказів того, що для позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав з інших підстав, аніж ті, які вказані в постанові нотаріуса та, які вирішені наразі судом, суду не надано. Зазначене вказує на відсутність перешкод для оформлення позивачем спадкових прав в нотаріальному порядку, ураховуючи встановлення судом факту її спільного постійного проживання зі спадкодавцем, та передчасне звернення до суду з даною вимогою, а відтак і на необґрунтованість та недоведеність позову в цій частині. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що позов в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] на 69/100 частин житлового будинку [ADDRESS] задоволенню не підлягає і такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яку він висловив у постанові від 22 вересня 2021 року у справі№227/3750/19. На підставі викладеного та

Outcome: partial