Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що [INFO] помер брат позивача [PERSON] , якого він до смерті доглядав та поховав за власні кошти. Після його смерті залишилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Бажаючи оформити спадкове майно, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак отримав відмову у зв`язку з наявністю заповіту на іншого спадкоємця. Зі змісту наявного заповіту стало відомо, що все своє майно спадкодавець заповів [PERSON] . Впродовж останніх років життя, спадкодавець перебував у повній залежності від допомоги та турботи позивача, оскільки зловживав алкоголем. Для нього брат був єдиною людиною, яка забезпечувала продуктами, одягом, оплачувала комунальні послуги, організовувала лікування та робила все можливе, щоб полегшити його стан. Навіть перебуваючи на військовій службі та виконуючи свій обов`язок із захисту України, позивач знаходив час, можливість і ресурси, щоб підтримувати брата та дбати про нього. Після смерті спадкодавця саме позивач організував поховання, взяв на себе всі витрати та встановив надгробний пам`ятник, зберігаючи пам`ять про нього. Тим більш болісним і несправедливим стало для позивача дізнатися, що існує заповіт на користь сторонньої особи, яка за життя спадкодавця не зробила жодного кроку для допомоги, не підтримувала його в складні часи, не провідувала та навіть не виявляла елементарної людської участі. Така ситуація виглядає не лише юридично сумнівною, але й глибоко суперечить моральним засадам, адже позивач - єдина близька людина спадкодавця, яка, ризикуючи власним життям на фронті, не полишила брата напризволяще, тоді як [PERSON] був повністю відсутній у його житті. За таких обставин змушений звернутися до суду з даною позовною заявою та просить визнати заповіт недійсним та визнати за ним право власності на спадкове майно. Ухвалою суду від 18.08.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 22.09.2025 року відповідач [PERSON] через систему «Електронний суд» направив до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає наступне. Представник позивача у своїй заяві посилається на те, що померлий, тобто дідусь відповідача - [PERSON] , перебував на повному утриманні позивача, у зв`язку з тривалим вживанням алкоголю, погіршенням здоров`я та фактичною непрацездатністю. Щодо стану здоров`я та залежності спадкодавця, представник позивача вказує, що на момент складання заповіту спадкодавець систематично зловживав алкоголем, мав ознаки хронічної алкогольної інтоксикації. В свою чергу відповідач просить суд звернути увагу на те, що заповіт був складений у 2022 році, а також сам факт вживання алкоголю не робить людину недієздатною чи непрацездатною. Вважає, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Заповіт, який оскаржує позивач, відповідає вимогам Закону, [PERSON] не був визнаний недієздатним чи обмежено дієздатним, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що заповідач на момент складання оспорюваного заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а також не підписував оспорюваний заповіт. Як вбачається із тексту заповіту, при посвідчені заповіту особу заповідача було встановлено, дієздатність його перевірено, він до підписання прочитаний уголос заповідачем та власноручно ним підписаний. Враховуючи наведене вище, оскільки представником позивача не подано доказів у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України, що заповіт був підписаний не померлим, не надано до суду доказів на спростування дієздатності заповідача при складанні заповіту, та відповідно обставин, зазначених у позовній заяві щодо психічних вад заповідача, не доведено аргументи недійсності правочину, а відтак, відсутні підстави для визнання спірного заповіту недійсним, а тому у задоволенні позовних вимог відповідач просить відмовити. Позовні вимоги вважає необґрунтованими, а спірний заповіт таким, що відповідав волі спадкодавця і вчинений з дотриманням вимог закону. 23.09.2025 від представника позивача [PERSON] , через канцелярію суду надійшло заперечення на відзив на позовну заяву, в якому з твердженням відповідача не погоджується, з огляду на таке: на момент складання спірного заповіту [PERSON] дійсно тривалий час страждав на хронічне захворювання, мав залежність від алкоголю, що підтверджується свідченнями сусідів і родичів. Внаслідок цього він був фактично непрацездатним і перебував на повному утриманні позивача. Формальне визнання особи недієздатною судом, не є єдиною підставою для встановлення факту відсутності у неї здатності усвідомлювати значення своїх дій. Щодо волевиявлення заповідача, предстаник позивача зазначає, що ч. 2 статті 1257 ЦК України встановлює, що заповіт може бути визнаний судом недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У даному випадку саме такі обставини мали місце, оскільки через хворобу, залежність та погіршення психоемоційного стану, брат позивача не був здатний вільно і усвідомлено розпоряджатися своїм майном. Щодо перевірки дієздатності нотаріусом, посилання відповідача на те, що нотаріус «перевірив дієздатність» є необгрунтованим, адже нотаріус не є лікарем та не проводить спеціальних медичних обстежень. Формальна наявність підпису в заповіті не може свідчити про наявність внутрішньої волі заповідача, якщо фактично він перебував у стані хвороби та залежності. Саме факт відсутності такої вільної волі і є підставою для визнання заповіту недійсним. Позивач, після смерті брата [PERSON] , як особа, що фактично доглядала за ним та несла витрати на поховання, уже встановив йому надгробний пам`ятник на місці поховання. Це свідчить про реальне виконання ним обов`язків, які традиційно покладаються на найближчих членів сім`ї, та додатково підтверджує їх тісні зв`язки з померлим. Таким чином, намагання відповідача заперечити права позивача на спадкування виглядають ще більш безпідставними. Доводи відповідача не спростовують обставин, викладених у позовній заяві. Натомість, матеріали справи свідчать, що спірний заповіт був складений у стані, коли спадкодавець не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Це є підставою для визнання заповіту недійсним відповідно до ст.ст. 215, 225, 1257 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, просить прийняти дані заперечення до розгляду та відмовити у врахуванні доводів, викладених у відзиві відповідача, як безпідставних та необгрунтованих, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 14.10.2025 представник Лисянської державної нотаріальної контори- Любчич Ф.І., надав суду заперечення на позовну заяву про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно, в якому зазначає наступне. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. У ст. 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як вказано у частині першій та другій статті 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Заповіт, як остання воля особи, стосується її розпорядження на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права на спадкування, визначення обсягу спадщини. що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування. При цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право здійснюсться нею вільно, на власний розсуд. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцим спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Посилання на те, що на момент складання заповіту заповідач систематично зловжива алкоголем, мав ознаки хронічної алкогольної інтоксикації в позовній заяві жодним чином не підтверджено, ні медичними документами, ні іншими документами передбаченим діючим законодавством. Представник позивача стверджує в позовній заяві, що смерть настала від хвороб спричиненої алкогольною залежністю, проте в лікарському свідоцтві про причину смерті №68 від 22.11.2023 року, виданому Лисянською територіальною лікарнею Лисянської селищної ради зазначено, що причиною смерті є тромбоембонія легеневої артерії. Якщо позивач та його представник в своєму позові хочуть, щоб суд визнав заповіт недійсним, то слід враховувати, що дане питання передбачено ст. 1257 ЦК України де зазначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Що стосується повної цивільної дієздатності, то ст. 34 ЦК України - повну цивіль дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). У відповідності до ч.1 ст. 36 ЦК України, суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на здатність усвідомлювати значення своїх дій, та (або) керувати ними. Згідно ч.1 ст.37 ЦК України над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, встановлюється піклування. Згідно ч.1 ст.40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішення суду. Про це згідно ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки і піклування. Такі рішення суду у матеріалах справи відсутні. У запереченнях поданих представником позивача знову повторюються загальні фрази позовної заяви без будь-яких письмових чи інших передбачених законодавством доказів. У п.3 заперечень щодо перевірки дієздатності нотаріусом, представник позивача посилається на те, що нотаріус не є лікарем та не проводить спеціальних медичних обстежень, свідчить про незнання законодавства в цьому питанню, оскільки тільки суд може обмежити дієздатність фізичної особи, про що було зазначено вище. Діючим законодавством зокрема ст. 44 Закону України «Про нотаріат» та главою «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» зазначено, що дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів і передбачених ст.43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії, у здатності особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. Заповідач був на прийомі у нотаріуса в кінці березня 2022 року, де з ним проведена розмова. За вчиненням правочину заповідач звернувся 05.04.2022 року, надавши довідку від лікаря психіатра, датовану 01.04.2022 року, отже з моменту першої бесіди нотаріусом до складання заповіту пройшло більше п`яти днів. Тобто, у заповідача був час обдумати свої дії і прийняти відповідне рішення. Крім того, в запереченнях поданих представником позивача до суду 22.09.2025 року, відмічено, що заповідач був непрацездатним і перебував на утриманні позивача, проте знову таки, як і в самій позовній заяві жодних доказів суду не надано, крім світлини з місця поховання та накладної на придбані речі для поховання. До того ж, брат проживав у Житомирській області, більше як за 300 км, не міг здіснювати постійний догляд, але якщо заповідач дійсно потребував опіки або піклування, то у відповідності до ст. 57 ЦК України особа, якій стало відомо про фізичну особу, яка потребує опіки або піклування, зобов`язана негайно повідомити про це органи опіки та піклування. Позивач цього не зробив. Документи від органу опіки та піклування про підтвердження цього факту відсутні. Виходячи з вищевикладеного, вважає, що діючим законодавством дане питання достатньо врегульоване. Сама позовна заява містить загальні фрази, без надання суду будь-яких необхідних доказів, з якої так і не зрозуміло про що позов, про відшкодування витрат на поховання і за встановлення надгробного пам`ятника чи визнання заповіту недійсним. До того ж викликає сумнів і сама позовна заява, підписана ніби самим позивачем, адже підписи в договорі №124 від 13.08.2025 року, копії нотаріально засвідченої довіреності та підпис в паспорті (копії) позивача дуже різняться. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтвержуватись іншими засобами доказування. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed