Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 181 017,07 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення суду та постанови Київського апеляційного суду від 13.01.2022 р. відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] (який продовжує навчання) у розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно до досягнення дитиною 23-річного віку. Через неналежне виконання обов`язку виникла заборгованість, що стала підставою для нарахування пені. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Відповідач подав відзив, у якому позов не визнав. Свою позицію обґрунтував тим, що заборгованість виникла не з його вини, а внаслідок збігу тяжких обставин: Втрата роботи через воєнний стан. Тривала непрацездатність через відкритий перелом ноги (грудень 2023 - червень 2024).Наявність хронічних захворювань (гіпертонія II ст.).Необхідність здійснення постійного стороннього догляду за батьком - особою з інвалідністю I групи, за що відповідач отримує єдиний дохід у вигляді соціальної допомоги. Також зазначив, що майже вся сума основної заборгованості вже погашена. Позивач у відповіді на відзив заперечила проти доводів відповідача, вказавши на преюдиційність фактів, встановлених рішенням Святошинського районного м. Києва від 25.12.2023 у справі №759/13802/22, яким відповідачу вже було відмовлено у звільненні від заборгованості з тих самих підстав. Також наголосила на суперечливій поведінці відповідача, який знаходив кошти на правничу допомогу та великі разові виплати аліментів готівкою, що спростовує його заяви про повну відсутність доходів. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.09.2021 з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки доходів до досягнення ним 23 років. На примусовому виконанні у Святошинському ВДВС перебуває виконавче провадження [NUMBER]. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості від 25.08.2025 р., виданою державним виконавцем, загальна сума нарахованих аліментів за період з червня 2021 р. по серпень 2025 р. склала 268 428,75 грн. Фактично сплачено відповідачем - 264 502,00 грн. Станом на 25.08.2025 р. заборгованість становить 3 926,75 грн. Судом встановлено, що постановою від 02.07.2024 р. на відповідача накладено штраф у розмірі 55 391,18 грн. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61?19815сво19), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23)). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23)). Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 181 СК України). Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. З урахуванням принципу розумності, оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розміру заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21)). Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України). У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Розглянувши аргументи Відповідача щодо відсутності його вини, суд ставиться до них критично. Встановлено, що заборгованість почала виникати з червня 2021 року, тоді як посилання на травму ноги стосуються лише періоду з грудня 2023 року. Таким чином, протягом більше ніж 2-х років Відповідач не мав жодних об`єктивних перешкод для виконання зобов`язань. Щодо догляду за батьком, суд зазначає, що аліменти на дитину мають пріоритетний характер, а вибір Відповідача на користь неоплачуваної діяльності (догляду) не може відбуватися за рахунок інтересів дитини. Факт сплати Відповідачем у березні 2025 року одноразово 174 500 грн спростовує твердження про його абсолютну майнову неспроможність протягом попередніх років та підтверджує наявність у нього ресурсів, які він приховував від стягувача. Суд вважає вину Відповідача доведеною у формі недбалості та свідомого ігнорування виконання судового рішення. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.12.2023 (справа №759/13802/22) Відповідачу вже було відмовлено у звільненні від сплати заборгованості та зменшенні розміру аліментів. Суд тоді вже надавав оцінку стану здоров`я відповідача та ситуації з його батьком. Відповідно до закону, ці обставини вже судом розглядалися і не визнані судом як такі, що звільняють від обов`язку утримання дитини. Суд погоджується з аргументами позивача про суперечливість доводів відповідача. Останній стверджує про повну непрацездатність, проте одночасно надає документи про здійснення активного догляду за батьком на непрофесійній основі (що потребує фізичних зусиль), сплачує готівкою 19 700 грн аліментів у березні 2025 року. Вказане свідчить про те, що відповідач має джерела доходів, які він приховує від державного виконавця, та вибірково виконує зобов`язання, що підтверджує наявність його вини у виникненні заборгованості. Суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок. Суд погоджується з розрахунком позивача. Відповідно до закону, розмір пені не може перевищувати 100% заборгованості. Також судом враховано положення ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»: оскільки на відповідача державним виконавцем вже було накладено штраф у розмірі 55 391,18 грн, максимальний розмір пені має бути скоригований на цю суму. Заявлена до стягнення сума 181 017,07 грн відповідає вимогам закону, є арифметично правильною та не перевищує розмір основної заборгованості за відповідні періоди. Оскільки факт прострочення встановлено, а вина відповідача доведена у формі недбалості та свідомого ігнорування виконання судового рішення, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved