Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Народицької селищної ради Житомирської області та просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 87 від 01 березня 2016 року, кадастровий номер 1108415318237:01:001:0008, та скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, площею 0,6557 га, кадастровий номер 1823755:01:001:0008, здійснену на підставі рішення державного реєстратора управління економічного розвитку і торгівлі Народицької районної державної адміністрації Житомирської області Казьмірик Рози Іванівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про інше речове право 17863872, дата державної реєстрації 01 грудня 2016 року, мотивуючи тим, що не підписував договір оренди землі, а тому було відсутнє його волевиявлення на укладення відповідного договору, з цієї ж причини вважає, що державна реєстрація права оренди є незаконною та її слід скасувати. 23 квітня 2025 року представник відповідача через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, у якому просив в задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що позивач є власником нерухомого, що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером 1823755:01:001:0008, яка перебуває у комунальній власності відповідача. Оскільки використання земельної ділянки є платним, відповідачем було розроблено проєкт договору оренди та надіслано його на підписання позивачу. Після повернення договору оренди з підписом позивача, його було подано для проведення державної реєстрації державному реєстратору. Твердження позивача про те, що він не підписував договір оренди землі не відповідає дійсності, оскільки, окрім договору, останній підписував додаткову угоду до даного договору, якою було зменшено розмір орендної плати. Додатковим доказом дійсності правочину та визнання позивачем факту укладання договору є сплата орендної плати у 2016 році до бюджету територіальної громади в сумі 18391 гривня 55 копійок. 28 квітня 2025 року позивач через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, у якій навів міркування та заперечення щодо обставин, викладених у відзиві на позовну заяву. 05 травня 2025 року представник відповідача через систему «Електронний суд» подав заперечення (відповідь на відзив), у якому просив в задоволенні позову відмовити та зазначив доводи на спростування обставин, викладених позивачем у відповіді на відзив. 24 червня 2025 року позивач надіслав на електронну адресу суду та через систему «Електронний суд» аналогічні за змістом доповнення до матеріалів справи, у яких виклав додаткові міркування щодо обставин позовної заяви. 14 липня 2025 року позивач через систему «Електронний суд» подав доповнення до матеріалів справи, тотожні за змістом до доповнень, поданих ним 24 червня 2025 року. 21 жовтня 2025 року представник відповідача через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення у справі, у яких просив в задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 11 липня 2025 року було задоволено клопотання позивача та витребувано у Народицької селищної ради Житомирської області оригінал договору оренди земельної ділянки № 87, укладеного між [PERSON] та Народицькою селищною радою Коростенського району Житомирської області 01 березня 2016 року. 17 липня 2025 року з Народицької селищної ради Житомирської області надійшло повідомлення про неможливість надання оригіналу письмового документа у зв`язку з його втратою. Ухвалою суду від 21 жовтня 2025 року було задоволено клопотання позивача та витребувано у Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області реєстраційну справу щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки, розташованої в селише [ADDRESS] , здійсненої державним реєстратором управління економічного розвитку і торгівлі Народицької районної державної адміністрації Житомирської області Казьмірик Розою Іванівною 01 грудня 2016 року. 08 грудня 2025 року з Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області надійшло повідомлення про неможливість надання реєстраційної справи у зв`язку з її втратою, до повідомлення долучено копію акту №1 про нестачу справ (документів) від 05 листопада 2025 року . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та пояснив, що в 2014 році придбав у власність нежитлову будівлю по [ADDRESS] з метою здійснення підприємницької діяльності по виробництву дерев`яної тари, та звернувся до Народицької селищної ради щодо придбання земельної ділянки, на якій розташовувалась належна йому нежитлова будівля. Представник селищної ради повідомив його про можливість викупу земельної ділянки та запропонував спочатку оформити орендні відносини й виготовити технічну документацію для оформлення відповідних речових прав. 01 січня 2016 року між ним та відповідачем було укладено попередній договір оренди землі №83 щодо оренди земельної ділянки по [ADDRESS] , площею 700 кв.м. Після виготовлення технічної документації та відведення земельної ділянки йому повідомили про неможливість її викупу, оскільки земельна ділянка знаходиться в Чорнобильській зоні, відносно якої встановлено спеціальний режим використання земель. Зрештою контактна особа відповідача запропонувала укласти договір оренди земельної ділянки на постійний основі строком на 49 років, надавши йому на підписання два примірники договору оренди № 87 від 01 березня 2016 року, які досі зберігаються у нього, однак він не мав наміру укладати договір оренди та не підписував його, оскільки не погоджувався зі збільшеною площею земельної ділянки та нормативно-грошовою оцінкою земельної ділянки, які були зазначені у технічній документації. Про існування договору оренди землі № 87 від 01 березня 2016 року та проведення державної реєстрації за ним права оренди землі він дізнався в 2019 році, отримавши податкове повідомлення-рішення про нарахування йому податку за орендною платою за землю. Також в 2019 році він звернувся до відповідача з приводу надання йому примірника договору оренди землі та акту прийому-передачі земельної ділянки з кадастровим номером 1823755:01:001:0008, на що йому було надано копії відповідних запитуваних документів, у текстах яких були наявні підроблені, а не справжні підписи орендаря [PERSON] . Вважає, що договір оренди землі є неукладеним та не набув чинності, оскільки він його не підписував, не засвідчив свого волевиявлення та згоди на укладання договору. Також акцентував увагу суду на тому, що підроблений договір оренди був наданий відповідачем на державну реєстрацію, що свідчить про неправомірність вчинення реєстраційних дій та неможливості подальшого виникнення речового права. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував з мотивів, викладених у відзиві на позов та додаткових поясненнях, також зазначив, що позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували обставини, наведені ним на обґрунтування позовних вимог. Окрім цього, вважає, що позивач, будучи власником нерухомого майна, що розташоване на вказаній вище земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності відповідача, та розуміючи, що її використання є платним, поданим до суду позовом позивач намагається ухилитися від виконання договірних зобов`язань та сплати орендної плати. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач є власником нежитлової будівлі плющівки-гаражу-цеху рідких дріжджів, площею 655, 8 кв.м., розташованої по [ADDRESS] . 01 січня 2016 року між Народицькою селищною радою та [PERSON] було укладено попередній договір оренди землі №83, за умовами якого останньому на підставі рішення Народицької селищної ради від 21 грудня 2015 року №103 було надано в строкове платне користування земельну ділянку для промислового використання, площею 700 кв.м., яка знаходиться по [ADDRESS] . Цей договір діє до оформлення технічної документації або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та укладання, реєстрації основного договору оренди. Згідно з актом прийому-передачі земельної ділянки, який є додатком до попереднього договору оренди, 01 січня 2016 року Народицька селищна рада передала, а [PERSON] прийняв земельну ділянку, обумовлену попереднім договором. 01 березня 2016 року між Народицькою селищною радою та [PERSON] було укладено договір оренди землі №87, згідно з яким позивач на основі рішення третьої сесії Народицької селищної ради від 24 лютого 2016 року №132 прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, площею 0,6557 га, кадастровий номер 1823755:01:001:0008, що знаходиться по [ADDRESS] . Цього ж дня на підставі акту прийому-передачі земельної ділянки, який є додатком до договору оренди, уповноважена особа відповідача передала, а позивач прийняв земельну ділянку, площею 0,6557 га, що знаходиться по [ADDRESS] . 01 червня 2016 року між Народицькою селищною радою та [PERSON] було укладено додаткову угоду №156 до договору оренди землі від 01 березня 2016 року, яка є невід`ємною частиною зазначеного договору оренди, та якою внесено зміни до пункту 9 договору оренди землі щодо розміру орендної плати. Відповідно до офіційно оприлюдненого розпорядження Народицького селищного голови від 19 лютого 2016 року №6-од «Про перейменування вулиць в населених пунктах Народицької селищної ради» вулицю Леніна селища Народичі Коростенського району Житомирської області перейменовано на вулицю Свято-Миколаївську. 01 грудня 2016 року держаний реєстратор управління економічного розвитку і торгівлі Народицької селищної районної державної адміністрації Житомирської області Казьмірик Роза Іванівна вчинила державну реєстрацію права оренди земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, площею 0,6557 га, кадастровий номер 1823755:01:001:0008, що знаходиться по [ADDRESS] , номер запису про інше речове право 17863872, на підставі договору оренди землі №87, укладеного 01 березня 2016 року. Вказані обставини підтверджуються копіями Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №31210279 від 18 грудня 2014 року (т.1 а.с. 158), попереднього договору оренди землі №83 від 01 січня 2016 року з додатками (Розрахунком розміру орендної плати, Актом прийому передачі земельної ділянки) (т.1 а.с. 164-167), договору оренди землі №87 від 01 березня 2016 року з додатками (Розрахунком розміру орендної плати, Актом прийому передачі земельної ділянки) (т.1 а.с. 4-7), додаткової угоди №156 від 01 червня 2016 року до договору оренди землі (т.1 а.с. 63), Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №419621450 від 26 березня 2025 року (т.1 а.с. 30-31). З копії довідки відділу фінансів Народицької селищної ради №35/02-11/2 від 15 квітня 2025 року (т.1 а.с. 64), платіжних доручень №86, 103, 129 (т.1 а.с. 144) убачається, що «ДАТ ЛТД ТОВ» сплатило сплатило від імені [PERSON] до бюджету територіальної громади орендну плату за землю протягом 2016 року, а саме: 09 червня 8648 гривень 79 копійок, 23 листопада 5059 гривень 16 копійок, 21 грудня 4683 гривні 60 копійок, а всього на суму 18391 гривня 55 копійок. Обмірковуючи правомірність та обґрунтованість вимог позивача, суд зважає на таке. Кожна особа згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї самої статті). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частини 3, 4 статті 203 ЦК України). Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину й визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У частині першій статті 627 ЦК зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Аналогічне визначення права оренди земельної ділянки закріплено також статтею 1 Закону України «Про оренду землі», яким також урегульовано процедуру укладення, вимоги та припинення договору оренди землі. У статті 6 Закону України «Про оренду землі» зазначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з частиною першою статті 14 указаного Закону договір оренди землі укладається в письмовій формі. Мотивуючи свої вимоги, позивач зазначив, що не мав волевиявлення укладати договір оренди вказаної ним земельної ділянки, та не підписував такого договору. Суд вважає непереконливими ці твердження позивача з огляду на таке. 06 листопада 2019 року за зверненням [PERSON] Народицька селищна рада надала йому копію договору оренди землі та акту прийому-передачі земельної ділянки, які містили підписи сторін договору, та копії яких позивач долучив до позовної заяви (т.1. а.с.3-7). Під час судового розгляду цієї цивільної справи Народицька селищна рада Житомирської області та Коростенська районна державна адміністрація Житомирської області листами від 17 липня та 08 грудня 2025 року повідомили, що оригінал договору оренди землі №87 від 01 березня 2016 року та реєстраційну справу щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки, розташованої в селише Народичі, [ADDRESS] було втрачено у зв`язку з перебуванням протягом періоду з 28 лютого по 20 березня 2022 року у приміщенні Народицької селищної ради військовослужбовців Збройних Сил України. Вказана обставина позбавляє суд можливості призначити почеркознавчу експертизу для підтвердження або спростування тверджень позивача про те, що підпис на договорі проставлено іншою особою. Однак, судом було встановлено й не заперечувалось позивачем, що 01 червня 2016 року між Народицькою селищною радою та [PERSON] було укладено додаткову угоду №156 до договору оренди землі від 01 березня 2016 року, яка є невід`ємною частиною зазначеного договору оренди, та якою внесено зміни до пункту 9 договору оренди землі щодо розміру орендної плати. Також позивач підтвердив факт сплати в 2016 році орендної плати в бюджет територіальної громади в сумі 18391 гривня 55 копійок. Тобто, поведінка позивача щодо використання земельної ділянки та сплати за неї орендної плати свідчить про те, що укладання договору оренди земельної ділянки могло відповідати волевиявленню останнього. Отже, суд не вбачає підстав для визнання оспорюваного договору оренди земельної ділянки недійсним з тих підстав, що волевиявлення позивача не було вільним або не відповідало його внутрішній волі. Разом з цим, суд зважає на таке. Частиною 1 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з частиною 1 статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. .Земельна ділянка з кадастровим номером 1108415318237:01:001:0008, договір оренди щодо якої просить скасувати позивач, розташована на території селища Народичі Коростенського району Житомирської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи, що є Додатком №1 до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 р. №106, є зоною безумовного (обов`язкового) відселення. Пунктом «є» частини четвертої статті 84 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність. Абзацом сьомим частини другої статті 12 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що у зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення заборонене ведення сільськогосподарської, лісогосподарської, виробничої та іншої діяльності, а також будівництво без спеціального дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері управління зоною відчуження та зоною безумовного (обов`язкового) відселення, (у тому числі будівництво ядерних установок і об`єктів, призначених для поводження з радіоактивними відходами, які мають загальнодержавне значення) Проаналізувавши наведені вище правові норми, суд дійшов переконання, що укладення договору, предметом якого була передача в строкове платне користування земельної ділянки, розташованої в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, для розміщення та експлуатації на ній основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, суперечить законодавству, чинному на момент його укладання. Частиною 2 статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року у справі №656/241/19-ц (провадження N 61-1936св21) зазначено, що "у частині другій статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. […] Згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. […] Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судових рішень у цій справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. […] Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц. […] Суд першої інстанції, з висновкам якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, надавши належну оцінку заявленим позивачем позовним вимогам, правильно виходив із того, що права позивача підлягають захисту та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №914/2350/18 (914/608/20) (провадження N 12-83гс21) зазначено, що "з урахуванням конкретних обставин справи та положень абзаців другого та третього частини третьої статті 26 Закону N 1952-ІVзадоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами). На підставі викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі №545/1883/20, про те, що задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності призведе до відновлення порушених прав позивача і не потребує для застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі №910/14224/20 (провадження N 12-20гс22) зазначено, що "згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права чи інтересу та припинення дій, які порушують це право або інтерес. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу в потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. При цьому правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги". Отже, у цій цивільній справі право позивача підлягає судовому захисту за його позовом шляхом скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки. На підставі викладеного, суд дійшов переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, а в решті позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Позивач сплатив судовий збір в сумі 2422 гривень 40 копійок, за правилами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 1211 гривень 20 копійок.

Outcome: partial