Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

представник позивачки [PERSON] адвокат Яциник В.В. звернувся до Городоцького районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] , в якому просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь позивачки інфляційні втрати та 3% річних за період з 31 липня 2021 року по 30 червня 2025 року в сумі 117 972 (сто сімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн. 40 коп. за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Позовну заяву мотивує тим, що 13 серпня 2017 року близько 22 год. 00 хв. на об`їзній дорозі міста Городок, біля повороту на село Артищів Городоцького району Львівської області Смерека В.В., керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21011», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по другорядній дорозі з села Артищів Городоцького району Львівської області, не надав перевагу автомобілю «Fiat Freemont», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, та здійснив ДТП. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, позивачці та пасажирам, як одного автомобіля так і іншого, було завдано легких тілесних ушкоджень. Окрім того, позивачці було завдано матеріальних збитків. Після прибуття на місце ДТП працівників Городоцького ВП, було встановлено, що відповідач керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та в подальшому цей факт був підтверджений постановою Городоцького районного суду Львівської області від 29 серпня 2017 року. Відповідача визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Наступного дня після ДТП Городоцьким ВП було внесено відомості до ЄРДР за № 12016140180000673 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, яке, 25 вересня 2017 року, постановою заступника начальника Городоцького ВП - закрито. Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 22 червня 2018 року з [PERSON] стягнуто матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП в сумі 157 299 (сто п`ятдесят сім тисяч двісті дев`яносто дев`ять) грн. 17 коп.; 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди та 4 324 (чоти тисячі триста двадцять чотири) грн. 10 коп. судових витрат, однак відповідач рішення суду належно не виконує, суму грошового відшкодування, в тому числі після ухвалення судових рішень 13 травня 2020 року та 30 грудня 2021 року - не погашає, тому просив стягнути з відповідача на користь позивачки інфляційні втрати та 3% річних за період з 31 липня 2021 року по 30 червня 2025 року. Представник позивачки адвокат Яциник В.В. в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву, в якій позов підтримав з мотивів, наведених у заяві, просив про розгляд справи без його участі та участі позивачки, заперечень щодо заочного розгляду справи не висловив. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належно, причини неявки суд не повідомив. Згідно частиною першою статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, за відсутності заперечень позивача, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Відповідно до частини другої статті247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оглянувши заяву представника позивачки, надані докази в їх сукупності, суд приходить переконання про розгляд справи у відсутності сторін за наявними доказами та про задоволення позову з наступних підстав. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина третя статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першоїстатті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (частини 1-4 статті 77 ЦПК України). Частина перша статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 13 серпня 2017 року, о 21 год. 00 хв. на об`їзній дорозі міста Городок, біля села Артищів Городоцького району Львівської області, відбулося зіткнення транспортних засобів (ДТП) за участю автомобіля марки «Fiat Freemont», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «ВАЗ 21011», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідача визнано винуватим у вчиненні правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 14 серпня 2017 року Городоцьким ВП було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016140180000673 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, 25 вересня 2017 року постановою заступника начальника Городоцького ВП кримінальне провадження закрито. Постановою судді Городоцького районного суду Львівської області від 17 жовтня 2017 року, [PERSON] визнано винуватим у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 22 червня 2018 року, яке набрало законної сили 01 серпня 2018 року, з [PERSON] на користь [PERSON] , стягнуто матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 157 299 (сто п`ятдесят сім тисяч двісті дев`яносто дев`ять) грн. 17 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. та судові витрати у розмірі 4 324 грн. 10 коп. Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 13 травня 2020 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто інфляційні втрати та 3% річних за період з 14 серпня 2017 року по 31 травня 2019 року в сумі 43 932 (сорок три тисячі дев`ятсот тридцять дві) грн. 87 коп. Крім цього, рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 30 грудня 2021 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто інфляційні втрати та 3% річних за період з 01 червня 2019 року по 30 липня 2021 року в сумі 29 275 (двадцять дев`ять тисяч двісті сімдесят п`ять) грн. 25 коп. За частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Як убачається із відповіді головного державного виконавця Городоцького ВДВС Н.Галевич № 19158 від 13 серпня 2025 року, на виконанні у Городоцькому відділі державної виконавчої служби Львівського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження АСBП57991001 з примусового виконання: виконавчого листа № 2/441/433/2018 від 01 серпня 2018 року, виданого Городоцьким районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат у розмірі 4 324 грн. 10 коп.; виконавчого листа № 2/441/233/2018 від 01 серпня 2018 року, виданого Городоцьким районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 5 000 грн. 00 коп.; виконавчого листа № 2/441/433/2018 від 01 серпня 2018 року, виданого Городоцьким районним судом про стягнення з [PERSON] на корить [PERSON] матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 157 299 грн. 17 коп. За період з січня 2019 року по 13 серпня 2025 року з боржника стягнуто 7 286 грн. 05 коп. заборгованості по виконавчому листу № 2/441/433/2018 від 01 серпня 2018 року, виданому Городоцьким районним судом та перераховано стягувачу 2 076 грн. 90 коп. 14 лютого 2019 року, згідно платіжного доручення № 318; 2 076 грн. 90 коп. 15 березня 2019 року, згідно платіжного доручення № 756; 1 932 грн. 00 коп. 17 січня 2019 року, згідно платіжного доручення № 80; 1 200 грн. 25 коп. 28 березня 2019 року, згідно платіжного доручення № 979. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Грошове зобов`язання відповідача перед позивачкою виникло в момент завдання матеріальної та моральної шкоди позивачці, а саме 13 серпня 2017 року. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Заперечень проти вказаних обставин відповідачем не подано, доказів на підтвердження виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, відповідачем також суду не представлено, як і не подано доказів, які б вказували на те, що відповідач у будь який спосіб оскаржив процесуальні дії державного виконавця, пов`язані з виконанням рішення суду. Тобто, суд виходить з того, що відповідач знав про наявність грошового зобов`язання перед позивачем, та їх не виконав, тобто допустив прострочення у виконанні грошового зобов`язання. Оскільки відповідач не довів наявності незалежних від нього поважних причин невиконання рішення суду і невиконання грошового зобов`язання, то суд при розгляді даної справи виходить з того, що рішення суду і відповідно грошове зобов`язання перед позивачем боржник (відповідач) не виконав без поважних причин. Наявності підстав для звільнення відповідача від виконання грошового зобов`язання , або підстав, які б вказували, що грошове зобов`язання ним не виконане з вини стягувача (позивача), відповідач не довів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до вимог закону. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зобов`язання, що виникло у відповідача на підставі судового рішення, є грошовим зобов`язанням, що виникло з законних підстав. Тому на правовідносини між сторонами поширюється дія статті 625 ЦК України, і в тому числі, передбачені нею наслідки. Тому позивач має право вимагати від боржника (відповідача) сплати ним на підставі статті 625 ЦК України інфляційних витрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. З поданого представником позивача розрахунку встановлено, що за період невиконання грошового зобов`язання, після ухвалення відповідних судових рішень, з 31 липня 2021 року по 30 червня 2025 року інфляційні втрати та 3% річних становлять в сумі 117 972 (сто сімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн. 40 коп. Обгрунтованих заперечень на зазначений розрахунок відповідач не надав, такого не оспорював, розрахунок проведений у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням прилюдно встановленого індексу інфляції у вказаному періоді, і судом приймається як достовірний. Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до положень статей 76-78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на те, що відповідач у судові засідання не з`являвся, відзиву на позов суду не подав, не заявив та не представив жодного заперечення заявленим представником позивачки вимогам, не підтвердив їх належними та допустимими доказами, не представив суду наявності у нього підстав для звільнення від сплати інфляційних втрат та 3% річних, а тому із вищезазначених підстав, суд вважає, що доводи представника позивачки знайшли своє підтвердження, відповідач не виконує рішення суду щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, внаслідок чого, має заборгованість. Зазначена заборгованість виникла з його вини, будь-яких доказів протилежного у ході судового розгляду справи судом не отримано. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі, і стягненню з відповідача підлягає сума нарахованих інфляційних втрат та 3% річних за весь час прострочення грошового зобов`язання, за період з 31 липня 2021 року по 30 червня 2025 року, в сумі 117 972 (сто сімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн. 40 коп. Відповідно до положень статей133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки 968 грн. 96 коп. судового збору.

Outcome: approved