Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Пінг-Понг» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 03 березня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №2045651, згідно умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 8 500 гривень, строком на 14 днів, з кінцевим терміном повернення до 17 березня 2020 року, зі сплатою процентів за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. 01 квітня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» укладений договір факторингу 01/04, згідно умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги до боржників, а ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. 13 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» укладений договір факторингу № 1/4, згідно умов якого клієнт - ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» передає (відступає) фактору - ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» приймає належні ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №1/4 від 13 грудня 2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2045651 від 03 березня 2020 року в сумі 18 785 гривень, в тому числі: 8 500 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту; 9 435 гривень - сума заборгованості за відсотками; 850 гривень - комісія. Внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань у відповідача виникла заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» за кредитним договором №2045651 від 03 березня 2020 року в розмірі 18 785 гривень, яку останнім до цього часу не погашено. Враховуючи викладене, позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 січня 2025 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено судове засідання. Згідно наказу № 70-к від 01 липня 2025 року, на виконання рішення єдиного учасника ТОВ «ФК «ПІНГ ПОНГ» № 1778 від 01 липня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг Понг» перейменовано з 01 липня 2025 року на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС». Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 серпня 2025 року змінено найменування позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Пінг-Понг» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС». Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток на останню відому адресу його реєстрації, а також відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - порталі «Судова влада». Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (ухвалює заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання без поважних причин двічі не з`явився, відзиву чи заперечень щодо позовної заяви суду не надав. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних та доказів і ухвалити за результатами її розгляду заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, надані учасниками справи докази, дослідивши їх всебічно, повно, об`єктивно, безпосередньо в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 03 березня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №2045651, згідно умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 8 500 гривень, строком на 14 днів, з кінцевим терміном повернення до 17 березня 2020 року, зі сплатою процентів за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 1.5.1 кредитного договору №2045651 від 03 березня 2020 року, комісія за надання кредиту становить 850 гривень, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно п.1.5.2 кредитного договору №2045651 від 03 березня 2020 року, проценти нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки - фіксована. Згідно п.1.6 кредитного договору №2045651 від 03 березня 2020 року, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно платіжного доручення від 03 березня 2020 року № 16066697, на виконання умов кредитного договору від 03 березня 2020 року №2045651 відповідачу перераховано 8 500 гривень. 01 квітня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» укладений договір факторингу 01/04, згідно умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги до боржників, а ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. 13 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» укладений договір факторингу № 1/4, згідно умов якого клієнт - ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» передає (відступає) фактору - ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» приймає належні ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача за кредитним договором №2045651 від 03 березня 2020 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Відповідно до п. 1.11 договору факторингу № 1/4 від 13 грудня 2021 року, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Згідно з п. 1.2 договору факторингу № 1/4 від 13 грудня 2021 року, права грошової вимоги вважаються відступленими фактору в день підписання відповідного реєстру. Відповідно до п. 3.2 договору факторингу № 1/4 від 13 грудня 2021 року, фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти в розмірі 1 000 гривень та 50 % від всіх надходжень, що будуть отримані фактором в процесі реалізації своїх прав як кредитора відносно прав вимог, що є предметом цього договору. Згідно п. 3.2.1 договору факторингу № 1/4 від 13 грудня 2021 року, першочергово 1 000 гривень фактор сплачує клієнту протягом 6 (шести) місяців з моменту підписання цього договору. Пунктом 4.2.3 договору факторингу № 1/4 від 13 грудня 2021 року передбачений обов`язок фактора сповістити боржників про укладення цього договору та відступлення прав на користь фактора. Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 1/4 від 13 грудня 2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 03 березня 2020 року №2045651 в розмірі 18 785 гривень, в тому числі: 8 500 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту; 9 435 гривень - сума заборгованості за відсотками; 850 гривень - комісія. Згідно з вимогами ст. ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Нормами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст.1048 ЦК України). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Приписами ст. 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до вимог ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 03 березня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №2045651, згідно умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 8 500 гривень, строком на 14 днів, з кінцевим терміном повернення до 17 березня 2020 року, зі сплатою процентів за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 1.5.1 кредитного договору №2045651 від 03 березня 2020 року, комісія за надання кредиту становить 850 гривень, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно п.1.5.2 кредитного договору №2045651 від 03 березня 2020 року, проценти нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки - фіксована. Згідно п.1.6 кредитного договору №2045651 від 03 березня 2020 року, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Розмір відсотків згідно з додатком №1 «Графік розрахунків» до кредитного договору №2045651 від 03 березня 2020 року встановлений в сумі 127 гривень 50 копійок. Пунктом 2.3 кредитного договору №2045651 від 03 березня 2020 року передбачено пролонгацію кредиту. Згідно п.2.3.1 кредитного договору №2045651 від 03 березня 2020 року, позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів, доступну у пропозиції відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Пунктом 2.3.2 кредитного договору №2045651 від 03 березня 2020 року визначено, що волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту та укладення угоди про це, згідно п. 6.14. Правил, підтверджується здійсненням ним відповідного платежу у спосіб, визначений п. 2.5 кредитного договору №2045651 від 03 березня 2020 року. Разом з тим, згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем суду не надано і матеріали справи не містять доказів щодо пролонгації строку кредитування відповідно до п.2.3 кредитного договору №2045651 від 03 березня 2020 року, а також доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, передбачених п. 4.1 кредитного договору №2045651 від 03 березня 2020 року. Також в матеріалах справи відсутні відомості про часткову сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором та сплату комісії. В додатку № 1 до кредитного договору №2045651 від 03 березня 2020 року у «Графік розрахунків» вказано, що у випадку зміни будь-яких відомостей, зазначених у графіку розрахунку у зв`язку з частковим погашенням заборгованості та/або продовженням строку повернення кредиту позичальник доручає Товариству самостійно оновити графік розрахунків, шляхом внесення у нього відповідних змін або викладення його у новій редакції та розмістити дані графіку в особистому кабінеті позичальника. Згідно відомості про щоденні нарахування та погашення, відповідачу нараховувались проценти за користування кредитом в період з 04 березня 2020 року по 17 березня 2020 року відповідно до пункту 1.5.2 кредитного договору №2045651 від 03 березня 2020 року, а з 18 березня 2020 року по 16 травня 2020 року відповідно до пункту 1.6 кредитного договору №2045651 від 03 березня 2020 року. Нарахування відсотків за користування кредитом, починаючи з 18 березня 2020 року, тобто після закінчення строку повернення кредиту, встановленого в пункті 1.3 кредитного договору №2045651 від 03 березня 2020 року та в графіку розрахунків, є безпідставним, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування. Звертаючись до суду, підставою позову позивач визначив саме несплату процентів за користування кредитом (згідно частини першої статті 1054 ЦК України), вимог про стягнення інфляційних та/або відсотків, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, позивачем не заявлено. Враховуючи вищевикладене, заявлені повні вимоги підлягають задоволенню частково в розмірі 11 135 гривень, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8 500 гривень; заборгованість за відсотками в розмірі 1 785 гривень (за період до 18 березня 2020 року) та заборгованість зі сплати комісії за надання кредиту в розмірі 850 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами, в порядку ст.ст. 76-83 ЦПК України. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №753/15683/15. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц зазначено наступне: «На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.). Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.» На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано: - копію договору про надання правової допомоги від 07 серпня 2024 року №43657029; - додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 11 листопада 2024 року №2045651; - акт підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 11 листопада 2024 року; - детальний опис робіт (наданих послуг) від 11 листопада 2024 року до договору про надання правової допомоги від 07 серпня 2024 року №43657029. Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 19 квітня 2023 року у справі №760/10847/20-ц, «для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України). Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). Зазначена правова позиція є незмінною, вона безпосередньо передбачена положеннями пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України». Відповідачем клопотання про невідповідність понесених витрат, зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, не заявлялось. Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 24 січня 2022 року у справі №757/36628/16-ц, «відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.1) ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3) ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, оскільки відповідачем клопотання про невідповідність понесених витрат, зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, не заявлялось, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково в розмірі 11 135 гривень, що становить 59,28 % від суми заявлених позовних вимог 18 785 гривень, вимоги про стягнення судового збору та інших понесених судових витрат (пов`язаних з наданням правничої допомоги) підлягають задоволенню частково в розмірі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: понесені судові витрати зі сплати судового збору 1 436 гривень 00 копійок (2422 гривні 40 копійок (судовий збір, сплачений згідно платіжної інструкції в національній валюті від 27 листопада 2024 року № 2711С3-732) х 59,28%) та витрати, пов`язані з розглядом справи (витрати на правничу допомогу) - 3 556 гривень 80 копійок (6000 гривень х 59,28%). На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 207, 509, 525, 526, 530, 625, 626, 628, 629, 634, 638, 1054, 1055 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial