Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

31.10.2025 року до Київського районного суду м.Одеси надійшла заява [PERSON] , яка подана через представника [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , в якій просить встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , заповіту від імені [PERSON] , який був посвідчений державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори 03.10.1995 року за реєстровим № 4-4226 на ім`я [PERSON] , мотивуючи тим, що у заповіті прізвище заявника не збігається з прізвищем вказаним у паспорті заявника. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2025 року цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м.Одеси Гниличенко М.В. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 12.11.2025 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа[PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значенняв порядку окремого провадження та призначено справу до розгляду. Особи, що беруть участь у справі, було належним чином сповіщені у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Заявник [PERSON] до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, від його представника адвоката Прощенко Д.В. через канцелярію суду надав заяву, якою просив заяву задовольнити та справу розглядати за його відсутності. Заінтересована особа - [PERSON] до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, через канцелярію суду надав заяву, якою заяву визнав та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази є повними та достатніми для розгляду справи по суті за відсутності учасників процесу, належним чином повідомлених. Суд, дослідивши подані документи і спадкову справу № 18/2022, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995року, передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 315 ЦПКУкраїни визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлено, що [INFO] в місті Одесі народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис № 3004, серії [NUMBER] , яке видано Відділом РАЦС Приморського району м.Одеси 19.12.1986 року. Свідоцтво про народження оформлено російською мовою, де прізвище ім`я по батькові заявника зазначено « [PERSON] ». /а.с. 7/. 03 жовтня 1995 року [PERSON] , яка є бабусею заявника, склала на користь [PERSON] заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори за реєстровим № 4-4226, яким заповіла [PERSON] належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зокрема, прізвище спадкоємця за заповітом було вказано « [PERSON] »./а.с.12/ [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла, що вбачається із свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , яке видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 01.03.2022 року. / а.с. 8/ Заявник вказує, що про існування заповіту він дізнався вже після смерті [PERSON] . Для оформлення спадщини після смерті [PERSON] заявник у встановлений законодавством строк звернувся до нотаріусу Сватаненко О. В. із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого нотаріусом була заведена спадкова справа № 18/2022. 09.05.2025 року [PERSON] отримав від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О. В. роз`яснення за вих. № 97/02-14 про неможливість прийняття спадщини за заповітом, оскільки у заповіті допущена помилка і мається розбіжність у прізвищі спадкоємця, а саме у паспорті прізвище зазначено « [PERSON] », а у заповіті записано « [PERSON] »./а.с.13/ Заявник зазначає, що у 2002 році, у зв`язку з досягненням 16 років, він отримав паспорт громадянина України, де його прізвище переклали з російської мови « [PERSON] » на українську мову « [PERSON] ». На момент складання [PERSON] заповіту, заявнику було 9 років та були відсутні документи на українській мові, зокрема у свідоцтві про народження було зазначено на російській мові « [PERSON] ». Тому, нотаріус правомірно зазначила прізвище як в свідоцтві про народження « [PERSON] ». У зв`язку з вищенаведеними розбіжностями у написанні прізвища в заповіті та у паспорті, заявник [PERSON] не може прийняти спадщину, тому вимушений звернутися до суду з цією заявою, оскільки порядку внесення виправлень до заповіту після смерті спадкодавця не передбачено, а законодавством встановлений лише судовий порядок встановлення факту належності заповіту спадкоємцю. Заявник зазначає, що іншим спадкоємцем у випадку відсутності заповіту або якщо б він не прийняв спадщину за заповітом був би його батько [PERSON] , який є заінтересованю особою у справі, та письмовою заявою, якою не заперечує того, щоб спадщина після смерті бабусі була оформлена на [PERSON] . Судом було досліджено у судовому засіданні Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 27.11.1992 року, реєстровий № 1-10287 та заповіт, посвідчений Валковою Л.В., державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори 03.10.1995 року за реєстровим № 4-4226, в якому [PERSON] заповіла належну їй квартиру під [ADDRESS] [PERSON] ./ а.с. 10-12/. В обгрунтування та підтвердження доводів заяви про встановлення факту належності заповіту щодо вірного написання прізвища заявника суду було надано копія паспорта заявника, де вказано [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Одеса, Київським РВ УМВС України в Одеській області 05.12.2002 року, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера ДПІ у Київському районі м.Одеси від 25.12.2001 року, з якої вбачається, що [PERSON] одержав ідентифікаційний номер [NUMBER] та свідоцтво про народження, актовий запис № 3004, серії [NUMBER] , яке видано Відділом РАЦС Приморського району м.Одеси 19.12.1986 року, яке оформлено російською мовою, де прізвище ім`я по батькові заявника зазначено « [PERSON] ». / а.с. 5,6,7/. На підставі викладеного та проаналізувавши надані заявником докази, суд приходить до висновку про те, що вони є повними та достатніми для встановлення факту, що має юридичне значення та у суду не має сумніву що заповіт, який складений на ім`я « [PERSON] » належить « [PERSON] ».. Відповідно до ч.1 п.6 ст.315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved