Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-24 00:00:00

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2025 були задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом примусового виселення. Виселена [PERSON] з садового будинку, який належить [PERSON] на праві власності, за адресою: [ADDRESS] , реєстровий номер 490265451101, без надання іншого житлового приміщення. У рішенні також зазначено що питання розподілу судових витрат буде вирішено у порядку визначеному ч.8 ст. 141 ЦПК України. У заяві поданої шляхом формування в системі «Електронний суд» 02.12.2025 представник позивачці по первісному позову просить суд винести додаткове рішення в якому стягнути з [PERSON] судові витрати, понесені при розгляді справи, у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000 грн. Розмір судових витрат доводиться стороною на підставі: 1) укладеного 01.05.2025 року [PERSON] . Договору про надання правової допомоги №01/05 з адвокатом Колісник А.І., за змістом якого сторонами узгоджено права і обов`язку адвоката та клієнта, у тому числі оплата клієнтом наданих послуг у порядку та строки , визначені у додаткових угодах(п.4.1); 2) Додаткова угода №11 до Договору № 01/05 від 01.05.2025, із узгодженим сторонами розміром гонорару за надання правової допомоги, яка складається з: 6000 грн за підготовку позову; 2000 грн за підготовку та участь у судовому засіданні; 1000 грн за підготовку судового засідання яке не відбулось не з вини адвоката; 2500 грн за підготовку правової позиції та консультації клієнта; 3) Актом виконаних послуг правової допомоги від 01 грудня 2025 року складеного адвокатом Колісник А.І. щодо надання послуг , передбачених Договором про надання правової допомоги №01/05 від 01.05.2025 у вигляді: підготовки та складення позовної заяви ,вартістю послуги 6000 грн.; підготовки та складення відповіді на відзив , вартістю послуги 2000 грн.; складення клопотання про доручення доказів, вартістю послуги 500 грн.; підготовки правової позиції та консультації , вартістю послуги 2500 грн.. та загальною вартістю наданих послуг у розмірі 11 000 грн., яки повинні бути оплачені клієнтом протягом 60 днів; 4) ордером на представництва інтересів [PERSON] адвокатом Гайса А.М. на підставі Договору про надання правничої допомоги №4 від 09.10.2025 року (а/с 37); 5) Актом виконання наданих послуг правової допомоги від 01.12.2025 року , складеним адвокатом Гайса А.М. , у вигляді наданих послуг : підготовку і участь у судових засіданнях (09.10.2025, 18.11.2025, 27.11.2025), вартістю за участь у засіданні по 2000 грн., а всього 6000 грн, а також 4000 грн., за ознайомлення адвоката з матеріалами справи, із загальною вартістю наданих послуг 10 000 грн. Представник відповідача адвокат Костинюк Ю.Д. надав письмові пояснення , які підтримав у судовому засіданні, із запереченнями проти розміру судових витрат, та наполягав на тому що доказі наданих послуг не були надані до закінчення судових дебатів, відсутні докази оплати адвокатам вартості послуг, зазначений розмір гонорару не відповідає складності справи, не відповідає реальності, необхідності і розумності заявлених витрат на двох різних адвокатів а також просив врахувати факт складного матеріального стану відповідачки яка і так несе суттєві витрати пов`язані із її виселенням, що є підставами для відмови у задоволенні даних вимог або зменшення розміру судових витрат які підлягають стягненню. З матеріалів справи вбачається що у позовної заяві зазначено орієнтований розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 40 000 грн., наявні ордери адвокатів Колісника А.І. та Гайса А.М. а також Костинюка Ю.Д., у відзиві на позовну заяву адвокатом Костинюк Ю.Д. враховуючи складність справи заявлено орієнтовані витрати на правничу допомогу у розмірі 48 000 грн., позовна заява та відповідь на відзив та клопотання про доручення додаткових доказів які складені та подані в інтересах позивача адвокатом Колісник А.І., адвокат Гайса А.М. приймав участь у судових засіданнях 09.10.2025, 18.11.2025. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У статті 137 ЦПК України визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Таким чином однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки: (1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"); (2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; (6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару; Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що: «Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони». На вказаний правовий висновок звернув увагу Верховний Суд і у постанові від 13.03.2025 у справі №275/150/22. У даному випадку, при розгляді питання про стягнення судових витрат, суд звертає увагу на наступне: Предметом заявлених позовних вимог є усунення перешкод у користуванні власним майном, що безумовно має суттєве значення для інтересів позивачки, крім того заявлені витрати на правову допомогу яку надавав адвокат Колісник А.І. , на думку суду є обґрунтованими , узгодженими із клієнтом та відповідаючи ми складності справи а тому є такими що підлягають стягненню з відповідачки. Що стосується витрат на правову допомогу надану адвокатом Гайса АМ. На думку суду не є достатньо обґрунтованими, так як на момент вступу адвоката до справи матеріали цивільної справи мали документи які містились у електронному кабінеті , тому додаткового витрати часу на ознайомлення із матеріалами справи із вартістю наданих послуг у розмірі 4000 грн., на думку суду є такими що не відповідають критеріям розумності та співмірності. Так саме і участь у судовому засіданні 27.11.2025 року на якому проголошувалось рішення суду, не була таким ж необхідним та складним як участь у судових засіданнях при розгляді справи по суті. Враховуючи дані обставини суд приходить до висновку що критеріям необхідності, розумності та справедливості відповідатиме розмір судових витрат на правову допомогу надану адвокатом Гайса А.М. у розмірі 5000 грн., які підлягають стягненню з відповідачки. Суд критично ставиться до заяв представника відповідача щодо необґрунтованості заявлених витрат на правничу допомогу виходячи зі складності справи так як самим представником відповідачки, під час подання відзиву розраховувався орієнтовані витрати на правничу допомогу по цієї ж справи у розмірі 48 000 грн., що свідчить про суперечливість позиції сторони відносно складності справи коли це стосується витрат самої сторони або витрат іншої сторони. Верховний Суд при розгляді справи № 390/34/17 (постанова від 10 квітня 2019 року) застосував доктрину «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), в основі якої принцип добросовісності. Що стосується тверджень представника відповідачки о відсутності доказів безпосередньої оплати гонорару адвоката, суд, приймає до уваги усталено правову позицію Верховного Суду, яки висловлена , зокрема, у додаткової постанові від 18 лютого 2025 року у справі № 922/2830/23, про те що стягненню підлягають судові витрати які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, що підтверджується наявністю договірних відносин між такою стороною та адвокатом. Також судом враховується що стороною відповідача не надано жодних доказів в обґрунтування можливості зменшення розміру судових витрат у звязку із скрутним матеріальним становищем сторони, так як саме на сторону покладається тягар доведеності своїх заперечень а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях ( ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що підлягають частковому задоволенню вимоги заявлені представником [PERSON] , про стягнення з [PERSON] судових витрат у вигляді витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 16 000 грн ( 11 000 на адвоката Колісника А.І. та 5000 грн на адвоката Гайса А.М.).

Outcome: partial