Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

До Соборного районного суду м. Дніпра 08.10.2025 року надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2038253411, на підставі якого відповідачу надано кредит. 14.03.2025 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/03/25, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» отримало право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2038253411. З моменту отримання права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» жодних нарахувань на існуючу заборгованість не здійснювало. Всупереч умовам кредитного договору №2038253411, відповідач не виконав свої зобов`язання, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15295,03 грн., з яких 13264,39 грн. - сума боргу по тілу кредиту, 4,08 грн. - сума боргу по відсотках, 2026,56 грн. - сума боргу по комісії. Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 15295,03 грн. та судові витрати. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 08.10.2025 року позовна заява передана для розгляду судді Куць О.О. (а.с.38). Ухвалою судді від 13.10.2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 40-41). У позовній заяви ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просили розгляд справи проводити за відсутності представника товариства, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечували (а.с.4). Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причин не явки суду не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Судом встановлено, 28.11.2021 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2038253411 (а.с. 5-8). Кредитний договір особисто підписаний [PERSON] . Із кредитного договору № 2038253411 від 28.11.2021 року вбачається, що він складається з двох частин: безпосередньо з кредитного договору, який стосується надання грошових коштів у якості кредиту, а також заяви анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК», яка стосується відкриття поточного (карткового) рахунку. (а.с.8) Відповідно до п. 1.1 кредитного договору № 2038253411 від 28.11.2021 року АТ «ОТП БАНК» зобов`язалося надати [PERSON] кредит, а [PERSON] зобов`язався отримати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним, а також інші платежі, передбачені договором. Відповідно до Розділу 1 кредитного договору № 2038253411 від 28.11.2021 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] було погоджено надання кредиту на наступних умовах: загальний розмір кредиту 16888 грн., з яких 16398 грн. для придбання товару у продавця ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ: 36962487), а 490 грн. зараховуються банком на оплату додаткових послуг; кінцевий термін повернення кредиту 28.05.2023 року; щомісячна комісія за управління кредитом у розмірі 3% від суми кредиту; фіксована процентна ставка у розмірі 0,01 % річних. Додатком до кредитного договору № 2038253411 від 28.11.2021 року є орієнтовний графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту (а.с.9), паспорт споживчого кредиту (а.с.10), та орієнтовний графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту до паспорту споживчого кредиту (а.с.11), які особисто підписані [PERSON] та містять вичерпну інформацію щодо специфікації кредитного продукту, який надається [PERSON] , зокрема, інформацію щодо загальної вартості кредиту, загальних витрат за кредитом, реальної річної процентної ставки, розміру щомісячного платежу, порядку його формування та сплати. Таким чином, суд вважає доведеним, що 28.11.2021 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2038253411, на підставі якого між ними виникло кредитне зобов`язання на вищезазначених умовах. 28.11.2021 року ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ: 36962487) виставлено рахунок-фактуру № СФМАН-0001527316 на придбання товару на загальну суму 17398 грн. (а.с. 15) З фіскального чеку № 3000321208 від 28.11.2021 року, виданого ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ: 36962487), вбачається, що 28.11.2021 року ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» здійснило продаж товарів на загальну суму 17398 грн. (а.с. 14) Розрахунок за договором купівлі-продажу здійснювався шляхом безготівково перерахування АТ «ОТП БАНК» кредитних коштів у розмірі 16398 грн., що вбачається з меморіального ордеру №46211836. (а.с. 17) Таким чином, судом встановлено, що АТ «ОТП БАНК» свої зобов`язання за кредитним договором № 2038253411 від 28.11.2021 року виконало у повному обсязі, перерахувавши погоджену суму грошових коштів у розмірі 16398 грн. на користь вказаного у договорі продавця ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ: 36962487) з метою оплати [PERSON] вартості придбаного товару. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2038253411 від 28.11.2021 року вбачається, що [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором № 2038253411 від 28.11.2021 року щодо повернення кредиту, сплати процентів у повному обсязі не виконав, станом на 14.03.2025 року заборгованість відповідача становить 15295,03 грн, з яких 13264,39 грн. - сума боргу по тілу кредиту, 4,08 грн. - сума боргу по відсотках, 2026,56 грн. - сума боргу по комісії (а.с. 18), що також підтверджується випискою по особовому рахунку. (а.с.19-20) 14.03.2025 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/03/25 (а.с. 21-22), відповідно до п. 1.1 якого АТ «ОТП БАНК» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло право грошової вимоги і стало кредитором за кредитними договорами в розмірі портфеля заборгованості. Відповідно до п. 6.2.3 договору факторингу № 14/03/25 від 14.03.2025 року право вимоги переходить до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з моменту підписання сторонами цього договору. З витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 14/03/25 від 14.03.2025 року (а. с. 24) вбачається, що АТ «ОТП БАНК» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2038253411 у розмірі 15295,03 грн, з яких 13264,39 грн. - сума боргу по тілу кредиту, 4,08 грн. - сума боргу по відсотках, 2026,56 грн. - сума боргу по комісії. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 16 ЦК України одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України визначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до умов кредитного договору, Банк зобов`язується надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується в поряду та на умовах, що визначені Кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Оскільки [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №2038253411 від 28.11.2021 року, суд дійшов висновку про її стягнення з відповідача на користь позивача. При цьому суд враховує, що під час розгляду справи по суті у судовому засіданні відповідачем не надано жодних доказів на спростування вищевказаної заборгованості. За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 13268,47 грн, з яких 13264,39 грн. - сума боргу по тілу кредиту, 4,08 грн. - сума боргу по відсотках. Щодо вимог про стягнення з відповідача комісії за управління кредитом в розмірі 2026,56 грн., суд зауважує наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України Про банки і банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України Про захист прав споживачів у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України Про захист прав споживачів з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, враховуючи викладене, відсутні підстави стягнення з відповідача на користь позивача комісії за управління кредитом у розмірі 2026,56 грн. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення судового збору, суд вважає за необхідне стягнути в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2626,79 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial