Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кельменецького районного суду Чернівецької області з позовом, у якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі судового наказу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2025 року, виданого за заявою [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) до 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) позивача, що підлягають сплаті щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що після ухвалення судового наказу, на підставі якого з нього стягуються аліменти, істотно змінилися його матеріальний та сімейний стан, а також стан здоров`я. Зокрема, позивач вказує, що він є учасником бойових дій, під час проходження військової служби отримав тяжке поранення, у зв`язку з чим йому встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок війни безстроково, що підтверджується відповідними медичними документами, довідками ВЛК та МСЕК. Крім того, на утриманні позивача перебуває інша неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із ним та перебуває на його повному утриманні. Позивач зазначає, що наразі не має постійного місця роботи та стабільного доходу через стан здоров`я, який обмежує його здатність до трудової діяльності. З урахуванням викладеного, позивач вважає, що визначений судовим наказом розмір аліментів у сумі 1/4 частки з усіх видів заробітку є надмірним та неспівмірним із його реальними можливостями, у зв`язку з чим просить суд змінити спосіб та розмір стягнення аліментів, зменшивши їх до 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 17 вересня 2025 року прийнято до провадження судді Кудиби З. І. вказану цивільну справу у зв`язку з завершенням відрядження судді Проценко А. М., призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання з`явилися позивач, його представниця та представниця відповідачки. Позивач в судовому засіданні пояснив, що дійсно від першого шлюбу в нього є старший син [PERSON] , а від другого шлюбу [PERSON] , син відповідачки. На першу дитину з нього рішенням суду стягнено аліменти в розмірі частини його доходів, проте аліменти з нього на утримання старшого сина станом на сьогодні не стягуються з невідомих йому причин, ймовірно, через втрату виконавчого листа. За час військової служби він отримав серйозні поранення та тривалий час лікувався, на що було витрачено значні матеріальні ресурси. Після звільнення з військової служби він познайомився з відповідачкою, вона завагітніла, тому сторони вирішили побратися, але після одруження відносини між ними не склалися. Після народження молодшого сина відповідачка не одразу повідомила його, а лише згодом. Після цього позивач оплатив хрестини, позивач з відповідачкою пожили спільно декілька місяців, а потім знову розійшлися. Шлюб їх було розірвано рішенням суду. Крім того, відповідачка, нічого йому не повідомивши, подала до суду заяву про видачу судового наказу. Позивач вважає, що не може сплачувати аліменти на утримання молодшого сина в розмірі його доходів, бо наразі він отримує пенсію в розмірі 17 тис грн, а на його утриманні перебуває його старший син, якому присвоєна інвалідність. Крім того, позивач вважає, що не може працювати як за станом свого здоров`я, так і в силу того, що стан здоров`я старшого сина змушує його завжди перебувати «на телефоні», оскільки вчителька зі школи може подзвонити будь-коли і попросити забрати дитину. Також наголосив суду, що він міг би отримувати ще на 1200-1300 грн більше пенсії, яку би віддавав відповідачці, якщо б вона написала свою згоду на це в Пенсійному фонді, проте відповідачка відмовилась. Представниця позивача підтримала свого довірителя та наголосила на стані здоров`я позивача та його старшого сина, що, на її думку, є безумовними підставами для задоволення позовних вимог. Представниця відповідачки заперечила проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що на момент народження молодшого сина позивач мав уже поранення, а його старший син також уже мав такий незадовільни стан здоров`я. Представниця відповідачки вважає, що у разі зменшення аліментів на молодшого сина таке рішення суду носитиме дискримінаційний характер, бо молодший син народився вже тоді, коли позивач знав про стан здоров`я свого старшого сина. Крім того, відповідачка отримує 860 грн в місяць державної допомоги, відповідачку та її сина повністю утримують батьки відповідачки. Позивач не надавав жодної допомоги відповідачці з серпня 2024 року до моменту подання судового наказу до виконання. Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 4 грудня 2025року визнано обов`язковою явку відповідачки в судове засідання. Відповідачка в судове засідання з`явилась і заперечила проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вказала, що дійсно між нею та позивачем склались непрості стосунки ще під час спільного проживання, але це не повинно, на її думку, впливати на обов`язок батька утримувати свого сина. Відповідачка знає про стан здоров`я старшого сина позивача, про що дійсно шкодує. Проте відповідачка не змозі сама утримати свого сина, якому зараз ще нема 2 років. Відповідачка пробувала влаштуватись на роботу, але дитина хворіє, вона була змушена звільнитися. Відповідачка наголосила, що позивач навіть за спільного життя давав їй 3-4 тис на місяць, що для неї було недостатньо, бо дитині потрібно купувати памперси, одяг, взуття, ліки (дитина перенесла операцію). Після того, як подружжя розійшлося, позивач взагалі не надавав жодних коштів, що і було причиною подання нею заяви про видачу судового наказу. Також відповідачка стверджувала, що позивач отримав від держави значну допомогу внаслідок поранення (близько мільйона гривень) та витрачає ці кошти лише на старшого сина (зробив в хаті дорогий ремонт, купує речі), а на молодшого сина не дає навіть на найнеобхідніше. Також пояснила, що не захотіла надати свою згоду на отримання позивачем надбавки до його пенсії, бо ці кошти були б у розпорядженні позивача. До суду із позовом про стягнення аліментів на своє утримання не зверталась. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] 12 серпня 2023 року уклали шлюб, який був зареєстрований у Кельменецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Подружнє життя сторін тривало до 2025 року, після чого фактично припинилися шлюбні відносини, рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03 квітня 2025 року шлюб було розірвано. Вказане підтверджується рішенням суду у справі № 717/558/25, яке набрало законної сили 06 травня 2025 року. Від спільного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом із матір`ю відповідачкою, яка самостійно забезпечує його утримання, виховання та догляд. З метою належного матеріального забезпечення дитини, відповідачка звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з позивача. За результатами розгляду цієї заяви Кельменецьким районним судом Чернівецької області 20 травня 2025 року у справі № 717/1298/25 було видано судовий наказ, яким з позивача стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19 травня 2025 року, до досягнення дитиною повноліття. Позивач був військовослужбовцем, у 2022 році був мобілізований до Збройних сил України, де отримав тяжке поранення. Після тривалого лікування йому встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок війни безстроково, що підтверджується довідками ВЛК та МСЕК, долученими до справи. Крім того, на його утриманні перебуває інша неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем. Відповідно до судового наказу № 717/1298/25, виданого 20 травня 2025 року Кельменецьким районним судом Чернівецької області, з позивача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку платника аліментів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2019 року по цивільній справі № 717/977/19 з позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку платника аліментів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03 квітня 2025 року по цивільній справі № 717/558/25 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Довідкою про проживання особи за місцем реєстрації № 445 від 17 червня 2025 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , проживає спільно із сином [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки військово-лікарської комісії № 1478 від 07 листопада 2022 року солдат [PERSON] отримав тяжку травму у зв`язку з пораненням, пов`язаним із проходженням військової служби, потребує лікування на 30 днів. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціально експертною комісією серії 12 ААГ № 804031 від 10.07.2024 року [PERSON] позивачу встановлена 2 група інвалідності безстроково. Копією посвідчення серії [NUMBER] від 30 липня 2024 року засвідчується той факт, що позивач є особою з інвалідністю 2 групи. Відповідно до довідки № 18 КП «Дністровське районне БТІ» від 07 липня 2025 року про надання інформації у власності [PERSON] відсутнє будь-яке нерухоме майно на території Кельменецького району Чернівецької області. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №434301960 від 07.07.2025 року відомості щодо [PERSON] відсутні. Відповідно до довідок від 28 жовтня 2025 року про рух коштів за рахунком [PERSON] останній перераховував кошти [PERSON] у період з 01.01.2024 року по 30.06.2024 року та з 04.03.2024 року по 03.08.2024 року. Як вбачається з довідки № 728 від 27 листопада 2025 року Сектору обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян (сервісний центр) про розмір призначеної та виплаченої пенсії [PERSON] призначено та виплачується пенсія у вказаному в довідці розмірі. Також судом досліджено Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела нарахованого доходу станом на 04.12.2025 щодо [PERSON] , довідку ПФУ (форма ОК-5) та довідку ПФУ про перерахунок пенсії по інвалідності [PERSON] . Відповідно до виписки з реабілітаційної карти стаціонарного хворого № 68 від 12 лютого 2025 року щодо [PERSON] , [INFO] , встановлено діагноз: наслідки гіпоксичного ураження ЦНС, затримка психомовленевого розвитку, плосковальгусна установка стоп. Згідно медичного висновку № 16/1 про дитину з інвалідністю віком до 18 років стосовно [PERSON] , [INFO] , -- діагноз: дитячий аутизм, розлад експресивної мови З наказу Служби судової охорони у Чернівецькій області від 22.04.2024 року № 152 вбачається про направлення [PERSON] у соціальну відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до довідки № 103 від 30.07.2025 року про фактичне місце проживання громадянка [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] , 2024 року народження. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела нарахованого доходу відповідачка отримує соціальну допомогу в розмірі 860,0 грн на місяць. Суд також встановив, що позивач не має постійного місця роботи, його доходами є пенсія по інвалідності. В силу ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань. За правилом статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або, у відповідних випадках, законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини другої статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з частиною третьою вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. У пункті 23 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодекс України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Отже, аналіз вищезазначених норм свідчить, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Особа, яка є платником аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо змінилось матеріальне становище або сімейний стан платника або одержувача аліментів. Отже, зміна сімейного стану є окремою підставою для зміни розміру аліментів. При цьому суд, вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, має враховувати й інші обставини, передбачені статтею 182 СК України, насамперед з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Із зазначених норм закону також випливає те, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] як на підставу для зменшення розміру аліментів, посилався на зміну його сімейного стану з погіршенням стану його здоров`я внаслідок поранення та погіршенням стану зоров`я і отриманням інвалідності його старшим сином. Так, Верховний Суд у постанові від 22 липня 2024 року у справі №688/4308/23 у правовідносинах, які є подібними до цієї справи, дійшов висновку, що «…зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дітей, які народилась в іншому шлюбі, … без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів». Суд при вирішенні цього спору бере до уваги ту обставину, що з позивача наразі не стягуються аліменти на утримання його старшого сина, оскільки старший син проживає з ним. Позивач не звертався до суду із позовом до матері старшого сина про припинення стягнення з нього аліментів чи стягнення аліментів на свою користь на утримання старшого сина. Позивач належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення свого майнового стану як одну із підстав поданого ним позову з моменту видачі судового наказу і до моменту звернення ним до суду із цим позовом. Також суд, виходячи із засад рівності прав дітей враховує, що у випадку залишення судом аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на утримання малолітнього сина, яка народилася у шлюбі із відповідачкою, у розпорядженні позивача залишатимуться кошти у розмірі 3/4 частини його заробітку, що не може свідчити про покладення на нього надмірного фінансового тягаря, з урахуванням факту перебування на його утриманні двох малолітніх дітей. У цій частині суд першої інстанції звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), відповідно до якої батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Суд також бере до уваги, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. При цьому, відповідно до частин першої, другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Суд також враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відтак судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed