Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

Короткий виклад обставин справи. Позивач [PERSON] звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із позовною заявою, у якій просить суд змінити розмір стягнення аліментів, що стягуються із нього [PERSON] , у користь відповідачки [PERSON] на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , яка продовжує навчання, на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухваленого 09.09.2025 у цивільній справі №442/5302/25, в розмірі частини зі всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб починаючи з 15.07.2025, до закінчення [PERSON] навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років, та на утримання неповнолітнього сина [PERSON] на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухваленого 18.09.2025 у цивільній справі №442/5281/25, в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 грудня 2016 року у цивільній справі №442/3515/16-ц Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області ухвалено рішення, згідно з яким шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано. Від даного шлюбу у подружжя народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09.09.2025 за позовом [PERSON] до позивача ухвалено стягувати аліменти з позивача на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, в розмірі частини зі всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб починаючи з 15.07.2025, до закінчення [PERSON] навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років. Крім цього, Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.09.2025 за позовом [PERSON] до позивача ухвалено стягувати аліменти з позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи те, що загальний розмір стягуваних аліментів з позивача на користь відповідачки на утримання дітей становить або 50% його грошових доходів (заробітку), вважає за необхідне просити суд змінити розмір аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] [INFO] , яка продовжує навчання з частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно на 1/6 частину всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, та змінити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно на 1/6 частину всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, що в загальному розмірі становить 1/3 частину всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно на утримання двох дітей. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від для розгляду зазначеної справи визначено головуючу суддю Курус Р.І.,/а.с. 16/. 26.11.2025 отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру щодо встановлення місця реєстрації відповідачки,/а.с. 17/. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.11.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.\~Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, /а.с.18/. Позиція сторін по справі. Дана ухвала разом з позовною заявою та додатками направлялась сторонам по справі, позивач за адресою місця проживання зазначеною у позовній заяві, відповідачу була направлена за адресою місця реєстрації, та згідно поштового відстеження на сайті АТ «Укрпошта» була отримана нею особисто 03.12.2025. Пунктом 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України визначено, що судова повістка фізичній особі направляється за адресою її місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Пунктом 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. Відтак, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачем клопотання про розгляд справи за участю сторін суду не надано, відзиву на позовну заяву не подано. Враховуючи, що справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, ненадходження від відповідача відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Згідно\~ст. 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями\~12,\~81 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлені судом фактичні обставини справи. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою, а [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] ,/а.с.13-14/. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області №442/5302/25 від 09.09.2025 ухвалено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , \~в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи з 15.07.2025 і до закінчення [PERSON] навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років,/а.с.9-10/ Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області №442/5281/25 від 18.09.2025 змінено спосіб стягнення аліментів , визначений рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.04.2019 та ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] \~у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття,/а.с.11-12/. Відповідно до копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААД №029151. [PERSON] встановлено третю групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане із проходженням військової служби /а.с.15/. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді справи та застосовані норми права. Положеннями ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8\~ст. 7 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України)\~під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. За своєю суттю\~аліменти\~ це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 520/21069/18, провадження № 61-1347св20) від 03.02.2021 року. За змістом законодавства,\~аліменти є власністю дитини, а обов`язок суду полягає в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання. Аліментні зобов`язання за своєю природою та генезою є саме морально-етичною категорією, яка втілена у нормі позитивного права. Фактично йдеться про повністю не охоплені правом, проте визнані суспільством базові принципи моралі. Постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 753/20347/20 (провадження № 61-5707св22) від 17.05.2023 року. Положеннями\~ст. 141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5\~ст. 157 цього Кодексу. Отже вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому. Відповідно до ст. 8 Закону України\~«Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Статтею 192 СК України\~передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № № 682/2454/22 (провадження № 61-10748св23). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Пунктом 17 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти, платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20). Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що сукупний розмір стягуваних з нього аліментів на неповнолітню (1/4) та повнолітню (1/4) дитини, які визначені рішеннями судів, перевищує половину отримуваного ним доходу. Суд констатує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами погіршення його майнового становища. Так, позивачем не надано доказів його матеріального становища, отримання доходів, а також доказів зміни його сімейного стану. Доказів про продовження позивачу інвалідності станом на час розгляду справи не дана дано, а відповідно до долученої довідки ІІІ групу інвалідності позивачу встановлено до 01.12.2025. При цьому інших документів на підтвердження рівня заробітку (доходу) позивача з часу ухвалення судового рішення, з яких суд міг би зробити висновок про зміну матеріального стану у бік погіршення, позивачем не надано. Інших підстав, як то зміна сімейного стану, для зменшення розміру аліментів позивачем також не наведено. Посилання позивача на приписи ч. 5 ст. 183 СК України не можуть бути застосовані в даному випадку, оскільки стягнення аліментів з позивача проводиться на підставі судового рішення, а не судового наказу. Отже, судом встановлено, що позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення свого матеріального стану з часу присудження з нього аліментів на дітей. Проаналізувавши встановлені обставини, суд дійшов висновку, що складне матеріальне становище позивача не є підставою для зміни розміру аліментів. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Ураховуючи викладені обставини, право дітей позивача на рівні, належні умови для освіти, виховання, на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги те, що матеріалами справи не підтверджено погіршення матеріального стану [PERSON] , виходячи з найкращих інтересів дітей, які мають пріоритет над інтересами позивача, суд дійшов висновку, що підстави для зменшення розміру аліментів на утримання дітей позивача відсутні, а відтак суд відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі. Судові витрати по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки в позові відмовлено, а тому суд не знаходить підстав для стягнення понесених позивачем судових витрат. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed