Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

Зміст позовної заяви. В травні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] вартість безпідставно набутого ними майна в розмірі 537 403,36 грн., а також судові витрати. Позов обґрунтовував тим, що він з 29.06.2010 року зареєстрований як суб`єктпідприємницької діяльності ФОП [PERSON] . Згідно з видатковою накладною №БН від 18.02.22 року ним було придбано товару для здійснення підприємницької діяльності на суму 355 580,36 грн ; відповідно до видаткової накладної №729 від 18.02.22 року ним було придбано товару на суму 107 273,00 грн., згідно видаткової накладної №1111 від 22.02.2022 року було придбано товару на суму 74 550,00 грн, всього на суму 537 403,36 грн. Згідно договору оренди №2 від 01.01.2023 року він є володільцем приміщення за адресою [ADDRESS] , в якому він зберігав частину придбаного товару. Відповідно до накладної №01-17 від 24 червня 2016 та квитанції №17 від 24.06.2016 року він також придбав госп. блок (контейнер), у якому також зберігалися товарно-матеріальні цінності (лінолеум та частково плитка), придбані ним по вищенаведеним накладним. 21.01.2023 близько 16:15, 22.01.2023, 23.01.2023 та можливо ще в якісь дні у с. Кучургани, з вищевказаного орендованого приміщення та з госп. блоку (контейнеру) його колишня дружина [PERSON] та [PERSON] винесли вищевказане майно, вважаючи його «своєю власністю». Так по заяві позивача по даному факту в провадженні Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області порушено кримінальне провадження 12023162390000090 за попередньою правовою кваліфікацією ч.4 ст. 185 КК України (крадіжка). Фактично ввесь товар, який придбав позивач для здійснення своєї підприємницької діяльності, відповідачі забрали, вважаючи його своєю власністю. В підтвердження цього позивачем надано суду докази із матеріалів кримінального провадження, відеозаписи з камер відеоспостереження. Вважає, що його права як власника майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільців, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України. Тому просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь вартість безпідставно набутого ними майна в розмірі 537 403,36 грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 30.05.2023 року відкрито провадження у справі порядку загального позовного провадження.(а.с.31 т.1) Ухвалою суду від 01.06.2023 року відмовлено в задоволенні позову про накладення арешту на майно.(а.с.33 т.1) Ухвалою суду від 27.09.2023 року прийнято рішення про дистанційне судове провадження. (а.с.138 т.1) Ухвалою суду , занесеною до журналу судового засідання від 23.11.2023 року уточнено дані відповідача [PERSON] на [PERSON] . (а.с.156 т.1) Ухвалами суду від 13.05.2024 року витребувано докази за клопотанням позивача від ГУДПС України в Одеській області, ТОВ «УКРРЕМКОНТЕЙНЕРСЕРВІС» (а.с.20, 27 т.2) Ухвалою суду від 10.02.2025 року залучено до участі у справі в якості відповідача [PERSON] замість ФОП [PERSON] (а.с.167 т.2) Ухвалою суду від 18.03.2025 року витребувано від Робочого кооперативу «[INFO]» копії технічних паспортів та копії договорів оренди , укладених з сторонами у справі. (а.с.186 т.2) Ухвалою суду від 18.03.2025 року забезпечено участь відповідача [PERSON] в розгляді справи дистанційно. (а.с.198 т.2) Ухвалою суду від 12.05.2025 року відмовлено у постановленні у справі окремої ухвали (а.с.64 т.3) Ухвалою суду від 12.05.2025 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. (а.с.71 т.3). Процесуальні документи у справі. 27.06.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , поданий її представником адвокатом Швець В.Ф.,(а.с.45 т.1) , в якому вона не визнала позов [PERSON] . У відзиві зазначила, що з 07.02.2019 року вона здійснює підприємницьку діяльність як ФОП [PERSON] . Також відповідач вказала, що вона з позивачем перебувала у шлюбі з 2010 року по лютий 2022 року . Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач фактично займалися двома окремими видами господарської діяльності, які жодним чином між собою не поєднувались, позивач займався аптечним бізнесом, відповідач - продажем будівельних матеріалів. Єдиним, що поєднувало господарську діяльність сторін, є два сусідні орендовані приміщення за адресою: [ADDRESS] ,, в яких знаходився магазин будівельних матеріалів відповідача (орендоване приміщення площею 119.95 кв.м.) та досі знаходиться аптека позивача (орендоване приміщення площею 110.3 кв.м.). Обидва приміщення мають окремі фасадні виходи та з тильної сторони поєднуються одним коридором. З моменту реєстрації фізичною особо підприємцем у 2019 році та до кінця січня 2023 року ФОП [PERSON] постійно та безперервно здійснювала свою підприємницьку діяльність в приміщенні магазину « [INFO] » площею 119,95 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , приміщення якого перебуває у щорічній оренді з 2019 року на підставі укладених договорів оренди з власником Робкооп «[INFO]». Відповідно до термін дії останнього договору - до 31.12.2022 року. Перед розлученням між сторонами повністю було врегульовано питання щодо доступу кожного з них до належних їм приміщень, тому ФОП [PERSON] з листопада 2021 року не мала жодного доступу до приміщення, належного [PERSON] , а [PERSON] не мав жодного доступу до приміщень, належних ФОП [PERSON] , в тому числі до морських контейнерів, в яких зберігався належний їх товар. В кінці грудня 2022 року орендодавець РК «[INFO]» повідомив їй про відсутність наміру продовжувати договір оренди ще на один рік і про необхідність звільнення приміщення від її майна та передачі його орендодавцю до 31.01.2023 року. На підставі зазначеного, з метою надання можливості ФОП [PERSON] здійснити вивантаження належного їй майна з приміщення магазину, між ними було укладено новий Договір оренди об`єкта нерухомості №3 від 01.01.2023 року з терміном дії - до 31.01.2023 року. така протягом січня 2023 року ФОП [PERSON] особисто та з допомогою інших осіб, в тому числі з допомогою свого батька - відповідача [PERSON] , здійснювала вивантаження належного їй майна у вигляді будівельних матеріалів з орендованого нею приміщення магазину за адресою: [ADDRESS] та двох належних їй морських контейнерів, які знаходились поза приміщенням магазину. Весь товар, який був вивезений з магазину є її власністю і придбаний в період здійснення підприємницької діяльності. Цей товар був придбаний в період з 21.12.2021 року до 16.01.2023 року ФОП [PERSON] для подальшої реалізації та здійснення підприємницької діяльності у вищезазначеному магазині , всього було придбано різні види будівельних товарів (в тому числи шпалери, лінолеум та облицювальну плитку) на загальну суму більше ніж 615 278, 14 грн., що підтверджується відповідними квитанціями та видаткових накладними. Зазначені товари, які належать ФОП [PERSON] зберігалися в приміщенні орендованого нею магазину та у двох належних їй стандартних морських контейнерах, які знаходяться позаду приміщення магазин. Фактично обидва контейнери були придбані ФОП [PERSON] у 2019 році та належать їй на підставі накладної №17 від 12.03.2019 року. Протягом усього часу в них зберігались тільки будівельні товари, які належать ФОП [PERSON] та використовувались нею для здійснення її господарської діяльності. Обидва контейнери промарковані відповідними ідентифікаційними номерами - [NUMBER] та [NUMBER] . Разом з тим, в процесі вивантаження товару, який належить ФОП [PERSON] один з контейнерів був переміщений для подальшого зберігання в ньому майна ФОП [PERSON] . Інший контейнер досі залишається позаду приміщення орендованого нею магазину на земельній ділянці, яка належить Кучурганській сільській раді. Також вказала, що фактично основним видом діяльності позивача [PERSON] в 2022 році була саме реалізація фармацевтичних товарів в приміщенні аптеки, яке позивач досі орендує у РК «[INFO]». Закупівлями товару та веденням господарської діяльності у будівельному магазині займалась вона особисто та з допомогою свого батька [PERSON] , який також зареєстрований як ФОП та багато років займається реалізацією будівельних матеріалів у [ADDRESS] . При цьому завжди весь товар, який купувався ФОП [PERSON] у різних постачальників, доставлявся до її магазину саме на вантажному автомобілі її батька [PERSON] . Вважає, що позивач надав суду завідомо підроблені видаткові накладні на неіснуючий товар, який фактично ним не купувався, тим більш, ніяк не міг зберігатися в приміщеннях, які перебували у офіційному володінні ФОП [PERSON] . Окрім того, до позовної заяви позивачем не надано жодного доказу того, що товар, зазначений у наданих ним видаткових накладних, дійсно був завантажений до контейнеру, належного ФОП [PERSON] або інших приміщень, які перебували у його володінні або володінні ФОП [PERSON] . Також щодо порушеного кримінального провадження, зазначила, що в рамках кримінального провадження №202362390000090 [PERSON] будь-який процесуальній статус не надавався і в жодному процесуальному статусі вона не допитувалась. 26.09.2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від позивача [PERSON] , поданий в його інтересах представником [PERSON] , (а.с.126 т.1) в якому зазначили, що [PERSON] ввела суд в оману зазначивши, що нібито вивезення майна відбувалося з частини приміщення, належного їй на праві оренди. Підсобне приміщення, загальною площею 25,9 кв.м з якого відповідачі винесли товар, згідно технічного паспорту на ввесь магазин орендується саме позивачем, саме в своїй частині приміщення позивач встановив відповідне відеоспостерсження і саме ці відеозаписи з камер відеоспостереженняпідтверджують, що відповідачівивезли весь товар, в тому числі і його з підсобного приміщення. Також просили звернути увагу , що наданими ними доказами підтверджують, що позивач ще з 2010 року займається продажем будівельних матеріалів, а відповідач лише у 2019 році була зареєстрована як ФОП. По суті ФОП [PERSON] діяв виключно під час перебування у шлюбі з позивачем. Позивач ще до шлюбу займався продажем будівельних матеріалів. Також позивач щодо наданих відповідачем [PERSON] копій замовлення покупця, видаткових накладних, накладних б/н, які нібито містять найменування товару, що був вивезений відповідачами з приміщення Позивача, просив визнати їх неналежними доказами, так як письмові докази не відповідність ч.2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ПК України, абз.1 н.2.3. «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку»,затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, - їх не можна вважати первинними, відповідно вони не підтверджують жодну із господарських операцій. Щодо наведеної [PERSON] інформації про придбання нею контейнерів для зберігання товару , то і ця інформація не відповідає дійсності, так як контейнери, з яких був винесений товар позивача, був придбаний не відповідачкою в 2019 році, а ним - один в 2016 році, а інший в 2017 році, що підтверджено наданими ним доказами. Отже, контейнери з`явилися в 2016-2017 роках, коли Позивач їх прибав та розмістив біля орендованого приміщення. Відтак, накладна на контейнери надана [PERSON] та датована 2019 роком взагалі не стосується контейнерів, що розміщував Позивач біля орендованого приміщення. Водночас, фактично було викрадено контейнер, який розмістив позивач у 2016-17 роках біля орендованого приміщення. Просили врахувати, що місцем провадження підприємницької діяльності позивача є виключно територія орендованого приміщення, про яке йдеться в позовній заяві, жодних інших приміщень позивач не використовує відповідно більше немає місць де позивач зберігає товар для подальшої реалізації. Накладні, надані позивачем підтверджують отримання товару позивачем, а записи з камер відеоспостереження підтверджують, що товар вибув з володіння позивача . По-третє, товар, що перебував у позивача не міг бути ним реалізований, адже був отриманий за декілька днів до повномасштабного вторгнення, позивач добровільно самостійно вступив до лав ЗСУ і до теперішнього часу є діючим військовослужбовцем, що практично унеможливлює його підприємницьку діяльність.. Відтак, скориставшись тим, що Позивач служить в ЗСУ та не може перебувати за місцем провадження своєї підприємницької діяльності, відповідачі вивезли увесь його товар. Вважають, що сукупність наданих позивачем доказів виключає будь-яке інше пояснення події, яка є предметом даного судового розгляду. 21.10.2024 року від відповідача [PERSON] його представником адвокатом Трусовим А.С. подано відзив на позовну заяву (а.с.94 т.2) в якому відповідач [PERSON] позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що видаткові накладні №729 від 18.02.2022 та №1111 від 22.02.2022, які надає Позивач на придбання товару не підтверджують факт його доставки та зберігання в [ADDRESS] , де його донька [PERSON] здійснювала підприємницьку діяльність. На час придбання товару позивачем він вже не жив з його донькою, діти розлучилися. [PERSON] , з лютого 2019 року також зареєстрована як фізична особа-підприємець. Разом із відзивом на позовну заяву, представником [PERSON] надавалися товарні чеки на закупівлю будівельних матеріалів на загальну суму більше ніж 615 278,14 грн. для подальшої реалізації. Також, [PERSON] , як фізичною особою підприємцем, було орендовано приміщенням за адресою [ADDRESS] за договором №3 від 01.01.2022 у Робочого кооперативу «[INFO]», а також надано до суду накладну на придбання контейнерів для зберігання товару від 12.03.2019 №17. За відсутності належного ведення складського обліку (товарних запасів) ФОП відповідно до Порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 №496 (далі за текстом - Порядок №496)., позивач не в змозі довести суду те, що станом на 21.01.2023 року, 22.01.2023 року, 23.01.2023 року в орендованому приміщенні та контейнерах за адресою [ADDRESS] зберігався товар саме той, що вказаний в накладних №729 від 18.02.2022 та №1111 від 22.02.2022. Тому вважають, що відсутні належні докази безсумнівного права власності позивача на майно (товар) та водночас наявність спору щодо права власності на це майно, оскільки відповідач вважає, що [PERSON] має достатні докази на підтвердження права власності на спірні будівельні матеріали, які вона правомірно вивезла із власних контейнерів та з частини орендованого приміщення за адресою [ADDRESS] . Також просить прийняти до уваги, що з 2019 року саме ФОП [PERSON] здійснювала реалізацію будівельних матеріалів в магазині за адресою: [ADDRESS] . Водночас, Позивач, як ФОП [PERSON] займається реалізацією тільки лікарських препаратів в аптеці за цією ж адресою. Навіть якщо звернути увагу на інформацію з офіційного сайту публічних закупівель - https://prozorro.gov.ua/, востаннє Позивач здійснював участь у закупівлях будівельних матеріалів (зокрема лінолеуму) в 2017 році, а з 2020 року приймає участь у публічних закупівлях виключно за предметом - лікарські препарати, медичні товари. Також вважає неналежними доказами надані позивачем зі матеріалів кримінального провадження - пояснення [PERSON] від 21.01.2023 року, так як відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України преюдицію для справи має лише вирок суду, який набрав у кримінальному провадженні законну силу. 28.10.2025 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, (а.с.110 т.2) подана його представником [PERSON] , в якому сторона заперечувала проти доводів відповідача [PERSON] та його представника щодо неналежного способу захисту та підсудності справи господарському суду. Також посилаючись на лист податкової зауважили, що ФОП не повинен вести облік товарних записів відповідно до «Порядком ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 №496 (далі за текстом - Порядок №496). 07.11.2024 року на адресу суду надійшли заперечення (на відповідь на відзив) відповідача [PERSON] та його представника Трусова А.С. ,(а.с.118 т.2), в яких вони заперечували щодо викладення обставин представником позивача у відповіді на відзив , оскільки вони протирічать змісту обставин, викладених у позовній заяві. Зокрема, з приміщень, що знаходились в оренді позивача й відповідача було здійснено не крадіжку, а вивезення Відповідачкою власного майна (товару, будівельні матеріали), яке належало останній. При цьому, [PERSON] завжди мала безперешкодний доступ до свого майна. Відеокамери спостереження в приміщеннях за адресою: [ADDRESS] , про які постійно згадує представник Позивача, були встановлені ще за час знаходження [PERSON] у шлюбі. З боку позивача цілком наявний спір про право власності на вивезене майно. Щодо посилання на Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 №496 (далі за текстом - Порядок№496), то представник Позивача самостійно згадує про Порядок №496 в своєму клопотанні про витребування доказів від 28.07.2024 в контексті того, що Відповідачка повинна була складати опис залишків ТМЦ. При цьому, податкова консультація, на яку посилається представник Позивача не вказує на те, що останній не повинен дотримуватися положень Порядку №496. Вважають, що Порядок №496 розповсюджується на фізичних осіб-підприємців, які провадять діяльність з реалізації лікарських засобів та виробів медичного призначення. Як раз, ФОП [PERSON] декларує провадження наступних видів діяльності: 47.19 - Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.73 - Роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах; 47.74 - Роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах. Відповідно до судової практики, сам факт наявності у позивача видаткових накладних, виписаних від імені сумнівних постачальників, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ними, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах. Для податкового обліку значення має саме факт поставки (надання послуг) тим постачальником, який вказаний в первинних документах. Позиції учасників у судовому засіданні. Представник позивача адвокат Іванцова Зоя Анатоліївна просила позов задовольнити та стягнути з відповідачів солідарно вартість безпідставно набутого майна, власником якого є позивач в розмірі 537403,36 грн, яке перебувала в приміщенні за адресою [ADDRESS] ., виклавши свою позицію у справі в процесуальних документах, наведених судом вище та в письмових поясненнях. Позивач [PERSON] . також просив його позов задовольнити. Суду показав, що його колишня дружина [PERSON] ніколи не займалася бізнесом. Перед війною вони розлучилися, однак він завіз будівельні матеріали, які зберігав в приміщення позаду аптеки , там де туалет та в контейнері біля магазину, який належав йому і він його придбав на ринку 7-й км. Його товар був лише позаду магазина , це були шпалери, плитка в асортименті. Цей товар був привезений та розвантажений гідробортом, різними машинами привозився товар. 18.02.2023 року їхав спільний товар, для нього їхала плитка. З 20.02.2023 року отримав товар по накладним, підпис на накладних його. Товар завіз до 26.02.20233 року . Ліноліум вигрузили в контейнер, плитку частково в контейнер та частково на склад, шпалери на склад. Ключі від котейнерів були у [PERSON] . Його підприємницька діяльність зареєстрована по місцю проживання його батьків. В самому магазині товар не зберігали , книг по обліку товару не вели. Документів на оплату товару в нього не має, так як до цього часу він за нього не розрахувався, просив постачальників врахувати, що він на війні. Відповідачі незаконно вивезли з магазину весь товар, в тому числі і його. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Швець Віталій Федорович просили відмовити в задоволенні позову, виклавши свою позицію в процесуальних документах, наведених судом вище. Крім цього, [PERSON] показала, будучи також допитаною в якості свідка, що вона проживала з відповідачем у шлюбі з вересня 2010 року по лютий 2022 року, спільне проживання припинили в грудні 2021 року. До шлюбу [PERSON] не займався будівельни бізнесом, у його батьків була аптека по [ADDRESS] . Цей бізнес допоміг їм розпочати її батько. З 2013 року [PERSON] почав займатися будівельним бізнесом за допомогою її батька [PERSON] , для чого в приміщенні за адресою [ADDRESS] поряд з аптекою вони відкрили будівельний магазин. З 2013 року [PERSON] отримав там оренду, і таким чином в одному приміщенні була аптека його батьків та будівельний магазин. З 2019 року вона зареєструвала ФОП та почала здійснювати підприємницьку діяльність в будівельному магазині, а [PERSON] займався аптечним бізнесом. За період спільної оренди спільно користувалися приміщеннями, аптека та магазин були з`єднаніодним коридором. Після розлучення вона зверталася до Робкоопу «[INFO]» щодо збільшення площі оренди, однак їм повідомили, що з ними взагалі не продовжать оренду, а тому дали місяць щоб покинути приміщення магазину. Тому в січні 2023 року вони за батьком [PERSON] вивозили її товар з приміщення магазину, складу та належних їй контейнерів. Будь-якого товару позивача у неї не було. Контейнери біля магазину вона купила в 2019 році, про що надала суду накладні. В магазині був товар, серед якого були і шпалери, і плитка. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Шарандак Андрій Андрійович просили відмовити в задоволенні позову до відповідача та [PERSON] , так як позов заявлено безпідставно. Суду [PERSON] показав, що з 1998 року займається підприємницькою діяльністю з продажу будівельних матеріалів. В свою чергу батьки [PERSON] займалися аптечнимбізнесом. Після одруження доньки він вирішив подарити дітям будівельний бізнес, для чого закупив товар в магазин. Спочатку будівельний магазин був оформлений на зятя [PERSON] , а потім перейшов до доньки. Перед війною донька повідомила, що вони розлучаються з [PERSON] . Майно поділи добровільно, доньці залишився будівельний магазин, а [PERSON] його аптека. .Коли [PERSON] викрав у його доньки дитину, а суд залишив дитину доньці, між ним и почалися суди за майно. Щодо товару [PERSON] , то пояснив, що після розлучення дітей [PERSON] до магазину товар не завозив, не було його і в належних доньці контейнерах. В січні 2023 року вони вивозили власний товар, який залишився від підприємницької діяльності . Судом по справі встановлено наступні фактичні обставини справ та відповідні їм правовідносини. Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з вересня 2010 року по 15 лютого 2022 року . Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано рішенням Київського районного суду міста Одеси від 15.02.2022 (справа № 947/39381/21) З 29.06.2010 року зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності ФОП [PERSON] , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань. (а.с.19 т.1) ФОП [PERSON] зареєструвала свою підприємницьку діяльність 07.02.2019 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань.(а.с.20 т.1) [PERSON] та [PERSON] здійснювали свою підприємницьку діяльність за адресою [ADDRESS] , спільно орендуючи вказану будівлю у власника Робочого кооперативу «[INFO]», до складу якого входила площа колишніх двох магазинів « [INFO] » та «[INFO]». Згідно технічного паспорта, виготовлено Робітничим кооперативом «[INFO]» на будівлю за адресою [ADDRESS] станом на 2023 рік дане приміщення складається з наступних приміщень: - торговий зал площею 79,9 кв.м., торговий зал площею 40 кв.м., підсобного приміщення площею 8,7 кв.м., підсобного приміщення 8,7 кв.м., склад площею, 24,5 кв.м, санвузол площею 0,9 кв.м., вхід у підвал площею 5 кв.м., склад площею 42,4 кв.м., загальною площею 210 кв.м.(а.с.5 т.3) Встановлені судом обставини щодо права оренди [PERSON] на приміщення за адресою [ADDRESS] . В 2010 року по 2013 рік арендарем частини приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] площею 67 кв.м. магазину « [INFO] » був [PERSON] , що підтверджується копією договору оренди від 01.05.2010 року. (а.с.21 т.3) Згідно наданої суду копії технічного паспорту на вказане приміщення, виготовленого Робкооп «[INFO]» станом на червень 2010 року [PERSON] було передано в оренду 67 кв.м. в приміщеннях: 2-1 площею 58.90 кв.м. та приміщення 2-2 площею 25.90 кв.м. загальною плошею 83,80 кв.м., про що зазначено відміткою на плані магазину,. (а.с.164 т.3) Так в свою чергу починаючи з 2013 року ФОП [PERSON] до 2019 року постійно та безперервно здійснював свою підприємницьку діяльність в приміщенні магазину « [INFO] » площею 119,95 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено наданими суду копіями договорів. (а.с.171-181 т.3). В подальшому відповідно до Договору оренди об`єкта нерухомості №4 від 01.01.2021 року, укладеного між ФОП [PERSON] та Робочим кооперативом «[INFO]», ФОП [PERSON] прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення магазину « [INFO] » площею 84,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для здійснення роздрібної торгівлі. Відповідно до п. 4.2. договору - термін дії договору - до 31.12.2021 року.(а.с.24 т.3) Договір оренди будь-яких приміщень знаходиться за адресою: [ADDRESS] на 2022 рік позивачем [PERSON] суду не надано. В подальшому відповідно до Договору оренди об`єкта нерухомості №2 від 01.01.2023 року, укладеного між ФОП [PERSON] та Робочим кооперативом «[INFO]», ФОП [PERSON] прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення магазину « [INFO] » площею 110,3кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для здійснення роздрібної торгівлі. Відповідно до п. 4.2. договору - термін дії договору - до 31.12.2023 року. (а.с.9 т.1) Також в підтвердження належності йому контейнерів біля магазину, які використовувалися ни м як склад позивачем надано суду накладну накладної №01-17 від 24 червня 2016 та квитанції №17 від 24.06.2016 року.(а.с.24,25С Т.1) Даних про здійснення позивачем підприємницької діяльності в 2022-2023 році суду не надавалось. Встановлені судом обставини щодо права оренди на приміщення за адресою [ADDRESS] ФОП [PERSON] . Так починаючи з 2019 році та до кінця січня 2023 року ФОП [PERSON] постійно та безперервно здійснювала свою підприємницьку діяльність в приміщенні магазину « [INFO] » площею 119,95 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено наданими суду копіями договорів. (а.с.202-259 т.2) Із них зокрема відповідно до Договору оренди об`єкта нерухомості №3 від 01.01.2022 року, укладеного між ФОП [PERSON] та Робочим кооперативом «[INFO]», ФОП [PERSON] прийняла у строкове платне користування нежитлове приміщення магазину « [INFO] » площею 119,95 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для здійснення роздрібної торгівлі. Відповідно до п. 4.2. договору - термін дії договору - до 31.12.2022 року.(а.с.215 т.2) В кінці грудня 2022 року Орендодавець, в особі керівника РК « [INFO] », повідомив ФОП [PERSON] про відсутність наміру продовжувати договір оренди ще на один рік у зв`язку з наміром продати усі приміщення, які знаходяться у будівлі. На підставі цього ФОП [PERSON] було повідомлено про необхідність звільнення приміщення від її майна та передачі його Орендодавцю до - 31.01.2023 року.(а.с.) Так 01.01.2023 року між сторонами будо укладено новий Договір оренди об`єкта нерухомості №3 від 01.01.2023 року прийняла у строкове платне користування нежитлове приміщення магазину « [INFO] » площею 119,95 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для здійснення роздрібної торгівлі. з терміном дії - до 31.01.2023 року та Акт приймання-передачі об`єкту оренди до нього .(а.с.202,207 т.2) Також судом встановлено, що ФОП [PERSON] в цей період здійснювала підприємницьку діяльність починаючи з 2021 року, що підтверджується даними ГУ ДПС в Одеській області, наданими на запит суду від 16.07.2024 року, за якими останні перебувала на обліку в податковій з 07.02.2019 року по 30.05.2023 року і її дохід від підприємницької діяльності за 2021 -2022 рік відображений у податковій звітності. (а.с.46 т.2) Також відповідачем [PERSON] надано накладну від 12.03.2019 року на придбання у «УКРРЕМКОНТЕЙНЕРСЕРВІС» двох морських контейнерів по 50000 грн (номера 2002639,2310053) , які як вона стверджувала знаходились біля її магазину і використовувались у підприємницькій діяльності як склади особисто нею.(т.1 а.с.107) Щодо спору про належність майна судом встановлено наступне. Далі судом встановлено, що в 2022 році згідно з видатковою накладноюза №БН від 18.02.2022 року на ім`я [PERSON] було придбано товару згідно переліку на суму 355 580,36 грн ; відповідно до видаткової накладної №729 від 18.02.22 року ним було придбано товару згідно переліку на суму 107 273,00 грн., згідно видаткової накладної №111 від 22.02.2022 року було придбано товару згідно переліку на суму 74 550,00 грн, всього на суму 537 403,36 грн. Із змісту документів встановлено, що це будівельні матеріали- плитка, шпалери, ліноліум. (а.с.6,7,8 т.1) Постачальник - ФОП «[PERSON] « м.Харків, ТОВ «Платан Сістем Трейд України» м.Херсон. [PERSON] звернувся до Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області із заявою від 21.01.2023 року про те, що 21.01.2023 року близько 16 години у [ADDRESS] в магазині, який перебуває в нього в оренді сталася крадіжка належного йому вищезазанченого майна на праві власності майна . Факт крадіжки за його інформацією майна зафіксований на відеозаписі і вчинений [PERSON] та [PERSON] (а.с.114 т.2) По заяві [PERSON] порушено кримінальне провадження №120231623000090 , внесене в ЄРДР 07.02.2023 року та постановою слідчого від 04.09.2024 року ФОП [PERSON] визнано потерпілим. (а.с.81 т.2) По даній справі в підтвердження обставин позову та факту безпідставного заволодіння товаром [PERSON] в належному йому магазині за адресою: [ADDRESS] та контейнерах біля магазину на загальну суму 537403,36 грн позивачем крім накладних на придбання товару надано наступні докази: -документи із кримінального провадження №120231623000090 , внесеного в ЄРДР 07.02.2023 року за його заявою, зокрема рапорт працівників поліції від 29.03.2023 року та заява з приводу звернення [PERSON] щодо крадіжки керамічної плитки з магазину; -квитанція та накладна №01-17 на придбання хозблоку від 24.06.2016 року на підтвердження належності контейнера , розташованого біля магазину позивача, який також у [PERSON] був викрадений згідно поданої ним заяви до поліції(а.с.25); -технічний паспорт, виготовлений Робітничим кооперативом «[INFO]» на будівлю за адресою [ADDRESS] станом на 2010 рік , яким позивач доводив , що в січні 2023 року відповідачі вивезли належний йому товар з приміщення, яке перебувало в його оренді і їх види підприємницької діляльності не були поєднані, в тому числі приміщення магазину площе 25,9 кв.м та контейнер, де зберігався товар належав виключно йому (а.с.129 т.1) -письмові покази свідка [PERSON] , які отримано адвокатом Іванцової З.А., яка під час опитування показала, що в 2022 році [PERSON] пішов служити, а бізнес перед розлученням поділили. Товар до магазину він привозив сам. Асортимент товару відрізнявся від товару [PERSON] та [PERSON] . Вони більше продавали газобетон, труби, металочерепицю. Коли [PERSON] ( [PERSON] ) продавала товар [PERSON] , то все у нього запитувала. [PERSON] в магазині не працювала, а займалася домогосподарством. (а.с.149 т.1) -письмові покази свідка [PERSON] ., яка під час опитування показала, що до 2022 року [PERSON] займався підприємницькою діяльністю, після чого пішов служити. В січні Брюкіни розлучилися, [PERSON] поставила двері до магазину і мала вільний доступ до товару [PERSON] . Три дні вивозили товар [PERSON] з магазину та контейнерів, збили замок на шлагбаумі, щоб вивезти товар. Свій товар [PERSON] зберігав в складі біля аптеки.Товар до магазину він привозив сам. Асортимент товару відрізнявся від товару [PERSON] та [PERSON] (а.с.150 т.1) - листування в додатку мобільного телефону між [PERSON] та [PERSON] (а.с.147-152 т.2); -письмові покази свідка [PERSON] , яка укладала договори аренди від імені власника орендованого майна Робочого кооперативу «[INFO]», які отримано адвокатом [PERSON] , яка під час опитування показала, що [PERSON] орендував під аптеку 84,8 кв.м. площею по 40 кв.м. та 24,5 кв.м., та частину приміщення площею 42,4 кв.м., а [PERSON] орендувала під магазин 119,95 кв.м., а саме приміщення площею 79,9 кв.м. та частину приміщення площею 42,4 кв.м. Використовували приміщення площею 42,4 кв.м. спільно, [PERSON] дозволив користуватися туалетом [PERSON] , в цьому приміщенні зберігалися-товарно матеріальні цінності і [PERSON] , і [PERSON] (а.с.8 т.3) - письмові свідчення [PERSON] в Роздільнянському РВП ГУНП в Одеській області , надані нею в рамках кримінального провадження №120231623000090 , внесеного в ЄРДР 07.02.2023 року.(а.с.15 т.3); - відеозаписи з камер відеоспостереження, встановлених [PERSON] в магазині по [ADDRESS] , якими позивач підтверджує факт вивезення з магазину та контейнеру належного йому товару, зокрема керамічної плитки та шпалерів (а.с.185 т.1); -покази в суді свідка [PERSON] , який суду показав, що він в 2021 році та в другій половині 2022 року купував у [PERSON] будівельні матеріали, зокрема ламінат; -скріншоти переписки з мобільного телефону [PERSON] з [PERSON] , де він роз`яснює їй в 2022 році як продавати товар та попереджає про поставку нового товару, який прибув 18.02.2022 року і для нього, і для неї (а.с.135-139 т.3) В свою чергу відповідачем [PERSON] в підтвердження того, що в січня 2023 року вона вивезла з власного магазину належний їй товар суду надано: -замовлення покупця №5559 від 21.12.2021 на суму 10 грн. Замовлення покупця №5582 від 21.12.2021 на суму 70,00 грн., Видаткова накладна №571 від 12.01.2022 на суму 174,56 грн., Замовлення покупця 51 від 14.01.2022 на суму 6 519,00 грн., Видаткова накладна №2657 від 02.02.2022 на суму 2 241,60 грн., Видаткова накладна №2658 від 02.02.2022 на суму 3 805,20 грн., Видаткова накладна №2659 від 02.02.2022 на суму 617 грн.. Видаткова накладна №3340 від 09.02.2022 на суму 4 852,05 грн., Накладна б/н від на суму 68 445,75 грн., Накладна б/н від 17.07.2022 на суму 63 117,22 грн., Замовлення покупця №566 від 31.03.2022 на суму 6 948,00 грн., Видаткова накладна №5296 від 07.04.2022 на суму 1 325,34 грн., Видаткова накладна №5487 від 14.04.2022 на, суму 2 750,90 грн., Замовлення покупця №738 від 18.04.2022 на суму 13 978,44 грн., замовлення покупця №949 від 11.05.2000 року на суму 12 294,40 грн., Замовлення покупця №961 від 11.05.2022 на суму 56,70 грн., Товарний чек б/н від 21.05.2022 на суму 17 227,00 грн., Товарний чек б/н від 14.09.2022 на суму 24 750,00 грн., Товарний чек б/н від 27.06.2022 на суму 46 658,00 грн., Видаткова накладна №6727 від 25.05.2022 на суму 7 764,63 грн., Видаткова накладна №7085 від 01.06.2022 на суму 12 603,06 грн., Видаткова накладна №8978 від 06.07.2022 на суму 3 442,05 грн., Накладна б/н від 10.08.2022 на суму 70 156,11 грн., Видаткова накладна №11145 від 10.08.2022 на суму 6 246,59 грн., Замовлення покупця №3092 від 22.08.2022 на суму 71,70 грн., Накладна б/н від 23.08.2022року на суму 90 210,76 грн., Накладна б/н від 12.10.2022 на суму 96 702,00 грн., Видаткова накладна №13437 від 14.09.2022 на суму 9 700,96 грн., Видаткова накладна №14421 від28.09.2022 року на суму 738 7,58 грн., Видаткова накладна №14946 від 05.10.2022 на суму 10 763,22 грн., Замовлення покупця №4658 від 26.10.2022 на суму 84,50 грн.. Видаткова накладна №°16246 від 26.10.2022 на суму 2 862,84 грн., Видаткова накладна №17109 від 09.11.2022 на суму 116,90 грн., Замовлення покупця №50б7 від 14.11.2022 на суму 210,00 грн. (а.с.77-107 т.1); - платіжні інструкції на придбання товару ФОП [PERSON] (а.с.214-236 т.1); - відеозаписи з мобільного телефону, надані суду відповідачем [PERSON] в підтвердження того, що контейнера біля магазину використовувалися нею як склади для здійсненні підприємницької діяльності, вона мала ключі від цих складів; - покази в суді свідка [PERSON] , який показав, що він працював продавцем в магазині [PERSON] в 2022 році та в 2023 році. Після розлучення [PERSON] продажем товарів в магазині займалася [PERSON] та їй допомагав батько. В магазині товару [PERSON] на півмільйонагривень не було, він би про це як продавець знав. [PERSON] про це заявив тільки тоді, коли [PERSON] з батьком почали вивозити товар з магазину, бо [PERSON] попросили покинути цю будівлю. Нормативно правове обгрунтування . За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. За змістом частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, та постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19, від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц, від 29 березня 2023 року у справі № 643/8385/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 639/6422/21. Так ВС у своїх постановах виснував, що конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. (висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15.) Таким чином застосування ст. 1212 ЦК України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі. Частина 3 ст. 1212 ЦК України поширює дію положень про безпідставне збагачення на відносини, що регулюються іншими положеннями Цивільного кодексу України, зокрема, на випадки виконання зобов`язання однією із сторін: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст 1212 ЦК, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником і володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Зазначені правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.06.2020 у справі № 310/5835/13-ц (провадження № 61-46496св18). Для висновків про наявність підстав для повернення безпідставно набутих коштів необхідним є встановлення обставин набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (потерпілого) та те, що набуття або збереження цього майно відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17. Висновки суду. Щодо обставин набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (потерпілого). Із позовних вимог [PERSON] вбачається, що у даному спорі майном, яким безпідставно заволоділи відповідачі є товар, придбаний [PERSON] як підприємцем для здійснення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] на підставі накладних №БН від 18.02.2022 року на суму 355 580,36 грн ; №729 від 18.02.22 року на суму 107 273,00 грн.; №111 від 22.02.2022 року на суму 74 550,00 грн, всього на суму 537 403,36 грн. Із змісту документів встановлено, що це будівельні матеріали- плитка, шпалери, ліноліум. (а.с.6,7,8 т.1) Постачальник - ФОП «[PERSON] « м.Харків, ТОВ «Платан Сістем Трейд України» м.Херсон. Даний товар за версією позивача був доставлений постачальниками в 2022 році до його магазину за адресою [ADDRESS] Між тим доводи позивача про те, що магазин за адресою [ADDRESS] орнедувався лише позивачем спростовані в суді дослідженими у справі доказами. Так [PERSON] та [PERSON] здійснювали свою підприємницьку діяльність за адресою [ADDRESS] , спільно орендуючи вказану будівлю у власника Робочого кооперативу «[INFO]», до складу якого входила площа колишніх двох магазинів «[INFO]» та «[INFO]». Станом на 2022 рік та по 31.01.2023 року [PERSON] на законних підставах здійснювала підприємницьку діяльність за адресою [ADDRESS] , орендуючи у власника будівлі 119,5 кв.м. колишнього приміщення магазину «[INFO]» під магазин « [INFO] », в якому здійснювала реалізацію будівельних матеріалів. [PERSON] в 2021 році орендував відповідно до Договору оренди об`єкта нерухомості №4 від 01.01.2021 року, укладеного між ФОП [PERSON] та Робочим кооперативом «[INFO]», нежитлове приміщення магазину « [INFO] » площею 84,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для здійснення роздрібної торгівлі. Договору оренди [PERSON] будь-якого приміщення в 2022 році, тобто на час, коли позивач придбав спірний товар і доставиви його до будівлі за вказаною адресою, позивачем не надано. Договора оренди позивача були надані у справі відповідно до клопотання представника позивача від 14.04.2025 року, однак договору оренди нерухомого майна за 2022 рік до справи не долучено. Тому встановити підстави перебування позивача у спірному приміщенні станом на 2022 рік не є можливим. В 2023 році [PERSON] уклав договір оренди з власником будівлі на нежитлове приміщення магазину « [INFO] » площею 110,3кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для здійснення роздрібної торгівлі. Відтак станом на січень 2023 року позивач не був єдиним орендарем будівлі за вказаною адресою, а тому його доводи про те, що відповідачі незаконно знаходилися в приміщеннях будівлі за вказаною адресою саме в його магазині та 21.03.2023 близько 16:15 22.01.2023, 23.01.2023 та можливо ще в якійсь дні у селі Кучургани, з вищевказаного орендованого ним приміщення та з госп. блоку (контейнеру) винесли вищевказане майно вважаючи його «своєю власністю не відповідають фактичним обставинам справи. Далі судом повно та всебічно досліджені судом договори оренди нерухомого майна, які укладалися [PERSON] та [PERSON] та Робкооп «[INFO]» за період з 2016 року по січень 2023 року з метою здійснення в цих приміщеннях підприємницької діяльності. Із змісту укладених договорів оренди судом також встановлено, що жоден із них не укладався на оренду конкретних приміщень, перелік яких наведено в Технічному паспорті на будівлю, не містять таких даних ні тексти договорів , ні додані до них акти прийому-передачі майна в оренду. Фактично, здійснюючи підприємницьку діяльність за вказаною адресою [PERSON] та [PERSON] спільно використовували даний об`єкт, в оренду надавалась частини будівлі , визначені лише площею в квадратних метрах в межах магазинів «[INFO]» та «[INFO]», які схуматично у плані будівлі не відображені. В свою чергу після припинення шлюбних стосунків [PERSON] та [PERSON] нових договорів оренди щодо користування конкретними приміщеннями будівлі з власником не укладали. Не спростовують такий висновок суду і надані суду позивачем письмові покази свідка [PERSON] , яка укладала договори оренди від імені власника орендованого майна Робочого кооперативу «[INFO]» зі сторонами у справі, які отримано представником позивача адвокатом Іванцовою З.А., так як умови оренди приміщень будівлі визначаються тільки умовами укладених договорів і не можуть бути спростовані показами свідка [PERSON] , яка повідомила про інші умови оренди приміщень. Щодо права власності на два контейнера, які знаходилися за вказаною адресою біля приміщення магазину, то суд виходить з того, що відповідачі підтвердили факт належності саме їм цих контейнерів, так як надали суду належним чином завірені документи - накладну від 12.03.2019 року на придбання у «УКРРЕМКОНТЕЙНЕРСЕРВІС» двох морських контейнерів по 50000 грн (номера 2002639,2310053) , які у суду сумнівів не викликають , дані документи містять всі необхідні реквізити. Крім цього, наданим суду відеозаписом відповідачем [PERSON] доведено, що дані контейнери в 2023 році перебували у її користуванні, остання мала до них доступ, зокрема ключі. Згідно довідки Лиманської селищної ради від 16.06.2023 року за №974 встановлено, що на земельній ділянці Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області , яка розташована за магазином «Будівельні товари» [ADDRESS] з березня 2019 року знаходилися два контейнери, що належать ФОП « [PERSON] (а.с.113 т.1) Надана позивачем квитанція до прибуткового касового ордера від 24.06.2016 року на придбання хозблоку за 10000 грн та накладна №01-17 від 24.06.2016 року (а.с.24 т.1) також свідчить про придбання позивачем такого виду майна, як заявлено в накладній, однак дані документи не спростовують висновку суду щодо вільного користування цими контейнерами [PERSON]. Далі суд, дослідивши надані суду накладні №БН від 18.02.2022 року на суму 355 580,36 грн ; №729 від 18.02.22 року на суму 107 273,00 грн.; №111 від 22.02.2022 року на суму 74 550,00 грн, прийшов до висновку, що вони підтверджують придбання в лютому 2022 року ФОП [PERSON] певного товару на відповідну суму, серед якого керамічна плитка в асортименті, шпалері та інше, однак ці документи на думку суду жодним чином не підтверджують його факт його доставки саме до будівлі за адресою [ADDRESS] . Між тим позивач не надав доказів, яким чином був поставлений йому товар до магазину, яким транспортом, чи відбувалось це партіями або ж одним вантажем, відсутні ТТН, сертифікати якості (відповідності) на будівельні матеріали тощо. Також суд вважає, що і надані позивачем відеозаписи з камер спостереження , встановлених в будівлі за адресою [ADDRESS] , на яких зафіксовано як [PERSON] та [PERSON] звільняють орендоване приміщення та вивозять товар із орендованого магазину не дають безумовної підстави стверджувати, що цими доказами доведено вивезення відповідачами не власного майна (товару), а того, що нібито належить Позивачу. Так судом встановлено, що ФОП [PERSON] було на законних підставах орендовано приміщенням за адресою [ADDRESS] за договорами оренди по січень 2023 року у Робочого кооперативу «[INFO]», а також надано до суду накладну на придбання контейнерів для зберігання товару від 12.03.2019 №17. Відповідачка [PERSON] з лютого 2019 року також зареєстрована як фізична особа-підприємець. Так судом встановлено, що саме [PERSON] в 2022 році здійснювала реалізацію будівельних матеріалів в магазині « [INFO] « за вказаною адресою. В підтвердження цього факту судом отримано дані від податкового органу про здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку. Представником [PERSON] надано товарні чеки на закупівлю будівельних матеріалів на загальну суму більше ніж 615 278,14 грн. для подальшої реалізації, зокрема в підтвердження того , що станом на січень 2023 року у належному їй магазині був належний їй товар , в тому числі шпалери і керамічна плитка [PERSON] надано суду документи у виді замовлень покупця, видаткових накладних та товарних чеків на придбання будівельних товарів в 2022 році, в тому числі шпалер та керамічної плитки. Відповідачі зазначили, що саме залишки товару в магазині, які належали [PERSON] вони вивозили із належного їй магазину, що відображено на камері відеоспостереження. Будь-якого товару, належного [PERSON] в цих приміщеннях не було. Доводи представника позивача , що надані [PERSON] документи на придбання товару(а.с.214-236 т.1) є не неналежними доказами, так як не містять всіх необхідних реквізитів, які повинні бути в первинних документах бухгалтерського обліку, зокрема повинні містить печатки, суд відхиляє з огляду на наступне. Закон України № 1982-VIII від 23.03.2017, що набув чинності 19.07.2017, скасував обов`язкове використання печаток для юридичних осіб та ФОП. Також судом встановлено, що жодна із сторін , здійснюючи підприємницьку діяльність не вела обліку облік товарних запасів відповідно до Правил ведення обліку товарних запасів фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, передбачений «Порядком ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 №496 (далі за текстом - Порядок №496). Тому такого виду докази, які б достовірно та об`єктивно підтверджували наявність залишків у підприємницькій діяльності ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] сторонами не надано. Виходячи з вищенаведеного, з урахуванням всіх висновків суду, наведених вище щодо вірогідності та доказовості наданих суд доказів обома сторонами, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не довів належним чином підстав для стягнення вартості безпідставно набутого майна за статтями 1212-1214 ЦК України з відповідачів, так як надані ним доказами не надають суду можливість «поза розумним сумнівом» встановити обставини того, що належне йому майно у виді товару для здійснення підприємницької діяльності на суму 537 403,36 грн зберігався в орендованій позивачем частині приміщення за адресою [ADDRESS] . Так Верховний Суд наголосив на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно він не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Верховний Суд зазначив, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Зміст цієї статті свідчить, що нею на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Застосував судову практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Так зобов`язання з повернення безпідставно набутого (збереженого) майна випливає із загальної для права заборони безпідставного збагачення: той, хто збагатився за рахунок іншого без належної на те правової підстави, зобов`язаний повернути предмет власного збагачення. Оскільки не доведений факт, що спірне майно зберігалосяв приміщенні за адресою [ADDRESS] з лютого 2022 року по січень 2023 року, то відповідно не доведений у даній справі належними та допустимими доказами факт переходу цього майна у власність відповідачів в січні 2023 року, незаконного перебування майна позивача у володінні відповідачів [PERSON] та [PERSON] , а тому не доведений факт незаконного збагачення відповідачами за рахунок позивача. Також суд вважає, що не спростовані дані висновки суду і показами у справі свідків обох сторін щодо належності майна сторонам у справі. Щодо неможливості повернення майна в натурі. Також відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відносини з відшкодування вартості безпідставно збереженого майна за своїм змістом не є суто кондикційними (у вузькому чи широкому значенні), а пов`язані із вжиттям спеціальних заходів замість повернення безпідставно збереженого майна з огляду на неможливість його повернення в натурі. Тлумачення ст.1213 ЦК дає підстави для висновку, що відшкодування вартості безпідставно збереженого майна застосовується у випадку встановлення неможливості повернення майна в натурі, що може бути пов`язане зі знищенням речі, її переробленням, втратою, протиправним переданням третій особі тощо. Права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст 1212 ЦК, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником і володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Зазначені правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.06.2020 у справі № 310/5835/13-ц (провадження № 61-46496св18). Законодавець поширив приписи гл 83 ЦК на відносини з витребування майна власником із чужого незаконного володіння (п 2 ч 3 ст 1212 ЦК). Так позивач [PERSON] звернувся до суду з позов про відшкодування вартості майна, яким безпідставно заволоділи відповідачі. Між тим, якщо лише річ знищено, перероблено або іншим чином її неможливо повернути, встановлюється факт безпідставного збагачення відповідача, що тягне за собою обов`язок відшкодувати вартість майна. Між тим вимоги щодо витребування майна у відповідачів позивачем не заявлено, доказів неможливості витребувати спірне майно у відповідачів суду не надано. Також судом встановлено, що на час розгляду даної справи продовжується досудове слідство у кримінальному провадженні №120231623000090, внесеному в ЄРДР 07.02.2023 року за заявою [PERSON] щодо крадіжки цього ж товару з магазину. Дані обставини також є підставою для відмови в задоволенні позову [PERSON] як заявленого безпідставно. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку зібраним доказам в цілому, так і кожному доказу, дійшов висновку, про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову. На підставі ст. 81, 89, 141, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed