Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

[PERSON] , представник [PERSON] , звернулася до Роменського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 18 листопада 2000 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося, виникали постійні сварки та непорозуміння. На даний час шлюбні відносини між ними припинено, сім`ї не існує. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. 13.10.2025 Роменським міськрайонним судом Сумської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та вирішено здійснювати розгляд справи 03 листопада 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року здійснено перехід з розгляду цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 листопада 2025 року клопотання відповідачки [PERSON] було задоволено та надано сторонам строк на примирення, провадження в справі зупинено. 02 грудня 2025 року від представника позивача до суду надійшло клопотання, в якому просив поновити провадження у даній справі, посилаючись на те, що він має іншу жінку, яка на даний час вагітна та має намір укласти з нею шлюб. В зв`язку з чим 03 грудня 2025 року ухвалою суду було відновлено провадження по справі та призначено справу до розгляду. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій просила справу розглядати без участі позивача та її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. 15.12.2025 року від неї до суду надійшла заява, в якій просила надати сторонам термін на примирення. Судом розглянуто клопотання відповідача про надання часу для примирення та вирішено відмовити у його задоволенні, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 7 ст.240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити строк для примирення подружжя, який не може перевищувати шість місяців, крім випадків, передбачених частиною другою статті 111 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Якщо один із подружжя вчинив домашнє насильство, незалежно від стану розгляду порушеного кримінального провадження, цивільної справи або справи про адміністративне правопорушення щодо домашнього насильства, заходи щодо примирення подружжя не вживаються. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок щодо застосування статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком». Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 28.11.2018 у справі № 206/3459/16-ц, від 14.01.2020 у справі № 200/952/18, від 10.06.2020 у справі № 643/5316/18. Оскільки суд не може формально застосовувати інститут примирення подружжя, тому, вирішуючи клопотання відповідача про надання строку на примирення, суд оцінює: строк, який сплинув із моменту пред`явлення позову про розірвання шлюбу; обставини справи, які свідчать про можливість примирення сторін; позицію іншого з подружжя щодо надання строку на примирення. Водночас, звертаючись до суду з клопотанням про надання строку на примирення відповідачем не наведено будь-яких об`єктивних обставин справи, які б свідчили про можливість примирення між сторонами. Позивач, у свою чергу, зазначив, що категорично наполягає на розірванні шлюбу і не потребує надання строку на примирення, посилаючись на вагітність від нього іншої жінки, з якою має намір укласти шлюб. Суд зазначає, що наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя не є правовою підставою для надання строку для примирення. Крім того, після звернення позивача до суду з даним позовом сторонам так і не вдалось знайти шляхи для примирення. Позивач заявляє про своє стійке бажання розірвати шлюб, вважає за неможливе збереження сім`ї, під час розгляду справи із заявами про відмову від позову або залишення його без розгляду не звертався, що вказує на відсутність можливості примирення між сторонами. Одночасно суд зазначає, що відповідно до ст.24СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, судом не встановлено необхідність та дієвість застосування заходу для примирення подружжя з урахуванням обставин цієї справи у співвідношенні з необхідністю дотримання розумних строків розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, клопотання відповідача про надання строку на примирення задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 18 листопада 2000 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб Роменським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується актовим записом №306. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.6). Між сторонами склалися правовідносини з приводу розірвання шлюбу, які регулюються Сімейним кодексом України (далі СК України). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно положень ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Оцінивши надані позивачем докази, за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що існують підстави для задоволення позову. Суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження їхнього шлюбу суперечить їх інтересам, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Під час звернення позивачем до суду з позовною заявою до [PERSON] , про розірвання шлюбу, позивачем не сплачено судовий збір, посилаючись на ст.. 5 ЗУ «Про судовий збір», а саме на те, що він є військовослужбовцем. Згідно ЗУ «Про судовий збір» в даному випадку позивач не є особою звільненою від сплати судового збору. В той же час, судом помилково не було залишено позовну заяву без руху, для надання часу позивачу для сплати судового збору, а відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. Тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, та оскільки позивачем не сплачено судовий збір, з відповідача необхідно стягнути судовий збір не на користь позивача, а на користь держави, у розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладеного, та

Outcome: approved