Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

01.12.2025 позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 25.06.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №4764617, відповідно до якого відповідач отримав в кредит грошові кошти в розмірі 2500,00грн. шляхом їх перерахування на його банківську картку № [NUMBER] , зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,50% від суми кредиту за кожний день користування (14 745,04% річних) в межах строку надання кредиту, строком на 360 днів. Крім того, 25.06.2024 ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено додатковий договір до договору №4764617 від 25.06.2024, відповідно до якого відповідач отримав в кредит грошові кошти в розмірі 1500,00грн. шляхом їх перерахування на його банківську картку № [NUMBER] , зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,498% від суми кредиту за кожний день користування (14 431,77% річних) в межах строку надання кредиту. Загальна сума кредиту становить 4000,00грн. Відповідно до договору факторингу №27/02/2025 від 27.02.2025 ТОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Українські фінансові операції». Відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальній сумі 24 577,66грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 3999,99грн., заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими первісним кредитором, 13 857,69грн., заборгованості за процентами, нарахованими новим кредитором 6719,98грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00грн. Крім того, впорядку ч.10,11 ст.265 ЦПК України проситьзазначити обов`язок органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С сума основного боргу; 3 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн. кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Українські фінансові операції». Ухвалою суду від 02.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує повністю та просить його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву на позов або зустрічного позову не подав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, в т.ч. у відсутність відповідача на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст.638,640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Крім того, до відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Зокрема, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015р. (далі Закон №675). Суд встановив, що між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] 25.06.2024 було укладено договір про надання споживчого кредиту №4764617, відповідно до якого відповідач отримав в кредит грошові кошти в розмірі 2500,00грн. шляхом їх перерахування на його банківську картку № [NUMBER] , зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,50% від суми кредиту за кожний день користування (14 745,04% річних) в межах строку надання кредиту, строком на 360 днів. Крім того, 25.06.2024 ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено додатковий договір до договору №4764617 від 25.06.2024, відповідно до якого відповідач отримав в кредит додатково грошові кошти в розмірі 1500,00грн. шляхом їх перерахування на його банківську картку № [NUMBER] , зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,498% від суми кредиту за кожний день користування (14 431,77% річних) в межах строку надання кредиту. Загальна сума кредиту становить 4000,00грн. Вказаний кредитний договір укладений за допомогою ІТС Товариства та підписаний позичальником/відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Відповідач, підписавши кредитний договір, прийняв на себе зобов`язання здійснювати його повернення та сплату процентів за користування ним періодичними платежами кожні 15 днів відповідно до графіку платежів, що є невід`ємним додатком до договору. Листами №20250306-1096 та №20250306-1098 від 06.03.2025 ТОВ «ПЕЙТЕК» повідомив ТОВ «Лінеура Україна» про успішність операцій з переказу коштів, здійснених на підставі договору про переказ коштів №РК-П-19/03-01 від 12.03.2019, зокрема, транзакція 25.06.2024 о 17:00:16 в сумі 2500,00грн. та 25.06.2024 о 18:43:20 в сумі 1500,00грн на платіжну картку № [NUMBER] . Згідно з інформацією АТ «Універсал Банк» №БТ/Е-21599 від 16.12.2025 на ім`я [PERSON] в Банку емітовано картку №4441111157913066, на яку 25.06.2024 о17:00:16 та 18:43:19 було зараховано перекази в сумі 2500,00грн. та 1500,00грн. Відповідно до договору факторингу №27/02/2025 від 27.02.2025 ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Українські фінансові операції»відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Українські фінансові операції». Згідно з розрахунком кредитора заборгованість відповідача за вищевказаним кредитним договором становить загалом 24 577,66грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту 3999,99грн., заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими первісним кредитором, 13 857,69грн., заборгованості за процентами, нарахованими новим кредитором 6719,98грн. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. В даному випадку суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи і підписанням його електронними цифровими підписами, що відповідає ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст.207,1055 ЦК України. Правомірність укладеного між сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обов`язковим для виконання. Кредитор надав позичальнику/відповідачу кредитні кошти шляхом їх перерахування за реквізитами банківської картки, які останній повинен був повернути відповідно до графіку платежів. Однак, відповідач порушив умови укладеного кредитного договору, належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальному розмірі 24 577,66грн., стягнення якої позивач як новий кредитор має права вимагати в судовому порядку. Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем належними та допустимими доказами копією кредитного договору з графіком платежів, додатковим договором до нього, інформацією про успішність переказів, договором факторингу з додатками, розрахунками заборгованості, які є повними, чіткими, об`єктивними та узгоджується з умовами кредитного договору. При цьому, суд враховує, що відповідач обґрунтованого заперечення проти позову не подав, в судове засідання не прибув і жодним чином позовні вимоги не спростував. Разом з тим, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача на підставі ч.2 ст.625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних в порядку ч.10,11 ст.265 ЦПК України при примусовому виконанні рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд не знаходить і в цій частині вимог слід відмовити. Так, дійсно, згідно з ч.10,11 ст.265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. В постанові від 16.10.2024 року у справі №911/952/22 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що положення частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України закріплюють механізм, який позбавляє кредитора необхідності звернення до суду з позовом щодо нарахування та стягнення, зокрема, відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як був розглянутий по суті і задоволений його позов про стягнення боргу, відсотків за невиконання того самого зобов`язання між тими ж сторонами. Застосування частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України полягає у продовженні нарахування відсотків поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті позовних вимог. Вони застосовуються лише в тих випадках, коли суд, розглянувши спір по суті, ухвалив рішення про застосування відсотків. Тобто можливість нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог у рішенні суду). Якщо суд не застосував відсотки в рішенні, то не може бути і зазначено про їх нарахування до моменту виконання рішення. І навпаки якщо суд їх застосує, то у рішенні може зазначатися про нарахування відсотків до моменту виконання рішення. При цьому, нарахування відсотків у порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення позову судом за результатом розгляду справи та які зазначені в мотивувальній частині рішення. За своєю природою відсотки, зазначені в частинах десятій, одинадцятій статті 265 ЦПК України, є заходами відповідальності, що застосовані судом за порушення боржником виконання зобов`язання. Стягнення 3% річних, правове регулювання яких визначено ч.2 ст.625 ЦК України, охоплюється положенням наведених норм. В той же час, згідно з п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, виходячи з того, що передбачені ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати не були предметом судового розгляду і судом не ухвалювалось рішення про їх стягнення за період, що передував ухваленню рішення, а також те, що під час дії воєнного стану, який наразі триває, положення ч.2 ст.625 ЦК України не застосовуються до позичальників, які прострочили виконання за кредитними договорами, підстав для стягнення відповідних платежів з відповідача відповідно до ч.10,11 ст.265 ЦК України немає. На підставі вищевикладеного, позов ТОВ «Українські фінансові операції» слід задовольнити частково. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40грн. Крім того, відповідно до ст.137,141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу. Так, на підтвердження здійснення витрат на правничу допомогу позивач ТОВ «ФК «Українські фінансові операції» надав суду договір про надання правничої допомоги №01/08/2024-А від 01.08.2024, укладений з адвокатом Дідух Є.О., заявку №4764617 на виконання доручення до договору №01/08-2024-А від 01.08.2024, акт №4764617 прийму-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №01/08-2024 від 01.08.2024, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №5972/10 від 24.03.2017, які є належними та допустимими доказами. Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі 10 000,00грн. Так, згідно з ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). В п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, § 268). З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Так, згідно з актом №4764617від 18.11.2025 прийому-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги №01/08-2024 від 01.08.2024 розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00грн визначено з урахуванням таких послуг: зустріч, консультація та роз`яснення з правових питань у рамках цивільного судочинства - 0,5 год., 440,00грн; дослідження наданих документів та аналіз фактичних обставин справи 1 год., 840,00грн.; аналіз чинного законодавства - 0,5 год., 440,00грн.; підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту права та інтересів клієнта, узгодження обраної позиції 1 год., 840,00грн.; письмова юридична консультація, складання письмового консультативного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної позиції захисту прав та інтересів 1 год., 840,00грн.; проведення заходів спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів, складання, оформлення та направлення адвокатських запитів - 1 год., 840,00грн.; складання позовної заяви 2 год., 1640,00грн.; складання та оформлення інших документів 1 год., 840,00грн.; складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду цивільної справи в суді 2 год., 1640,00грн.; представництво під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою - 2 год., 1640,00грн. При цьому, складена адвокатом позовна заява здебільшого містить цитування норм чинного матеріального та процесуального законодавства, є типовою та шаблонною. До позовної заяви додані копії кредитного договору, договору факторингу, розрахунок заборгованості, правоустановчі документи позивача та документи на підтвердження витрат на правничу допомогу. Інших документів в межах цієї справи адвокатом не складалось та не подавалось. Участі в судових засідання адвокат не приймав. Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації спірних правовідносин, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, принципи верховенства права, справедливості та пропорційності, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу 10 000,00грн. є завищеним та неспівмірними зі складністю справи, яка стосується стягнення кредитної заборгованості, законодавство та судова практика щодо якої є усталеною, з обсягом наданих адвокатом послуг та витраченим на це часом. В даному випадку позивач не довів, що визначений ним розмір правової допомоги повною мірою відповідає принципам розумності та співмірності. Суд вважає, що відсутність в даній справі будь-яких заперечень щодо витрат на правничу допомогу та клопотання про зменшення їх розміру від відповідача, не впливає на вищевказані висновки. З урахуванням вищевикладених мотивів, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі і вважає, що цей розмір необхідно зменшити, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі до 4000,00грн., що забезпечить баланс рівноваги між інтересами сторін у справі, відповідатиме принципу розумності та співмірності, визначеного одним з основних критеріїв стягнення таких витрат.

Outcome: partial