Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-22 00:00:00

12 червня 2025 року Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із вказаним позовом, яким просить : позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] [INFO] , відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що від спільного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився - [PERSON] , [INFO] . Батько малолітнього [PERSON] помер [INFO] . Після смерті батька дитина залишилась проживати з матір`ю. На даний час відповідач проживає з співмешканцем, у будинку з незадовільному санітарно-гігієнічному стані. Відповідач не приділяє належної уваги своєму малолітньому сину [PERSON] , не забезпечує повноцінним харчуванням, доглядом та розвитком, не належним чином виконує свої батьківські обов`язки. Дитина часто буває голодною, до навчального закладу приходить брудним, не охайним, занедбаним, без необхідних навчальних засобів. Відповідач [PERSON] має тривалу залежність від вживання наркотичних речовин. Враховуючи, що відповідач не забезпечила належного догляду, харчування та виховання сина [PERSON] , 02 травня 2025 року малолітнього було вилучено з родини та поміщено до дитячого відділення КНП «ББЛІЛ» для обстеження та за необхідності лікування для подальшого влаштування відповідно до чинного законодавства. Враховуючи викладене, Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради звернулася до суду з даним позовом, який просить задовольнити. Ухвалою суду від 01 липня 2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомлення. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Натомість представник подав заяву, якою розгляд справи просив здійснити у його відсутність, на позові наполягає та просить задовольнити. Відповідач подав до суду заяву, якою просив розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги визнала та просила задовольнити. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, дослідивши заяви сторін, а також докази, наявні в матеріалах справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] . Наведене підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 23 червня 2016 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.10). У свідоцтві батьками дитини вказано : [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть видано повторно 24 травня 2023 року Ніжинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіо-нального управління Міністерства юстиції (а.с. 16). Відповідно до Висновку оцінки потреб сім`ї від 01 травня 2025 року, Акту оцінки потреб сім`ї / особи від 01 травня 2025 року, вбачається, що в будинку за адресою: [ADDRESS] відсутні всі інженерні комунікації (водовідведення, опалення, газопостачання). Малолітній [PERSON] в недостатній кількості забезпечений всім необхідним для повноцінного розвитку та проживання, а саме: недостатньо засобів особистої гігієни, відсутній чистий одяг, та чиста постільна білизна. Дитячий одяг має неприємний запах та брудний вигляд. В дитини відсутнє належно об лаштоване місце для навчання. Під час відвідування родини, була відсутня свіжоприготовлена їжа, продукти харчування довготривалого зберігання в мінімальній кількості (а.с. 18-22). Згідно характеристики № 129 від 06 травня 2025 року наданої директором Бориспільського ліцею «Патріот» Панкявічене І. встановлено, що [PERSON] навчається у 2-В класі ліцею з 10 січня 2025 року, зарекомендував себе як дисциплінований, працелюбний та уважний хлопець. Ліцей відвідував із задоволенням, на заняття приходив вчасно. Всі домашні завдання виконував, мама [PERSON] завжди була на зв`язку з класним керівником (а.с. 35). З Акта обстеження умов проживання громадянки [PERSON] , [INFO] № 226 від 05 листопада 2024 року встановлено, що умови проживання [PERSON] не відповідають санітарно-гігієнічним нормам проживання. Малолітній [PERSON] в недостатній кількості забезпечений засобами особистої гігієни, сезонним одягом, взуттям (а.с. 36-37). 12 травня 2025 року виконавчим комітетом Бориспільської міської ради винесено рішення № 369 «Про негайне відібрання малолітнього [PERSON] та порушення питання щодо позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно малолітнього сина», та вирішено негайно відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , відносно якого існує реальна загроза його життю та здоров`ю, у матері громадянки [PERSON] . Висновком виконавчого комітету Бориспільської міської ради №369 від 12 травня 2025 року вирішено, що позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] є доцільним та відповідає інтересам дитини (а.с. 14-16). Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради № 133 від 13 травня 2025 року «Про постановку на облік дитини, яка опинилась у складних життєвих обставинах» постановлено на облік малолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , на підставі проживання дитини у родині, яка потрапила у складні життєві обставини, з внесенням даних про нього до ЄІАС «Діти» (а.с. 28). З 19 травня 2025 малолітній [PERSON] перебуває в Київському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Сезенків», відповідно до повідомлення про зарахування директора центру Кордун В від 20 травня 2025 року № 211 та копії наказу Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Сезенків» № 11 від 19 травня 2025 року (а.с. 43-44). Відповідно до довідки Опорного закладу освіти «Морозівський ліцей імені Дениса Поповича» Баришівської селищної ради № 24 від 19 травня 2025 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] буде зарахований до списку складу учнів 2 класу Філії Сезенківської гімназії Опорного закладу освіти «Морозівський ліцей імені Дениса Поповича» Баришівської селищної ради (а.с. 45). Відповідно до постанови Бориспільського міськоайонного суду Київської області від 08 листопада 2024 року у справі №359/11353/24 відповідачка притягнена до відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с. 46). За час відібрання дитини [PERSON] життям, здоров`ям та розвитком дитини не цікавилась, участі в його утриманні не приймає, байдужа до долі дитини, із заявою про повернення дитини не зверталась. Доказів протилежного суду не надано. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпе-чення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізикний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані : виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпе-чити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українсь-кого та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбав-лення батьківських прав. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усинов-лення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, не обхід-ному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Станом на день розгляду справи, суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про виконання відповідачем батьківських обов`язків по вихованню, піклуванню та утриманню дітей належним чином. Аналізуючи вищенаведені та встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини, суд приходить висновку, що своєю поведінкою відповідач не виявляє батьківського піклування та свідомо ухиляється від батьківських обов`язків щодо малолітнього [PERSON] , а тому, з метою захисту законних прав та інтересів дітей, відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] . Частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача від сплати судового збору на підставі п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений, з відповідача слід стягнути на користь держави Україна судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved