Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-18 00:00:00

25.09.2025 позивач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ») звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути із відповідачки на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №103075531 від 20.02.2024 в розмірі 18292,84 грн. та судові витрати пов`язані з розглядом даної справи у сумі 2422,20 грн., а також витрати на правову допомогу у сумі 8000,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовані наступним. 20.02.2024 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит №103075531 згідно якого [PERSON] отримала 6500 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені укладеним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (додаток №1 до кредитного договору №103075531 від 20.02.2024) відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісію і проценти за користування кредитом у строк встановлений кредитним договором. Кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав надавши [PERSON] кредит в сумі визначеній кредитним договором. Кредитний договір ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали у вигляді електронного документа у відповідності з ст.11 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст.6, 7, 12 Закону України «Про Електронні документи та електронний документообіг». [PERSON] підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 29.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №110-МЛ/Т, згідно якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набув статусу нового кредитора та отримав право вимоги за кредитним договором №103075531 від 20.02.2024. Згідно договору №110-МЛ/Т від 29.07.2024 до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] на суму заборгованості в розмірі 18292,84 грн. з яких: 5070 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 12572,84 грн. прострочена заборгованість за відсотками; 650 грн. прострочена заборгованість за комісію. [PERSON] було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих.№23777377/6121 від 12.08.2025. Також ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» понесено витрати в розмірі 8000 грн. на професійну правничу допомогу Адвокатського об`єднання «Апологет» на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 та підтверджується актом наданих послуг №Д/2030 від 20.08.2025. На підставі вказаного ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №103075531 від 20.02.2024 в сумі 18292,84 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн., та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. Ухвалою суду від 07.10.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26 листопада 2025 року представником позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» Усенко М.І. було подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. 27 листопада 2025 року відповідачем у справі надано до суду відзив та аналогічні їм за змістом пояснення в яких вона просила залишити без задоволення позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в повному обсязі, обґрунтувавши свою позицію наступним. Відповідач зазначила, що на договорі №103075531 від 20.02.2024 відсутній її підпис. Надана позивачем Анкета заяви про намір отримати кредиту позичальника №103075531 від 20.02.2024 не містить підпису відповідача із умовами [PERSON] не ознайомлена. Розрахунок заборгованості не може бути доказом існування боргу, факт отримання грошей, оскільки вони не є касовими та первинними документами обліковим бухгалтерськими документами, не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Копія Анкети позичальника не може підтверджувати існування боргу, так як вона є лише пропозицією укласти договір. Позивачем у справі не надано доказів, що саме надані до суду Умови та Тарифи розумів відповідач та ознайомилася та погодилася з ними підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та зокрема саме у зазначеному в цих документах , що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Довідка про умови використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» не визнається відповідачем та не містить її підпису, тому її не можна розцінювати як кредитного договору укладеного між сторонами 20.02.2024, шляхом підписання анкети-заяви. Позивач не надав до суду ліцензію від Держкомфінпослуг на надання кредитів за рахунок притягнення засобів яка є обов`язковою. Розмір витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. є необгрунтованим належним чином, та неспівмірним з сумою заборгованості. Розмір відсотків по кредиту, неустойки, штрафу, та пені не може перевищувати розмір тіла кредиту. В судовому засіданні відповідач у справі проти позову заперечила з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, додатково зазначила, що згідно укладеного договору з ТОВ «Мілоан» вона отримала кошти в розмірі 6500 грн., однак через часткове погашення на момент розгляду справи заборгованість складає 5070 грн. Також відповідач зазначила, що будь яких відносин з ТОВ «ФК «Кредит Капітал» вона не має, так як укладала договір кредитування з ТОВ «Мілоан». Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору позики, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно дост.628ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що 20.02.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 103075531 у відповідності до умов якого остання отримала 6 500 гривень, кредит надається строком на 103 днів і складається з пільгового (13 днів) та поточного (90 днів) періодів. Позичальник має повернути кредит 20.06.2024. Комісія за надання кредиту 650 гривень, яка нараховується за ставкою 10 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового нараховуються за ставкою 1.70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредиту пільгового кредиту. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за процентною ставкою 2.30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Кредитні кошти надаються у безготівковій формі з використанням карти [NUMBER] . Вказаний договір був підписаний в електронній формі про що свідчить довідка про ідентифікацію, що клієнт [PERSON] уклала кредитний договір 103075531 з ТОВ «МІЛОАН». Акцепт договору підписано позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 354831, дата і час відправки 20.02.2024 04:25:06. Платіжним дорученням № 83243055 від 20.02.2024 підтверджено переказ грошових коштів від ТОВ «МІЛОАН» [PERSON] у сумі 6 500 гривень, призначення платежу: кошти згідно договору № 103075531. Між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 110-МЛ/Т від 29.07.2024 року, у відповідності до умов якого відбулося відступлення права вимоги, які належали ТОВ «МІЛОАН» (а.с. 21 зворотній -31). У відповідності до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 110-МЛ/Т від 29.07.2024 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» перейшло право вимоги за договором № 103075531 від 20.02.2024 боржник [PERSON] , дата закінчення договору 22.06.2024, сума наданого кредиту 6500 гривень, загальна сума заборгованості 18292,84 гривень. Випискою з особового рахунку за кредитним договором № 103075531 від 20.02.2024 боржник [PERSON] має заборгованість станом на 20.08.2025 18292,84 гривень, яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту 5070 гривень, прострочена заборгованість за сумою відсотків 12572,84 гривень, прострочена заборгованість за комісією 650,00 гривень. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Ст. 629 ЦК України визначено: договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14листопада 2018року у справі №2-1383/2010, провадження№14-308цс18, зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Окрім того, відповідач жодним чином не оспорював укладання кредитних договорів, так і відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. З наданої кредитодавцем ТОВ «Мілоан» інформації про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 103075531 слідує, що відповідачу нараховувались проценти за ставкою 1,70 % протягом пільгового періоду та 2,30 % протягом поточного періоду за кожен день користування кредитом за 103 днів з 20 лютого 2024 року. Відповідно до кредитного договору комісія за надання кредиту становить 650 грн. Ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ЗУ «Про електронну комерцію», на правовідносини стосовно кредитного договору № 103075531 від 20.02.2024 року поширюється дія цього закону. Ч. 3 ст. 11 до ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 до ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до вимог статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до статті 12 ЦПК України. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення усіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований частиною 1 статті 1048 ЦК України. Враховуючи, що фактично отримані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як убачається з матеріалів позовної заяви позивачем визначено суму понесених судових витрат, яка складається із судового збору у розмірі 2422,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 гривень. Понесення витрат на сплату судового збору підтверджується платіжною інструкцією №19861 від 27.08.2025, а витрат на професійну правничу допомогу: договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 укладеним між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет», актом № Д/2030 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 20.08.2025, детальним описом наданих послуг до Акту від 20.08.2025 року. Відповідно дост.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з частиною першою, другою статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Крім того, згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч.2 ст.133 ЦПК України). В силу ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з наданими документами, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн., що підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 укладеним між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет», актом № Д/2030 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 20.08.2025, детальним описом наданих послуг до Акту від 20.08.2025 року. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, взявши до уваги умови договору про надання правової допомоги, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, підтверджених належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у сумі 8000 грн. 00 коп. є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими та необхідними в контексті обставин цієї справи. Враховуючи викладені обставини, складність справи, необхідність надання адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді та їх характер, дослідивши докази на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу, а також з метою дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, суд дійшов висновку, що необхідний фактичний обсяг правничої допомоги у цій справі є меншим, а тому такий обсяг виконаних робіт підлягає зменшенню та стягненню з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, понесених у цій справі у сумі 3000 грн. 00 коп. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і

Outcome: partial