Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-23 00:00:00

29 липня 2024 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» до [PERSON] про стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 1308,12 доларів США та судові витрати по справі, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що між ВАТ КБ «НАДРА» та відповідачем [PERSON] 29 травня 2007 року було укладено кредитний договір №08/05/2007 840 К-449 на підставі якого відповідачу [PERSON] були надані кредитні кошти у сумі 4590,00 доларів США. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва з [PERSON] стягнуто на користь ВАТ КБ «НАДРА» заборгованість по кредиту у розмірі 9048,05 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 72375,42 грн., судовий збір у розмірі 723,75 грн., витрати на ІТЗ розгляду справи у розмірі 120,00 грн., а всього 73099,17 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року у справі №2-2179/11 замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» у виконавчих документах з виконання рішення суду від 04 березня 2011 року. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за увесь час прострочення за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відповідно до розрахунку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 9048,05 доларів США, за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року розмір нарахованих 3% річних на суму боргу становить 1308,12 доларів США. Відповідач жодних дій щодо погашення заборгованості не вчинив, у зв`язку з чим позивач звернувся з вказаним позовом до суду. Ухвалою від 09 вересня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач до суду не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно, про причини неявки не повідомила, відзиву не подала. В зв`язку з неявкою сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України не здійснювалось. Суд ухвалив розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Справа розглядається за наданими позивачем доказами. Докази, що спростовують позовні вимоги, відповідачем не надавались. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 березня 2011 року у справі №2-2179/2011 з [PERSON] , [PERSON] солідарно стягнуто на користь ВАТ КБ «НАДРА» заборгованість по кредиту у розмірі 9048,05 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 72375,42 грн., судовий збір у розмірі 723,75 грн., витрати на ІТЗ розгляду справи у розмірі 120,00 грн., а всього 73099,17 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року у справі №2-2179/11 замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» у виконавчих документах з виконання рішення суду від 04 березня 2011 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ч. 1ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Суд зазначає, що плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (наведену правову позицію викладено у Постанові ВП ВС від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17) Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Згідно розрахунку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 9048,05 доларів США за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року розмір нарахованих 3% річних на суму боргу становить 1308,12 доларів США. Враховуючи викладене, суд вважає, що сума нарахованих 3% річних на суму боргу підлягає стягненню у повному обсязі. Стосовно судових витрат, то згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належить надання правничої допомоги адвоката. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони та підлягають розподілу разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат щодо надання правничої допомоги, позивачем надано договір, №02/01-24 від 02 січня 2024 року, укладений між Адвокатським бюро «Юлії Чміль» та ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» та додатку до нього від 02 січня 2024 року, відповідно до яких сума витрат на правничу допомогу адвоката складає 8500 грн. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 8500 грн. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved