Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~Стислий виклад позицій сторін та учасників справи. Заявник [PERSON] просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , однією сім?єю разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини. В обґрунтування заявлених вимог представник заявник покликався на те, що [INFO] померла бабця заявника мама батька заявника [PERSON] та заінтересованої особи [PERSON] [PERSON] . Після смерті бабці [PERSON] , відкрилась спадщина на належне їй майно. За життя [PERSON] заповіту не складала, чоловік померлої [PERSON] помер [INFO] . Отже, єдиними спадкоємцями за законом першої черги є її діти: син [PERSON] та дочка [PERSON] . Дочка померлої [PERSON] на час відкриття спадщини зі спадкодавцем не проживала, заяву до нотаріуса про прийняття спадщини у строк встановлений ст. 1270 ЦК України не подавала. Однак батько заявника [PERSON] по день смерті його матері [PERSON] постійно проживав з нею по [ADDRESS] , утримував її та здійснював догляд за нею, так як вона тривалий час хворіла. У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Палінської О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] його матері, однак листом від 25.09.2023 за № 136/01-16 нотаріус повідомила, що з поданих заявником документів вбачається, що [PERSON] не був зареєстрований разом зі спадкодавцем та протягом строку для прийняття спадщини ним не було подано заяви для її прийняття. З цих підстав нотаріусом було відмовлено [PERSON] у прийнятті її заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з чим він звернувся до Стрийського міськрайонного суду Львівської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, однак провадження у даній справі № 456/4122/24 було закрито у зв`язку із смертю [PERSON] . Таким чином, відсутність встановлення факту проживання батька заявника [PERSON] із бабусею заявника [PERSON] унеможливлює заявника отримати право на спадщину, відкриту після смерті батька [PERSON] , тому просить заяву задовольнити. Заінтересована особа правом на подання відзиву не скористалася. Заяви (клопотання) учасників справи, процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 04.11.2025 головуючим суддею в справі визначено суддю Валовін Ю.В. /а.с. 31/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.11.2025 заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11.12.2025. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права /а.с. 32/. Розгляд справи по суті відбувся 11.12.2025 за участі заявника [PERSON] та заінтересованої особи [PERSON] . Заявник [PERSON] вимоги заяви підтримав, просив такі задовольнити в повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] не заперечила щодо задоволення вимог заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, викладені заявником в заяві та озвучені в судовому засіданні обставини підтримала. Протокольною ухвалою від 11.12.2025 суд задовольнив клопотання заявника [PERSON] про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] та допитав таких у судовому засіданні /а.с. 39-43/. За наслідком судового засідання 11.12.2025 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та визначив дату та час його проголошення 18.12.2025 о 12:30 год. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~244\~ЦПК України\~після судових\~дебатів суд\~оголошує про\~перехід до\~стадії ухвалення\~судового рішення\~та час\~його проголошення\~в цьому\~судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Згідно з\~ч.\~4,\~5\~ст.\~268\~ЦПК України\~у разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або у\~разі розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи\~суд підписує\~рішення (повне\~або скорочене)\~без його\~проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи вищенаведене, дата ухвалення рішення у справі за заявою [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення є дата складення повного судового рішення 18.12.2025. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] був батьком заявника [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.09.1981 /а.с. 6/. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , про що 01.11.2024 складено відповідний актовий запис № 859 Стрийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції серії [NUMBER] від 01.11.2024 /а.с. 8/. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.11.1960 вбачається, що батьком [PERSON] був [PERSON] , який помер [INFO] , а матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про смерть серії [NUMBER] від 18.09.2001 та серії [NUMBER] від 14.01.2011 /а.с. 12, 16-17/. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина в цей же день відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Факт реєстрації та проживання [PERSON] на момент смерті в [ADDRESS] підтверджується довідкою старости сіл Нижні Гаї, Верхні Гаї, [PERSON] від 04.09.2023 за № 103 /а.с 27/. Відповідно до ч. 1 ст.\~1221\~ЦК України місцем відкриття\~спадщини є\~останнє місце\~проживання спадкодавця. Листом приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Палінською О.В. від 25.09.2023 за вих. № 136/01-16 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, відкриту після смерті [INFO] [PERSON] у зв`язку з пропуском передбаченого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини та відсутності підтвердження постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини /а.с. 26/. Згідно з довідкою старости сіл Нижні Гаї, Верхні Гаї, Бійничі Василенка В. від 23.02.2024 за № 35 судом встановлено, що батько заявника [PERSON] до дня смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , дійсно фактично проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS] /а.с. 29/. Крім того, судом встановлено, що похорони [PERSON] провів її син [PERSON] , який здійснював за нею догляд до смерті [INFO] , що підтверджується довідкою, виданою Нижньогаївською сільською радою № 84 від 18.01.2011 /а.с. 28/. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які все життя проживали по сусідству із [PERSON] , товаришували з нею та бували в неї вдома, підтвердили, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , проживав у [ADDRESS] , на час відкриття спадщини із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] . Судом встановлено, що заявник змушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки за життя його батько [PERSON] не встиг прийняти спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , оскільки нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Палінською О.В. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском передбаченого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини та відсутності підтвердження постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. [PERSON] звертався до суду із заявою про встановлення факту проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак провадження у даній справі № 456/4122/24 було закрито у зв`язку із смертю [PERSON] /а.с. 11/. Таким чином, відсутність встановлення факту проживання батька заявника [PERSON] із бабусею заявника [PERSON] унеможливлює заявника отримати право на спадщину, відкриту після смерті батька [PERSON] . Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. До таких фактів законодавець у статі 315 ЦПК України відносить: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 761/16799/15-ц (провадження № 14-139цс18), у постанові від 10.04.2019 у справі №320/948/18. Згідно зі статтями\~1216\~та\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті\~1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття\~1261 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220\~ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до частини\~першої\~статті\~1221 ЦК України\~місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до статті\~1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, за змістом статті 1268\~ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Частина\~третя\~статті\~1268 ЦК України\~вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрації місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частини\~третьої\~статті\~1268 ЦК України\~викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29\~ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявниці за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявницею та оцінені судом. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі № 484/747/17 від 10 січня 2019 року. Згідно п.п. 4.10 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. З п.п. 3.22 п. 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оцінка доказів та висновки суду за результатами розгляду справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, досліджені в судовому засіданні письмові докази та показання допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] дають підстави стверджувати поза всяким сумнівом, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] . У суду відсутні підстави ставити під сумнів істинність фактів, зазначених у згаданих документах та показаннях свідків, оскільки такі відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в зібраних по справі доказах. Таким чином, на підставі досліджених доказів у справі, які оцінено за вимогами допустимості, належності, достатності та взаємного зв`язку, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] . Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дасть йому можливість реалізувати своє право на оформлення спадщини. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, таким чином судові витрати слід віднести на рахунок заявника.

Outcome: approved